ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

11.12.2007                                                   Справа №  10/337

Суддя господарського суду Закарпатської області  І.В.Івашкович

за участю представників:

стягувача - Чижевська Р.В.- головний юрисконсульт відділу юридичного департаменту , довіреність №36/10 від 20.02.07

боржника (скаржника): Ціпле І.Ю., юрисконсульт, довіреність № 2 від 03.01.07

підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Закарпатській області –Гайданка М.М., головний державний виконавець, довіреність № 2/07 від 10.12.07

розглянувши матеріали за скаргою № 1402 від 02.11.07 боржника ОКП „Закарпаттеплокомуненерго”, м. Ужгород на постанову про звернення стягнення на майно боржника № 2-150/07 від 19.06.07,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 17.02.06 по справі № 10/337 стягнуто з Закарпатського обласного державного підприємства теплових мереж „Закарпаттеплокомуненерго”, м. Ужгород на користь ДК „Газ України” НАК „Нафтобаз України”, м. Київ 1347333,23 грн.., в т. ч.              1117803,95 грн. основного боргу за спожитий природний газ, 129909,29 грн. пені, 74425,53 грн. інфляційних, 35194,46 грн. 3% річних, 13583,95 грн. відшкодування судових витрат.

На виконання рішення суду видано наказ від 01.03.06, який пред’явлено стягувачем до виконання та на даний час знаходиться на виконанні у підрозділі примусового виконання рішення відділу ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області в межах зведеного виконавчого провадження № 2-150/07.

Головним державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у закарпатській області при вжитті заходів примусового виконання рішення винесено постанову № 2-150/07 від 19.06.07 про звернення стягнення на майно боржника. Вказану постанову винесеного з огляду на відсутність у боржника на рахунках, відкритих у кредитних установах, коштів, достатніх для погашення боргу.

Боржник ОКП „Закарпаттеплокомуненерго”, м. Ужгород звернувся до господарського суду із скаргою № 1402 від 02.10.07 на постанову                               № 2-150/07 від 19.06.07. Скаргу мотивовано з посиланням на неправомірність винесення постанови, оскільки підприємство боржника є комунальним підприємством, що діє на основі комунальної власності, а у відповідності до п. 8 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”  об’єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб’єктам права власності без згоди безпосередньої територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого ним органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Окрім того, скаржник зазначає, що про оскаржувану постанову йому стало відомо 28.09.07, що підтверджує додатною випискою із журналу вхідної кореспонденції.

Представником скаржника вимоги за скаргою підтримано.

Представником підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ в Закарпатській області подано письмовий відзив на скаргу, згідно з яким проти скарги заперечено. Заперечення мотивовано тим, що при виконанні судових рішень стосовно боржників –комунальних підприємств виконавче провадження здійснюється на загальних підставах відповідно до вимог Закону України „Про виконавче провадження”. Наголошено, зокрема, на застосуванні при цьому норм                           ст. 64 Закону України „Про виконавче провадження”.

Представником стягувача заперечено проти наявності підстав для задоволення скарги боржника. Наголошено на необхідності вжиття всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки рішення суду, як по даній справі, так і по інших справах, вже протягом тривалого часу залишаються невиконаними боржником, внаслідок чого ДК „Газ України” несе значні фінансові збитки.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку  про відсутність правових підстав для задоволення  скарги боржника,  виходячи з наступного:

Ст. 124  Конституції України закріплено  принцип обов’язковості виконання судових рішень на всій території України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження”.

Згідно зі ст. 4 Закону України „Про виконавче провадження” звернення стягнення на майно боржника є одним із заходів примусового виконання рішень.

Нормами гл. 6 Закону України „Про виконавче провадження” врегульовано порядок звернення стягнення на майно боржника –юридичної особи та, зокрема, у ст. 64 встановлено, що у разі відсутності у боржника –юридичної особи коштів,  достатніх для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне боржникові –юридичній особі на праві власності або  закріплене за ним (за винятком майна виключеного з обороту або обмежуваного в обороті)  незалежно від того, хто фактично використовує це майно. Нормами вказаної ст. 64 визначено  черговість накладення арешту та реалізації майна, передбачено обов’язковість повідомлення власника або уповноваженого ним органу, до сфери управління якого належить майно, про накладення арешту на майно боржника, дані про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, про розмір вимог стягувача.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено будь-яких заборон щодо можливості звернення стягнення на майно комунальних підприємств, однак закріплено певні вимоги щодо порядку проведення такого стягнення.

При розгляді скарги по суті суд звертає увагу  на недоведення        скаржником наявності поважних причин пропуску  передбаченого законом                                          ( ст. 121- 2ГПК України) строку. Додана до скарги виписка з журналу реєстрації вхідної кореспонденції не може розглядатись як доказ отримання скаржником оскаржуваної постанови 28.09.07, оскільки у поданій виписці міститься запис про реєстрацію за одним і тим же номером вхідної кореспонденції                        ( №460) двох документів ( в т.ч. постанови від 19.06.07) з різними датами надходження, що викликає сумніви у достовірності даних про дату надходження постанови від 19.06. 07 до боржника ( скаржника) саме 28.09.07.

Виходячи з вищенаведених обґрунтувань, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.  121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.          В задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому ГПК України.

Суддя                                                                                      І.В.Івашкович