ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.01.2007
Справа № 21/286-06

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
Головка В.Г.  (доповідач),

суддів
Лисенко О.М., Чохи Л.В.

при секретарі:  Ревковій Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача -Яланський С.О.,
довіреність від 6.09.2006

від відповідача -ОСОБА_2,
довіреність від 31.10.2006

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на
рішення господарського суду Дніпропетровської області від  20.11.2006р.  у справі №21/286-06

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю
"Агрофірма ім.Горького", с.Миколаївка, Новомосковський район,
Дніпропетровська область

до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
20.11.2006р.  у справі
№21/286-06 (суддя Алмазова І.В.) позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.Горького" до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково: з
відповідача стягнуто 4347грн. 40коп. інфляційних, 2402грн. 96коп. річних,
10821грн. 69коп. пені, 31грн. 53коп. витрат по сплаті держмита та 36грн. 47коп.
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення  в частині стягнення інфляційних і трьох
процентів річних, як незаконне та необґрунтоване, посилаючись на наступне:

-          судом не прийнято до уваги, що
відповідно до діючого законодавства (ч.2 ст.625 ЦК України, роз'яснень Вищого
арбітражного суду України від 12.05.1999р „Про деякі питання, пов'язані з
застосуванням індексу інфляції”) суми інфляційних витрат і трьох процентів
річних підлягають визначенню і стягненню одночасно із стягненням судом основної
суми боргу, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення
сум інфляційних  і трьох процентів
річних, оскільки такі вимоги були заявлені позивачем не одночасно із вимогами
про сплату суми основного боргу;

-            навіть у разі допустимості судом
можливості стягнення інфляційних  витрат
та трьох процентів річних окремо від суми боргу, раніше стягнутої судом (по
справі №33/59) інфляційні виплати за лютий 2006р. у відповідному розмірі за
будь-яких обставин стягненню не підлягали, так як відповідно до додаткової
угоди  від 07.01.2006р. першим днем
прострочення товару є 16 лютого 2006року тощо.

Позивач відзив на апеляційну скаргу
не надав, його представник у судовому засіданні просив рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд дійшов до
висновку, що апеляційна скарга  підлягає
частковому  задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається, що
01.10.2005р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Агрофірма
ім.Горького” та приватним підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір №102,
відповідно до умов якого продавець брав на себе зобов'язання поставити покупцю
кукурудзу в кількості 889тн по ціні 450грн. за 1 тону з врахуванням ПДВ на суму
400050грн. (а.с.10).

Позивач поставив відповідачу
кукурудзу на загальну суму 234 508грн.50коп., вартість якої була сплачена
частково. За  умовами додаткової угоди
від 07.01.2006р. сторонами підтверджено суму боргу і узгоджено, що відповідач
проводить оплату за отриманий товар в сумі 176508,50грн. у строк до
15.02.20006р. (а.с.11).

У зв'язку з тим, що в зазначений
строк відповідач повністю не розрахувався, рішенням   господарського   суду
Дніпропетровської   області від
11.04.2006р. у справі №33/59, яке частково змінено постановою
Дніпропетровського апеляційного суду від 22.06.2006р. на користь позивача
стягнуто 166508грн. 50коп. основного боргу, 4073грн.76коп. пені, 643грн.23коп.
річних та судові витрати (а.с.44-47).

На виконання рішення суду був
виданий наказ і відкрито виконавче провадження, що підтвердили сторони в
судовому засіданні. Заборгованість станом на 11.08.2006р. сплачена в сумі
12395,62грн. і на 26.09.2006р. -в сумі 35000грн. (а.с.37-38).

Згідно ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання
ним грошового зобов'язання; боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або
законом.

Враховуючи зазначені вимоги закону,
судові рішення, а також часткову сплату заборгованості, суд вірно стягнув
інфляційні витрати за період з лютого по серпень 2006р. в сумі в сумі
4347,4грн. та 3% річних за період з 4 квітня по 3 жовтня 2006р. в сумі
2402,96грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
неможливості  стягнення інфляційних
витрат та 3% річних окремо від основного боргу не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки зазначена відповідальність витікає з закону і не відноситься до
штрафних санкцій за невиконання господарських зобов'язань.

Разом з тим, вимога позивача щодо
стягнення пені, яка передбачена додатковою угодою від 7.01.2006р., не може бути
задоволена.

Відповідно до ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції
у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Додатковою угодою від 7.01.2006р.
до договору №102 передбачалось, що покупець здійснює оплату за отриманий товар
в строк до 15.02.2006р., а в разі невиконання зобов'язань йому нараховується
пеня в розмірі 0,3% вартості товару за кожний день прострочення.

За ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зобов'язання необхідно було
виконати до 15.02.2006р., що підтверджено судовими рішеннями та не
заперечується сторонами, але нарахування пені та звернення за її стягненням
здійснено у жовтні 2006р., тобто за межами шестимісячного строку.

Більш того, з прийняттям судових
рішень та зверненням їх до виконання фактично припинена дія договірних
зобов'язань, у тому числі щодо стягнення пені.

За таких обставин рішення суду від
20.11.2006р. щодо стягнення пені в сумі 10821,69грн. підлягає скасуванню
відповідно до ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

В решті рішення суду слід залишити
без змін.

Судові витрати слід покласти на
сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст.49
Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 20.11.2006р. у справі  № 21/286-06 в частині стягнення пені
скасувати, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:
“Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю
"Агрофірма ім.Горького" (код 30094098) 4347,4грн. інфляційних витрат,
2402,96грн. три відсотка річних, 67,5грн. витрат на сплату державного мита та
36,46грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу”.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.Горького" на користь суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
витрати по  сплаті мита за
перегляд справи в апеляційному порядку в сумі 23,33грн.

Видачу наказів на виконання даної
постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий
В.Г.Головко

Судді                                                                                           О.М.Лисенко

Л.В.Чоха