ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2007 року                                                                                   Справа № 31/165-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Лисенко О.М., Науменко І.М. (зміна у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 26.10.2007р. № 829)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Голобородий Ю.М., дов. № 25.07-Ю від 25.06.2007р.;

позивача –Чмихун А.О., дов. № 1805 від 13.04.2007р.;

відповідача (1) –Самойленко В.І., дов. № б/н від 23.03.2007р.;

відповідач (2) –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.110, 115, 114, т.2);

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю –Пересунько Б.Б., дов. № 443/3 від 16.04.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2007 року

у справі № 31/165-07

за позовом            відкритого акціонерного товариства „Дніпропетровський завод шахтної автоматики”, м. Дніпропетровськ

до              В/1 - товариства з обмеженою відповідальністю „Ріел Істеіт Дніпро”, м. Дніпропетровськ

В/2 -  товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Ітела-Груп”, Дніпропетровська область, с.Новоолександрівка

про  стягнення збитків в сумі 1 578 637 грн. 44 коп.

В судовому засіданні 06.09.2007р. було оголошено перерву до 13.09.2007р., 04.10.2007р., 10.10.2007р. (ст..77 ГПК України).

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2007р. (суддя Мороз В.Ф.) по справі № 31/165-07 за позовом відкритого акціонерного товариства „Дніпропетровський завод шахтної автоматики” м.Дніпропетровськ (далі –ВАТ “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”) до товариства з обмеженою відповідальністю „Ріел Істеіт Дніпро” м.Дніпропетровськ  (далі –ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” (перший відповідач)) та товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Ітела-Груп” с.Новоолександрівка Дніпропетровської області (далі –ТОВ ВКФ “Ітела-Груп” (другий відповідач)) про стягнення 1 578 637 грн. 44 коп. матеріальної та моральної шкоди в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що позивачем в встановленому законом порядку, відповідно до ст..33 ГПК України не доведено, що майно позивача знищено саме працівниками відповідачів, не доведено відповідними доказами склад цивільного правопорушення та крім цього, до правовідносин слід застосовувати строк позовної давності, який сплив на дату подання позову до суду; в якості норм матеріального права рішення господарського суду мотивовано ст.ст.22, 1166, 1167, 257, 267 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі –ВАТ “Дніпропетровський завод шахтної автоматики” м.Дніпропетровськ, оскаржує рішення посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, матеріалам та обставинам справи, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема:

- господарським судом порушено вимоги частин 1, 2 ст.376 ЦК України, оскільки матеріалами справи підтверджується факт самовільного будівництва відповідачами на земельній ділянці, що не була відведена відповідачами для цієї мети;

- господарським судом порушено вимоги ст..116 Земельного кодексу України, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно не надавалась в користування відповідачам; тоді як користувачем земельної ділянки є позивач і до теперішнього часу сплачує податок за землю в встановленому законом порядку;

- господарським судом порушено вимоги ч.2 ст. 1166 ЦК України, оскільки відповідачі жодним доказом не спростували, що вони не причетні до незаконного знесення будівлі, тоді як відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самовільно збудовано на ній;

- господарським судом безпідставно зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди, не дано належної правової оцінки факту незаконного знесення будівлі, поширення в ділових колах Дніпропетровська та за кордоном інформації про “проблемність” підприємства позивача, що спричинило гальмування та зупинення відносин з іноземним інвестором;

- господарським судом порушено норми процесуального права, зокрема, ст..77 ГПК України.

Відповідач-1 по справі –ТОВ “Ріел Істеіт Дніпро” м.Дніпропетровськ –у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам законодавства, матеріалам, обставинам справи.

Відповідач-2 по справі –ТОВ ВКФ “Ітела-Груп” с.Новоолександрівка Дніпропетровської області –правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався (ст..96 ГПК України), як не скористався правом участі представника в судовому засіданні відповідно до ст..22 ГПК України, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що відповідні докази залучено до матеріалів справи.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2007р. по цій справі справу було прийнято до розгляду у складі колегії суддів: Виноградник О.М. – головуючий, доповідач, Білецької Л.М., Науменко І.М. (а.с.69, т.2) на підставі розпорядження голови суду від 28.08.2007р. № 16 (а.с.68, т.2). В зв”язку з черговою відпусткою судді Білецької Л.М.  за розпорядженням голови судової палати від 26.10.2007р. № 829 (а.с.122, т.2) справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий, доповідач –Виноградник О.М., Лисенко О.М., Науменко І.М.

