ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2007 р.

Справа №  6/638/07

за позовом
ТОВ “Миколаївська агенція повітряних сполучень”

до відповідача
ДПІ у Центральному р-ні м.Миколаєва

про
Скасування повідомлень - рішень

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Євтєєва Т.В.

Від відповідача
Чаричанський П.О.

Суть спору: За результатами перевірки(акт №811/23-600/31096782 від 12.07.2007р.) податковою службою 25.07.2007р. були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- №/0, яким визначено суму єдиного податку в розмірі 871грн. і 435,5грн. штрафних санкцій(50% від суми нарахованого податку по пп.17.1.3 Закону  України від 21.12.2000  № 2181-III “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Порушення полягало в заниженні суми виручки від реалізації квитків шляхом не включення до виручки сум ПДВ.

- №/0, яким визначено податок на доходи нерезидента в сумі 937,82грн. і 1875,44грн. штрафних санкцій. (у подвійному розмірі суми нарахованого податку по пп.17.1.9 Закону  України від 21.12.2000  № 2181-III “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Встановлено порушення п.13.1,13.2  Закону України від 28.12.1994  № 334/94-ВР “Про оподаткування прибутку підприємств”, яке полягало в тому, що  позивач перераховував  грошові кошти нерезиденту за користування електронною базою даних по договору №ИС-1034 і №ИС - 642 без попереднього нарахування та сплати податку з цих виплат.

Позивач, не заперечуючи правильності арифметичного розрахунку нарахованих сум, звернувся з позовом про скасування рішень.

В обґрунтування своїх вимог по рішенню №/0 послався на те, що єдиний податок запроваджено не законом, а Указом Президента України від 03.07.1998  № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” і тому не є обов’язковим для сплати. Право платника на не включення до виручки сум ПДВ передбачено п.3 Указу № 727/98.

Рішення №/0 є неправомірним, оскільки перераховані російській компанії кошти не є роялті і одержані не в Україні.

Крім того, направлення на перевірку надіслано за 10 днів до її початку, але отримано менше ніж за 10днів, що є порушенням порядку проведення перевірок, передбаченому Указу Президента від 23.07.1998  № 817/98 “Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності” ст. 11-1 Закону від 04.12.1990  № 509-XII “Про державну податкову службу в Україні”.

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених в рішеннях і акту перевірки.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Позивачем, відповідно до п.3 Указу Президента України від 03.07.1998  № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” обрана ставка податку 6 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Виручкою від реалізації продукції  (товарів,  робіт,  послуг) вважається сума(п.1 Указу), фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Позивач фактично отримував кошти з сумою ПДВ і тому сума виручки правомірно розрахована податковою службою з урахуванням податку.

Запровадження єдиного податку Указом Президента, а не законом на звільняє від його сплати, оскільки згідно з п.4 Перехідних положень Конституції України Президент  України  протягом  трьох  років  після  набуття чинності Конституцією України має право видавати укази з економічних питань, не врегульованих законами.

Правомірним є також рішення №/0.

Відповідно до п. 13.2  Закону України від 28.12.1994  № 334/94-ВР “Про оподаткування прибутку підприємств”, резидент, що здійснює на користь нерезидента будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, зобов'язаний утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, який сплачується до бюджету під час такої виплати.

Роялті(платежі  будь-якого  виду одержані  як винагорода за користування або за надання права на користування комп'ютерними програми та  інші записами, в т.ч. на електронних  носіях інформації, п.1.30 Закону)  в п.13.1 ст.13 безумовно визнаються доходами з джерелом їх походження з України

Таким чином, позивач повинен був сплачувати податок під час виплати коштів нерезиденту.

З твердженням позивача про порушення порядку проведення перевірки суд не погоджується, оскільки Указ Президента № 817/98 і Закон № 509-XII надають право податковій службі на проведення перевірки у тому разі,  коли письмове повідомлення про її проведення направляється платнику податку, а не отримується ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

В позові відмовити.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко