ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2007 р.
№ 18/109

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу дочірнього підприємства “Поверхность ТВ”,        м. Київ (далі –ДП “Поверхность ТВ”)

на  постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2007

зі справи  № 18/109

за позовом ДП “Поверхность ТВ”

до  Національної телекомпанії України, м. Київ (далі –НТУ)

про спонукання укласти додаткову угоду.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ДП “Поверхность ТВ” – Волик В.В.,

НТУ –Чоповського Д.П.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ДП “Поверхность ТВ” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про спонукання НТУ укласти додаткову угоду.

Рішенням названого суду від 21.03.2007 (суддя Мандриченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 (колегія суддів у складі: суддя Андрієнко В.В. –головуючий, судді Студенець В.І., Малетич М.М.), у задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску позивачем строку позовної давності.

ДП “Поверхность ТВ” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення зі справи у зв’язку з порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, статті 530, частини п’ятої статті 261, частини другої статті 1007 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України).

У відзиві на касаційну скаргу НТУ заперечує проти доводів скарги і просить залишити постанову апеляційного господарського суду зі справи без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114  Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 04.07.2000 НТУ (довіритель) та ДП “Поверхность ТВ” (повірений) укладено договір доручення № 102 (далі – Договір), за умовами якого  НТУ доручила, а ДП “Поверхность ТВ” прийняло на себе зобов’язання від імені і за рахунок НТУ придбати право на ексклюзивну трансляцію матчів і програм Ліги чемпіонів УЕФА сезонів 2000/2001, 2001/2002, 2002/2003 років;

- відповідно до пункту 3.4 Договору НТУ зобов’язується компенсувати ДП “Поверхность ТВ” його витрати по виконанню доручення щодо придбання ексклюзивної трансляції. Розмір, строки та порядок такої компенсації по кожному сезону окремо сторони викладуть в додаткових угодах до цього договору;

- пунктом 3.5 Договору визначено, що НТУ та ДП “Поверхность ТВ”  зобов’язуються щорічно, до початку відповідного сезону, але в будь-якому випадку не пізніше 15 червня відповідного року узгодити всі питання, пов’язані з компенсацією ДП “Поверхность ТВ” придбання від УЄФА ексклюзивної трансляції, та викласти ці домовленості в письмовій формі у вигляді додаткових угод до цього договору;

- ДП “Поверхность ТВ”  надіслало НТУ листа від 17.11.2006  № 278, в якому просило телекомпанію підписати додаткову угоду до Договору про порядок компенсації витрат повіреного у зв’язку з виконанням доручення щодо придбання ексклюзивної трансляції матчів і програм Ліги Чемпіонів УЄФА сезону 2002/2003 років у сумі 313 139,63 грн.

Причиною касаційного оскарження постанови апеляційного господарського суду зі справі стало питання про застосування позовної давності до вимог позивача.

За приписом статті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з частиною  п’ятою статті 261 ЦК України за зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до  пункту 3.5 Договору граничний строк укладення додаткової угоди до Договору у зв’язку з виконанням ДП “Поверхность ТВ” доручення про ексклюзивну трансляцію матчів і програм Ліги Чемпіонів УЄФА сезону 2002/2003 встановлено до 15.06.2002, отже, право ДП “Поверхность ТВ” вимагати укладення відповідної додаткової угоди виникло саме після 15.06.2002.

Відповідно до змісту пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

За приписами Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність з 01.01.2004, до даних правовідносин застосовуються загальні строки перебігу позовної давності в три роки, визначені статтею 71 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного попередні судові інстанції дійшли вірного висновку про те, що перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача у даному спорі закінчився у червні 2005 року, тобто після набрання чинності ЦК України.

Названим Кодексом до відповідних вимог так само застосовуються загальні строки позовної давності.

Відповідно до статті  257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

НТУ подано заяву про застосування судом позовної давності.

Не погоджуючись з наведеними висновками господарських судів у справі, скаржник в касаційній скарзі зазначає про те, що: “витрати повіреного по виконанню доручення щодо придбання прав” відшкодовуються згідно з пунктом 2 частини другої статті 1007 ЦК України та відповідно до умов, визначених пунктом 3.4, а не пунктом 3.5 Договору; пунктом 3.4 Договору передбачено укладення додаткових угод про відшкодування цих витрат, але не встановлено строк їх укладання; названі додаткові угоди сторонами Договору не укладалися, а відтак  відповідно до статей 530, 261 ЦК України ДП “Поверхность ТВ” має право вимагати виконання відповідного зобов’язання в будь-який час і перебіг позовної давності починається з моменту надіслання НТУ пропозиції від 17.11.2006 про підписання додаткової угоди.

Однак зазначені твердження скаржника є необґрунтованими з огляду на таке.

Чинним законодавством передбачено відшкодування повіреному витрат, пов’язаних з виконанням договору доручення, та право повіреного на плату за виконання свого зобов’язання за договором доручення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1007 ЦК України довіритель зобов’язаний, якщо інше не встановлено договором, відшкодувати повіреному витрати, пов’язані з виконанням доручення.

З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що: змістом зобов’язання ДП “Поверхность ТВ” за Договором є вчинення юридичних дій щодо придбання ексклюзивних трансляцій матчів і програм Ліги Чемпіонів УЄФА; лист ДП “Поверхность ТВ” від 17.11.2006 № 278 містить пропозицію відповідачеві підписати додаткову угоду до Договору про порядок компенсації витрат повіреного у зв’язку з виконанням доручення щодо придбання ексклюзивної трансляції матчів і програм Ліги Чемпіонів УЄФА сезону 2002/2003 років;  згідно з пунктом 3.5 Договору сторони у строк до 15 червня відповідного року у вигляді додаткових угод повинні узгодити “всі питання пов’язані з компенсацією відповідачем позивачу придбання ексклюзивних трансляцій” матчів і програм Ліги Чемпіонів УЄФА.

Отже, висновки скаржника про те, що пунктом 3.5 Договору не регулюються питання відшкодування витрат повіреного за договором, а умовами Договору не визначено строк виконання зобов’язання сторін щодо укладення додаткових угод про порядок компенсації таких витрат є помилковими.

За наведених обставин постанова апеляційного господарського суду зі справи є законною і обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями  1117, 1119 – 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 зі справи  № 18/109 залишити без змін, а касаційну скаргу дочірнього підприємства “Поверхность ТВ” –без задоволення.

Суддя                                                                                               В. Селіваненко

Суддя             І. Бенедисюк

Суддя                                                                                               Б. Львов