ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2007
Справа №2-13/5222-2007

За позовом Прокурора Роздольненського району (смт. Роздольне вул. Леніна, 58) в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» (м. Київ вул. Госпітальна, 12-г)

До відповідача 1:  ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» (м. Сімферополь вул. К. Лібкнехта, 5)

До відповідача 2: Виконавчого комітету Роздольненської селищної Ради (Роздольненський район с. Роздольне  вул. Леніна, 14)

До відповідача 3: АК АПБ банк «Україна» в особі ліквідатора Радіонової М.А. (м. Київ вул. Інститутська, 9)

Про визнання недійсним договору та визнання права власності.

Суддя ГС  АР  Крим А.І.Жукова

Представники:

Від позивача – Капніца Є.С. – представник, дов. від 16.05.2007 року

Від відповідача 1 – Потапова О.В. – представник, дов. № 003 від 16.02.2007 року

Від відповідача 2 – не з’явився

Від відповідача 3- не з’явився

Від прокурора – Домнікова Я.І. - посвідчення

Сутність спору: Прокурор Роздольненського району, смт. Роздольне звернувся до Господарського суду АР Крим в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», м. Київ із позовом до відповідача 1 - ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень», м. Сімферополь та відповідача 2 - Виконавчого комітету Роздольненської селищної Ради, Роздольненський район про визнання недійсним договору та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Мирової угоди в справі № 116/8 за позовом Генеральної прокуратури України в інтересах Фонду державного майна України (далі ФДМ України) до АКАПБ "Україна", Міністерству фінансів України про визнання недійсними державного акту від 11.09.1991 року про викуп майна й проведення двосторонньої реституції, який було укладено 16.08.1996 року між уповноваженими представниками сторін. Даною мировою угодою була досягнута  домовленість, що АКАПБ "Україна" безоплатно передає з балансу на баланс із доручення ФДМ   України,   а   ВАТ   "Ощадбанк"   приймає   в   оперативне   керування приміщення відповідно до додатку № 1 до мирової угоди. Передача майна оформляється   актом   прийому-передачі,   що   підписується   представниками сторін.

Проте  у травні 2003 року між АК АПБ «Україна» в особі регіонального уповноваженого ліквідатора Денисевича Н.Я. та ВАТ "Об'єднаний комерційний банк" укладено договір купівлі-продажу будівлі та споруд №24 про продаж будівлі, розташованої за адресою: АР Крим, Роздольненський район, вул. Леніна, 41.

Позивач вважає, що вказаний договір недійсним, оскільки споруда належить йому на праві власності.

Ухвалою ГС АР Крим від 06.06.2007 року у порядку статті 27 ГПК України до участі у справі як третю особу було залучено АК АПБ банк «Україна» в особі ліквідатора Радіонової М.А., м. Київ.

Ухвалою ГС АР Крим від 05.07.2007 року у порядку статті 24 ГПК України до участі у справі як іншого відповідача було залучено АК АПБ банк «Україна» в особі ліквідатора Радіонової М.А., м. Київ, виключивши його з числа третьої особи.

АК АПБ «Україна» в особі регіонального уповноваженого ліквідатора Денисевича Н.Я. проти позовних вимог позивача заперечує та просить застосувати строки позовної давності.

ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» також проти позовних вимог позивача заперечує за мотивами, що передача споруди в оперативне управління не тягне за собою перехід права власності та також просить застосувати строки позовної давності.

Представник Виконавчого комітету Роздольненської селищної Ради у судове засідання не з’явився, причини неприбуття суду не відомі, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином – рекомендованою кореспонденцією.

Розглянувши матеріали справи заслухавши пояснення представників,  думку прокурора, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31.12.1991 р. за № 4.

Відповідно до п. 5 Загальних положень Уставу засновником банку - держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до Мирової угоди в справі № 116/8 за позовом Генеральної прокуратури України в інтересах Фонду державного майна України (далі ФДМ України) до АКАПБ "Україна", Міністерству фінансів України про визнання недійсними державного акту від 11.09.1991 року про викуп майна й проведення двосторонньої реституції, який було укладено 16.08.1996 року між уповноваженими представниками сторін. Даною мировою угодою була досягнута наступна домовленість:

1.          АКАПБ "Україна" безоплатно передає з балансу на баланс із доручення ФДМ   України,   а   ВАТ   "Ощадбанк"   приймає   в   оперативне   керування приміщення відповідно до додатку № 1 до мирової угоди. Передача майна оформляється   актом   прийому-передачі,   що   підписується   представниками сторін.

2.          З моменту передачі приміщень, зазначений у п. 1 мирової угоди договір оренди   приміщень   від   06.09.1995   року   між   АКАПБ   "Україна"   і   ВАТ "Ощадбанк" вважається розірваним.

3.          На решту приміщення (відповідно до додатка № 2) Із майна, придбаного АКАПБ "Україна" на підставі договору від 28.12.1990 року, вартість яких сплачена в державний бюджет меморіальним ордером від 25.07.1991 року № 150, про що Міністерством фінансів України виданий державний акт про викуп майна від 11.09.1991 року, ФДМ України видає АКАПБ "Україна" свідоцтва про право власності на приміщення, зазначені у додатку № 2 до мирової угоди. З   моменту   одержання   АКАПБ   "Україна"   свідоцтв   про   право   власності, державний акт про викуп майна від 11.09.1991 року, виданий Міністерством фінансів  України,  уважається  таким,  що  втратив  силу  в  частині  викупу приміщень. У частині іншого майна, вартість якого на 01.10.1990 року склала 18 873 млн. руб., викупленого АКАПБ "Україна" 25.07.1991 року державний акт про викуп майна від 11.09.1991 року є дійсним.

