ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.

№ 38/257-07(05/87-07)

Вищий господарський суд України у складі:
суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу
приватного підприємства "Промінь", м. Харків (далі -ПП
"Промінь")

на рішення
господарського суду Харківської області від 27.06.2007

зі справи №
38/257-07 (05/87-07)

за позовом  ПП "Промінь"

до
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків (далі
-СПД ОСОБА_1.), та

суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2, м. Харків (далі -СПД ОСОБА_2.),

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, - товариство з обмеженою
відповідальністю "ЦИТ Восток", м. Харків (далі -ТОВ "ЦИТ
Восток"),

про спростування
інформації та стягнення 4 375 грн.

Судове засідання проведено за
участю представників:

ПП "Промінь" -Зотової
Т.В.,

СПД ОСОБА_1. -не з'яв.,

СПД ОСОБА_2. -не з'яв.,

ТОВ "ЦИТ Восток" -не
з'яв.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ПП "Промінь" звернулося
до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з
відповідачів 4375 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду та про
зобов'язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення
на "ИС ІНФОРМАЦІЯ_1" у розділі "Объявления/Черный список"  відомостей такого змісту: "Інформація про
ПП "Промінь", що розміщалась в цьому розділі в період з 03 квітня
2006 року по 05 січня 2007 року, не відповідає дійсності".

Рішенням названого господарського
суду від 27.06.2007 (суддя
Жельне С.Ч.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивовано тим, що
відсутні підстави для стягнення з відповідачів компенсації за заподіяну
позивачеві моральну шкоду, оскільки відсутні докази заподіяння такої шкоди.

ПП "Промінь" звернулося
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду з цієї справи скасувати, а справу
передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області. Скаргу
мотивовано тим, що судом у розгляді справи порушено вимоги статті 84
Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України), оскільки
поза увагою суду залишилася позовна вимога про зобов'язання відповідачів
спростувати недостовірну інформацію. Крім того, скаржник зазначає, що місцевий
господарський суд не навів жодних доводів в обґрунтування свого рішення.

Відзив на касаційну скаргу не
надходив.

Учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про
час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі
встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування
ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення
представника ПП "Промінь", Вищий господарський суд України дійшов
висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням
такого.

Судовими інстанціями у справі
встановлено:

- 03.04.2006 від імені СПД ОСОБА_2.
на інформаційному інтернет-ресурсі http://www.ІНФОРМАЦІЯ_1ua "ИС
ІНФОРМАЦІЯ_1", доступ до якого надає СПД ОСОБА_1. в розділі  "Объявления/Черный список", було
розміщено таку інформацію: "ЧП Проминь г. Харьков, тел.. +НОМЕР_2 самая
неблагополучная фирма, с которой нельзя сотрудничать эта фирма предоставляет
некачественную информацию при которой её предложения не оплачивает заказчик при
этом неблагополучная фирма "Проминь" требует оплату своих услуг через
суд. Советую Вам прежде чем работать с этой фирмой одуматься и неработать с
ней. Информация предоставлена: ЧП ОСОБА_2
Харьков, тел. +НОМЕР_1".

Причиною виникнення спору у справі
стало питання про наявність підстав для спростування поширеної відповідачами
інформації та для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди.

Згідно зі статтею 84 ГПК України
рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із
вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому:

у вступній частині вказуються
найменування господарського суду, номер справи, дата прийняття рішення,
найменування сторін, ціна позову, прізвище судді (суддів), представників
сторін, прокурора та інших осіб, які брали участь у засіданні, посади цих осіб.
При розгляді справи на підприємстві, в організації про це також вказується у
вступній частині рішення;

описова частина має містити стислий
виклад вимог позивача, відзиву на позовну заяву, заяв, пояснень і клопотань
сторін та їх представників, інших учасників судового процесу, опис дій,
виконаних господарським судом (огляд та дослідження доказів і ознайомлення
з матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження);

у мотивувальній частині вказуються обставини
справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази,
на підставі яких прийнято рішення; зміст письмової угоди сторін, якщо її
досягнуто; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази
сторін, їх пропозиції щодо умов договору або угоди сторін; законодавство,
яким господарський суд керувався, приймаючи рішення; обґрунтування
відстрочки або розстрочки виконання рішення;

резолютивна частина має містити
висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково
по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від
настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

В абзаці другому пункту 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове
рішення" зазначено, що при об'єднанні в одному провадженні кількох вимог
або прийнятті зустрічного позову чи позову третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги, має бути сформульовано, що саме постановив суд по кожній
позовній вимозі.

Така позиція кореспондується зі
змістом абзацу другого пункту 9 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду
України від 10.12.96 № 02-5/422 "Про судове рішення", в якому
викладено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо
усіх вимог, які були предметом судового розгляду.

Предметом судового розгляду зі
справи було декілька вимог, а саме:
стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду та зобов'язання
відповідачів спростувати недостовірну інформацію, а остаточна відповідь судом
була надана лише щодо однієї з них (відшкодування заподіяної моральної шкоди),
отже, інша позовна вимога (спростування недостовірної інформації), по суті,
залишилася без розгляду всупереч приписам пункту 4 частини першої статті 84 ГПК
України.

Відповідно до частини першої статті
11110 ГПК України підставами для скасування рішення місцевого
господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального
чи процесуального права.

В абзаці другому пункту 4 названого
роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України зазначено, що відхиляючи
будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські
суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті
доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до
уваги судом.

Разом з тим, у прийнятті рішення
про відмову у позові щодо стягнення з відповідачів у солідарному порядку
компенсації за заподіяну ними моральну шкоду суд обмежився викладенням думки
позивача та відповідачів без належних обґрунтувань, заснованих на законі, та
без встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частиною другою статті 23
ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а
також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті  1167 ЦК України передбачено, що моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний
закон пов'язує настання цивільно - правової відповідальності за заподіяння
моральної шкоди, є: наявність  шкоди,
протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням  заподіювача, а
також вини останнього в її заподіянні.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" також визначено:

- під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних  чи
фізичних  страждань  або
інших  негативних  явищ,
заподіяних  фізичній  чи
юридичній  особі  незаконними
діями  або  бездіяльністю
інших  осіб;

- під  немайновою
шкодою,  заподіяною  юридичній
особі,  слід  розуміти
втрати  немайнового  характеру,
що  настали  у
зв'язку  з  приниженням
її  ділової  репутації ... ,  а
також  вчиненням  дій,
спрямованих  на зниження  престижу
чи  підрив  довіри
до  її  діяльності (пункт 3);

- відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві
моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору
(пункт 5).

Відповідно ж  до пункту 9 названої постанови Пленуму
Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладене касаційна
інстанція дійшла висновку про порушення місцевим господарським судом вимог
статей 34, 41 та 43 ГПК України у встановленні обставин справи, що складають
фактичну основу спірних правовідносин.

Таким чином, господарський суд
Харківської області припустився неправильного застосування приписів частини
першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею
за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43
цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої
статті 11110 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного
судового рішення зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до
частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням наведеного Вищий
господарський суд України вважає за необхідне рішення господарського суду
Харківської області зі справи № 38/257-07 (05/87-07) скасувати, а справу
передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, під час
якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та
доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір по кожній із заявлених
вимог відповідно до приписів закону.

Керуючись статтями  1117 - 11112 ГПК
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного
підприємства "Промінь" задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Харківської області від 27.06.2007 зі справи № 38/257-07 (05/87-07) скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Харківської області.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
Б. Львов