Клопотання щодо технічної фіксації судового процесу сторонами не заявлялись.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати на підставі п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.104 ГПК України з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених п.2 ст.103 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви, її прохальної частини, позивач просив господарський суд стягнути солідарно з відповідачів 1 078 637 грн. 44 коп. матеріальної та 500 000 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги в якості норм матеріального права ст.ст.376, 386, 387, 391, 1165, 1167 ЦК України, ст..48 Закону України “Про власність” (а.с.2-5, т.1).

Відповідно до прохальної частини апеляційної скарги (а.с.109-112, 140-143, т.1) скаржник (позивач) просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення господарського суду, задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, а також просив визнати право власності за позивачем на будівлі літ.АВ-2, АЛ, розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..Лазаряна, 3, посилаючись на направлення 15.03.2007р. (після звернення позивача з позовом по цій справі –01.03.2007р.) позовної заяви, як додатку, відповідно до ст..22 ГПК України, яка містила вимогу про визнання права власності за позивачем на самовільно збудовані відповідачами будівлі.

Як свідчать матеріали службової перевірки (а.с.167-172, т.1) зазначена позовна заява (в повній редакції) в господарському суді Дніпропетровської області не зареєстрована та справа слухалась за наявними матеріалами (а.с.170 –лист від 23.07.2007р. № 01-7/503; довідка за результатами службового розслідування).

Отже, враховуючи викладене, а також, що зазначена вище позовна вимога про визнання за позивачем права власності на самовільно збудовані відповідачами будівлі не була предметом розгляду в суді першої інстанції, тому судом апеляційної інстанції відповідно до ч.3 ст.101 ГПК України не можуть розглядатись вимоги, що не були предметом розгляду господарського суду. Таким чином, позовні вимоги було викладено та остаточно сформульовано в редакції позовної заяви (а.с.2-5, т.1), поданої до господарського суду 01.03.2007р.

Крім цього, аналізуючи зміст позовної заяви в повній редакції (а.с.144-148, т.1) неможливо достеменно встановити, що зазначена позовна заява не є окремим позовом, поданим на загальних підставах, оскільки позовна заява не містить жодних посилань на номер справи, саме на збільшення розміру позовних вимог по цій справі.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частинами 1, 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, виходячи із аналізу зазначеної вище цивільно-правової норми, слід дійти висновку, що шкода, завдана майну особи, відшкодовується за умови, що вона завдана цивільним правопорушенням, тобто, для застосування деліктної відповідальності необхідною умовою є наявність складу цивільного правопорушення, які складаються із наступних елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв’язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. При цьому перші три елементи належать до об’єктивного складу правопорушення, а решта –вина –є суб’єктивною стороною цивільного правопорушення. Наявність чотирьох вищенаведених елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності у формі відшкодування шкоди, за виключенням лише випадків, встановлених законом. Відсутність хоча б одного із елементів складу цивільного правопорушення виключає можливість для притягнення до відповідальності у виді відшкодування шкоди.

Таким чином, вина –є однією із умов деліктної відповідальності та її відсутність доводиться особою, яка порушила права або інтереси потерпілого, але зазначене не звільняє позивача від прав та обов’язків надавати суду свої докази складу цивільного правопорушення відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України (п.6 Роз’яснення Вищого господарського суду України від 01.04.1994р. № 02-5/215 (з подальшими змінами та доповненнями)).

Як вбачається з матеріалів справи, за позивачем згідно реєстраційного посвідчення на об’єкти нерухомості від 22.03.2000р. (а.с.13-14, т.1), на підставі переліку нерухомого майна, що передається у власність позивача згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 06.01.2000р. № 12/01-3ВП (а.с.11-12, т.1, 143-144, т.2) було зареєстровано право власності на об’єкти нерухомості, зокрема, на будівлю для охорони, літ.Х-1, загальною площею 138,8 кв.м. (а.с.14, т.1, а.с.144, т.2). Зазначені докази оглянуті в судовому засіданні 29.10.2007р. Кресленням, складеним МБТІ в якості додатку до інвентаризаційної справи № 29035 (а.с.15-18, т.1) також підтверджується, що на території підприємства позивача було зареєстровано та знаходилась будівля під літерою Х-1 (а.с.18, т.1).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач набув право постійного користування земельною ділянкою площею 5,18 га за адресою вул..Лазаряна, 3 у м.Дніпропетровську для розміщення адміністративних та виробничих приміщень та споруд, що підтверджується державним актом серії Б № 020285 від 1981 року (а.с.43-45, т.1), листом Дніпропетровської регіональної філії центру державного земельного кадастру від 20.10.2006р. (а.с.23, т.1). Земельна ділянка за кадастром № :03:201:0093, площею 0,0825 га, на якій було розташовано будівлю для охорони, літ.Х-1, загальною площею 138,8 кв.м., як зазначає позивач,  знаходиться у користуванні позивача, що підтверджується вищевказаним листом Дніпропетровської регіональної філії центру державного земельного кадастру від 20.10.2006р. (а.с.23, т.1), графічними та семантичними даними Державного земельного кадастру м.Дніпропетровська станом на 28.08.2006р. (а.с.28-31, т.1). Листом МБТІ м.Дніпропетровська від 28.04.2007р. № 4286 (а.с.140-141, т.1) також підтверджується, що будівля Х-1 зареєстрована на праві власності за позивачем.

Позивач посилається на те, що на земельних ділянках, зокрема, і на тій, якій було присвоєно кадастровий номер :03:201:0093 (площею 0,0825 га), які знаходяться у нього в користуванні, знаходились об’єкти нерухомості власником яких є позивач (а.с.11-14, т.1), а також і будівля охорони під літ.Х-1, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи МБТІ м.Дніпропетровська (а.с.15-18, т.1), відповідними кресленнями до неї (а.с.18, т.1).

Докази припинення права на користування позивача земельною ділянкою за кадастровим № :03:201:0093 у встановленому законом порядку відсутні в матеріалах справи, не надавались відповідачами судам обох інстанцій при розгляді справи відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України. Докази, підтверджуючи в встановленому законом порядку право користування вищевказаною земельною ділянкою за відповідачами в порядку, встановленому ст.ст.116, 123-125 Земельного кодексу України відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій при розгляді справи. Посилання відповідач-1 на дотримання процедури погодження місця розташування об’єкта АВ-2 (виставковий салон) не є вищезазначеним доказом, оскільки передує лише початку проведення землевпорядних робіт з відведення земельної ділянки, що підтверджується також листом Дніпропетровського міського управління ДП “Центр державного земельного кадастру” (а.с.26, 33-41, т.1).

Згідно з планом земельної ділянки, оформленого МБТІ м.Дніпропетровська (засвідчену ксерокопію надано до справи першим відповідачем (а.с.84, т.1) на місці розташування будівлі Х-1, яка належала на праві власності позивачеві (а.с.18, 14, т.1) знаходиться будівля АВ-2, право власності на яку оспорюється відповідачем-1 та відповідачем-2 по справі № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)), яка знаходиться в провадженні господарського суду Дніпропетровської області та рішення по якій ще не прийнято, що підтверджується ухвалою господарського суду від 25.09.2007р. по вказаній справі та визнається обома сторонами. При цьому, креслення, надане відповідачем-1  не містить будівлі під літ.Х-1, яка належала на праві власності позивачу (а.с.84, т.1). Зазначене креслення завірене МБТІ м.Дніпропетровська та є додатком до витягу прав на об’єкти нерухомості, яке було отримано відповідачем-1 у відповідності до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2005р. по справі № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)), яке в подальшому було скасовано постановою касаційної інстанції (а.с.84, 139, 72, т.1).

На вимогу Дніпропетровського апеляційного господарського суду відповідно до ст..30 ГПК України представник Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю (лист від 29.10.2007р. № 3-юр –а.с.130, 131, 132, т.2) підтвердив, що на вимогу прокурора Жовтневого району м.Дніпропетровська була проведена перевірка забудови та реконструкції об’єктів на території позивача за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Лазаряна, 3, та під час перевірки за цією адресою було здійснено самовільну, без відповідного дозволу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міськради, забудову об’єктами нерухомості згідно технічного паспорту від 10.01.2005р. (а.с.139, т.2), тобто, зокрема, будівлями АВ-2, АК, А3, АЛ.

На виклик Дніпропетровського апеляційного господарського суду (ухвала від 10.10.2007р.) представник Управління земельних ресурсів Дніпропетровської міської ради не з’явився про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.116, 114, т.2).

За результатами перевірки Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міськради (далі –ДАБК Дніпропетровської міськради) було складено протокол про адміністративне правопорушення № 106/06 від 08.12.2006р. (а.с.136, т.3), з якого вбачається, що першим відповідачем без дозволу інспекції ДАБК збудовано та реконструйовано будівлі по вул.Лазаряна,3 згідно з технічним паспортом МБТІ м.Дніпропетровська № 44юн-2133-102 (а.с.138-139, т.2). Зазначений протокол та припис ДАБК № 106/06 було складено в зв’язку з порушенням ст..29 Закону України “Про планування і забудову територій”, ст..18 Закону України “Про основи містобудування”. Докази оскарження в встановленому законом порядку протоколу від 08.12.2006р. № 106/06 відсутні в матеріалах справи, не надавались відповідачем-1 судам обох інстанцій при розгляді справи. Невиконання припису № 106/06 спричинило в подальшому звернення прокурора Жовтневого району м.Дніпропетровська з позовом про заборону експлуатації приміщень та вчинення дій (ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2007р. по справі № 30/153-07 –а.с.133-134, т.2). При цьому слід зазначити, що вищевказаний технічний паспорт було оформлено МБТІ м.Дніпропетровська у відповідності до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2005р. по справі № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)), яке в подальшому було скасовано (а.с.5, т.3), що підтверджується ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2007р. по справі № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)) (а.с.84, 139, 72, т.1), визнається сторонами.

Факт ведення реконструкції та забудови обома відповідачами, факт фінансування будівництва, оформлення актів виконаних робіт з “підрядниками” підтверджується також матеріалами справи № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)), зокрема, змістом первісної та зустрічної позовної заяви обох відповідачів (належним чином засвідчені ксерокопії залучені до матеріалів справи), змістом додаткової угоди № 1 до договору № 029-А/2003, з яких вбачається що відповідачами здійснювалась реконструкція (будівництво) як орендованих, так і інших будівель та споруд за адресою вул.Лазаряна, 3 у м.Дніпропетровську, а також фінансування будівництва.

Протиправність поведінки особи (осіб), яка заподіяла шкоду, полягає в порушенні чинних правових норм, а у позадоговірних зобов’язаннях неправомірна поведінка порушує будь-яке чуже право, зокрема, право власності, що тягне заподіяння шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст..23 Закону України “Про планування і забудову територій” від 20.04.2000р. № 1599-ІІ (зі змінами та доповненнями) забудова території передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації та ін. Частиною 3 ст.23 цього Закону передбачено, що знесення існуючих будівель і споруд, відшкодування збитків власникам будинків і споруд, земельних ділянок здійснюється в встановленому законом порядку.

Таким чином, протиправність поведінки відповідачів підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 08.12.2006р., фактом відсутності доказів, підтверджуючих право на забудову на земельній ділянці № :03:201:0093, зокрема, будівлю під літ.АВ-2 (а.с.84, т.1), без відповідного вирішення питання щодо звільнення території від існуючих будівель, що було зазначено Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів у висновку щодо місця розташування об’єкта відповідача-2 від 07.04.2003р. № 5557-04 (а.с.80-82, т.1; пункт 2.3 –а.с.82, т.1) на суміжній ділянці за попереднім кадастровим номером :0106:01353.

Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого в результаті порушення його матеріального права та (або) приниження особистого нематеріального блага, що охороняється законом. При цьому потерпілий має довести існування шкоди і зазначити її розмір та обсяг відповідальності у відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує розмір спричиненої шкоди довідкою № 50 від 25.12.2006р. суб’єкта оціночної діяльності Є.В.Дірявка (а.с.27, т.1), який здійснює діяльність на підставі Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” від 12.07.2001р. № 2658-ІІІ, а також на підставі свідоцтва від 17.12.2004р. (а.с.85-87, т.2).

Відповідно до вказаної довідки (а.с.27, т.1) середньоскладова ціна вартості 1 кв.м. нежитлових приміщень на вторинному ринку нерухомості, з урахуванням місця розташування, станом на 25.12.2006р. становить 1300-1500 доларів США. Будь-які клопотання відповідачем щодо призначення комплексної бухгалтерсько-будівельної експертизи на підставі технічної документації МБТІ м.Дніпропетровська не заявлялись судам обох інстанцій, розмір шкоди, порядок її визначення ніяким чином не спростовувався відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визначити розмір шкоди, виходячи із мінімальних середньо складових цін на не житлові приміщення на вторинному ринку нерухомості –еквівалентного 1300 доларам США за 1 кв.м. по курсу НБУ на день звернення позивача з позовом, тобто розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 911 222 грн. (довідку НБУ щодо курсу долару США до гривні на 01.03.2007р. залучено до матеріалів справи).

Відповідальність у виді відшкодування шкоди настає якщо шкода причинно пов’язана з протиправною поведінкою. Причинний зв’язок полягає в тому, що по-перше, передує шкоді за часом; по-друге, перше породжує друге. Зазначене підтверджується тим, що з квітня 2003 року відповідачі вели реконструкцію (будівництво) як орендованих за договором № 029-А/2003 від 20.03.2003р. приміщень, такі і інших за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Лазаряна, 3, що вбачається із змісту позовної заяви другого відповідача та зустрічної позовної заяви першого відповідача по справі № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)). При цьому перелік інших приміщень жодним із відповідачів не наведений ні в договорі № 029-а/2003, ні в додаткових угодах до нього. Докази ведення будівельних робіт з будівництва та реконструкції в період 2003-2006 років будь-якими іншими особами за адресою вул.Лазаряна, 3 у м.Дніпропетровську не надано, відсутні в матеріалах справи. Докази можливого знесення будівлі за лі.Х-1 безпосередньо самим позивачем також відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій відповідачами. Крім цього, на місці розташування колишньої будівлі охорони за літ.Х-1 розташована будівля АВ-2, спір про право власності на яку відповідача-1, ще не розглянутий господарським судом Дніпропетровської області (справа № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)).

Докази, підтверджуючи факт відсутності будівлі за літ.Х-1 на момент узгодження місця розташування об’єкту відповідачем-2 виставкового салону відсутні в матеріалах справи, спростовуються п.2.3 висновку від 07.04.2003р. (а.с.80-82, т.1). А креслення від 01.08.2002р. (а.с.83, т.1), на яке посилається відповідач-1, як на таке, що підтверджує факт існування будівлі Х-1 вже 01.08.2002р. не приймається, оскільки: креслення надано не в повному обсязі, не засвідчено ні МБТІ м.Дніпропетровська, ні Управлінням земельних ресурсів, із змісту креслення неможливо встановити саме в зв’язку з чим і в додатку до яких документів його було складено.

Посилання на факт можливого знищення будівлі Х-1 безпосередньо самим позивачем спростовується довідками бухгалтерської звітності про знаходження будівлі Х-1 на балансі на день звернення з позовом (а.с.18-20, т.1, а.с.145, т.2).

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України обов’язок доведення відсутності вини покладається на особу (осіб), які могли завдати шкоду. Отже, враховуючи викладене, вищевказані докази, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт відсутності будівлі літ. Х-1 на початок проведення будівельних робіт або докази її знищення іншими особами, або позивачем. Отже, відповідачами 1, 2 не доведено відповідно до ст..33 ГПК України належними доказами факт відсутності вини, тоді як вина заподіювачаів шкоди.

Частиною 1 ст.1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідність перед потерпілим.

Тобто, закон передбачає, що шкода може бути завдана в результаті спільних протиправних дій (бездіяльності) кількох осіб (п.3 постанови пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27.03.1992р. № 6 (з подальшими змінами та доповненнями)). Під спільним заподіянням шкоди розуміють взаємопов’язані, сукупні дії або дії єдністю намірів двох або кількох осіб, які знаходяться у причинному зв’язку зі шкідливими наслідками, а солідарний характер відповідальності обумовлений неподільністю результату їхніх шкідливих дій, а необхідністю створення умов для поновлення порушеного права потерпілого. Вищезазначена спільність дій обох відповідачів  підтверджується наявністю спору про власність по справі № 25/27-07 (30/43-07 (7/230)), змістом як первісної, так і зустрічної позовної заяви по цій справі.

За цих обставин позовні вимоги в частині стягнення 911 222 грн. шкоди слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню солідарно з обох відповідачів.

Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, зроблену заяву про необхідність застосування цих строків (а.с.129, т.1), то колегія суддів, оцінюючи в сукупності подані сторонами докази, обставини, матеріали справи, на підставі ст..43 ГПК України вважає за необхідне зазначити наступне. В заяві відповідача-1 від 21.01.2007р. не міститься жодного посилання на конкретний період часу, з якого слід обчислювати строки позовної давності, також будь-які інші докази, підтверджуючи цю обставину не було надано відповідачами в ході розгляду справи судам обох інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із клопотання позивача (а.с.120, т.2) від 23.10.2007р., останній посилається на те, що тривалий час не міг довідатись про особу (осіб), які причетні до знесення будівлі, що спричинило звернення до прокуратури Жовтневого району 19.01.2007р., на яке було подано відповідь листом від 26.02.2007р. (а.с.149-150, т.1). Але, колегія суддів вважає, що позивач міг знати та мав право володіти всім обсягом інформації та відомостей щодо осіб, причетних до знищення будівлі, відомостей щодо їх місцезнаходження, юридичних адрес після 25.12.2006р., тобто з дня, коли позивача по справі № 30/43-07 (7/230) було ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2006р. залучено до участі у цій справі в якості третього відповідача (ксерокопія ухвали господарського суду від 25.12.2006р. по справі № 30/43-07 (7/230) залучено до цієї справи).

Щодо доводів першого відповідача, наданим доказам, зокрема, посилання на креслення від 01.08.2002р. (а.с.83, т.1), акт від 16.03.2003р. (а.с.126-128, т.2), лист від 14.04.2004р. № 011/22 (а.с.129, т.2), то вони не підтверджують факт того, що позивачеві була відома інформація щодо обох осіб, які брали участь у реконструкції та будівництві, крім цього, акт № 1116 складено зі суміжними землекористувачами і не підтверджує саме наміри забудови та реконструкції відповідачів; а креслення від 01.08.2002р. в силу вищенаведеного не підтверджує факт відсутності будівлі під літ.Х-1 станом на 01.08.2002р. та намірів щодо забудови або реконструкції.

Щодо доводів відповідача-1 про те, що вина відповідачів повинна бути доведена лише матеріалами кримінальної справи, то ці доводи не приймаються, оскільки: по-перше, позивач звертався до органів прокуратури у січні 2007 року та порушення кримінальної справи не залежить від волевиявлення позивача; по-друге, позивач не обмежений правом звернення до суду за захистом свого порушеного права відповідно до цивільного законодавства.

Позовні вимоги в частині моральної шкоди слід визнати необґрунтованими, оскільки їх позивачем не підтверджено жодним доказом, в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, такі докази відсутні в матеріалах справи.

Щодо вимог в частині відшкодування позивачеві шкоди у виді сплаченого земельного податку, то в задоволенні цих вимог також слід відмовити, оскільки надані докази про сплату податку на землю не надавались суду першої інстанції, а позивач ніяким чином не обґрунтував поважність причин неможливості їх подання суду першої інстанції (ч.1 ст.101 ГПК України); крім цього, з наданих платіжних виписок установи банку не вбачається саме по якій земельній ділянці сплачено податок (а.с.23, т.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2007р. по справі № 31/165-07 –скасувати; апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”, м. Дніпропетровськ –задовольнити частково.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Ріел Істеіт Дніпро”, м. Дніпропетровськ та товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Ітела-Груп”, Дніпропетровська область, с.Новоолександрівка на користь відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”, м. Дніпропетровськ солідарно 911 222 грн. 00 коп. шкоди, 9112 грн. 22 коп. витрат по держмиту, 99 грн. 68 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Ріел Істеіт Дніпро”, м. Дніпропетровськ та товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Ітела-Груп”, Дніпропетровська область, с.Новоолександрівка на користь відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”, м. Дніпропетровськ солідарно 4556 грн. 11 коп. держмита, яке підлягало сплаті при подачі апеляційної скарги.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод шахтної автоматики”, м. Дніпропетровськ в доход Державного бюджету України 3706 грн. 11 коп. недоплаченого державного мита при подачі апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів по цій справі згідно з вимогами ст.ст.116-118 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.М.Лисенко

І.М.Науменко

Дата виготовлення в повному обсязі –30.10.2007р.

З оригіналом згідно.

Помічник судді                                         О.О.Головіна