4.          Зобов'язати АКАПБ "Україна" і ВАТ "Ощадбанк" укласти договір про спільне користування приміщеннями й прилягаючими до них територіями.

Ухвалою Вищого арбітражного суду України від 23.08.1996 року Мирова угода про добровільне врегулювання спору була затверджена.

У виконання Мирової угоди між АКАПБ "Україна" і ВАТ "Ощадбанк" 25.09.1996 року був складений акт прийому-передачі приміщень, зазначених у додатку № 1 до мирової угоди від 16.08.1996 року. Даний акт був затверджений ФДМ України 13.10.1996 року.

На підставі вищевказаного на баланс філії - Роздольненське відділення № 4571 ВАТ "Ощадбанк" був поставлений будинок, що перебуває за адресою: АРК, Роздольненський район, смт. Роздольне, вул. Леніна, 41.

У травні 2003 року між АК АПБ «Україна» в особі регіонального уповноваженого ліквідатора Денисевича Н.Я. та ВАТ "Об'єднаний комерційний банк" укладено договір купівлі-продажу будівлі та споруд №24 про продаж будівлі, розташованої за адресою: АР Крим, Роздольненський район, вул. Леніна, 41.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв’язку з наступним.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівель та споруд та визнання права власності ВАТ «Державний ощадний банк України» на нежилі приміщення, що розташовані за адресою: АР Крим, Роздольненський район, смт. Роздольне, вул. Леніна, 41, обґрунтовані тим, що позивач є власником цих приміщень, підтвердженням  права   власності    позивача   є   Мирова угода  від 16.08.1996р., затверджена  ухвалою  Вищого  арбітражного суду України  і  акт  прийому-передачі приміщень від 25.09.1996р., затверджений Фондом державного майна України.

Однак, з представлених позивачем доказів вбачається, що на виконання мирової угоди від 16.08.1996р., затвердженої Вищим арбітражним судом України 23.08.1996р. у справі № 116/8, Акціонерним комерційним агропромисловий банком «Україна» безоплатно передані з балансу на баланс в оперативне управління Ощадбанку України приміщення площею 11317,8 кв. м, вказані у додатку 1 до мирової угоди від 16.08.1996р., в число яких увійшли нежилі приміщення, що розташовані за адресою: АР Крим, Роздольненський район, смт. Роздольне, вул. Леніна, 41.

Відповідно до законодавства у разі недійсності угоди (правочину) для сторін виникають певні юридичні наслідки.

Проведення реституції між сторонами недійсного договору є обов'язком суду, який визнав угоду недійсною.

Згідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У позовній заяві не вказана норма права, на підставі якої прокурор просить визнати договір недійсним, та не доказана наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Крім того, відповідно до ЦК УРСР 1963р., який діяв на момент укладення договору, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не вимагалося.

Тому позовні вимоги у частині визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволенню не підлягають.

Прокурором та позивачем не  доведено право власності позивача на нежилі приміщення,  що розташовані за адресою:  АР Крим,  Роздольненський  район,  смт. Роздольне, вул. Леніна, 41.

Відповідно до положень ст. 137 ГК України правом оперативного управління визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Таким чином, мирова угода від 16.08.1996р. і акт прийому-передачі приміщень від 25.09.1996р. не є доказами того, що ВАТ «Державний ощадний банк України» одержав вищевказані приміщення у власність.

На той момент власником майна був АКАПБ "Україна", який на власний розсуд мав право розпоряджатися майном, що й зробив, уклавши договір купівлі-продажу  № 24 укладений  28 травня 2003 року.

Докази того, що на підставі мирової угоди від 16.08.1996р. право власності Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» припинено, та докази права власності позивача на нежилі приміщення, що розташовані за адресою: АР Крим, Роздольненський район, смт. Роздольне, вул. Леніна, 41, відсутні.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, спірна будівля належить ВАТ «Об’єднаний комерційний банк».

Крім того, позов поданий після спливу строку позовної давності.

Оспорюваний договір купівлі-продажу № 24 укладений  28 травня 2003 року.

З моменту укладення договору у приміщеннях, що розташовані за адресою: АР Крим, Роздольненський район, смт. Роздольне, вул. Леніна, 41, знаходиться відділення ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень», до 05.02.2007р. - ВАТ «Об'єднаний комерційний банк».

Цей факт був відомий позивачу. Це підтверджується, у тому числі, листом Філіалу позивача від 14.04.2006р. № 19-06/90.

На момент укладення договору ВАТ «Державний ощадний банк України» спірними приміщеннями не користувався, він звільнив приміщення до травня 2003 року у зв'язку з придбанням іншої будівлі та у подальшому до ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» або до суду за захистом своїх прав не звертався, що свідчить про те, що ВАТ «Державний ощадний банк України» не вважав свої права порушеними.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР 1963р., який діяв на момент укладення договору, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК УРСР).

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003р., який набрав чинності з 01.01.2004р., правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 268 ЦК України встановлений перелік вимог, на які позовна давність не поширюється і серед таких вимог не передбачено вимоги про визнання договору недійсним та вимоги про визнання права власності на майно.

Іншими законодавчими актами не поширення позовної давності на вказані вимоги також не передбачено.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перший та другий відповідачі заявили про застосування строків позовної давності.

За вказаних обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до викладеного, керуючись ст.ст. 49, ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.