ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.09.2007
Справа №2-27/6735-2007А

За позовом – Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Сімферополь, пр. Кірова, 51-52/10а.

До відповідача –    Фірма «ТЕС», м. Сімферополь, пров. Героїв Аджимушкая, 5, кв. 11.

Про  стягнення пені  у розмірі 4159,87 грн.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача –    Свінобоєва А. С.,  дор. у справі.

Від відповідача –  Домарацький Д. Р., дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач – Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача про   стягнення  пені  у розмірі 4248,09 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач повинен був забезпечити в 2005 р. працевлаштування інвалідів на 8 робочих місцях, фактично в 2005 р.  жодного інваліда не працювало. Відповідач повинен був самостійно сплатити штрафні санкції у розмірі 50632,00 грн. за  вісім робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами. Відповідач 05.02.2007 р. перерахував 50632,00 грн. штрафних санкцій до державного бюджету України. В зв’язку з тим, що були порушені терміни сплати штрафних санкцій, була нарахована пеня у розмірі 4248,09 грн.

Відповідач   у відзиві на позов повідомив про те, що з урахуванням того, що правовідносини сторін виникли до грудня 2005 р., і нормативний акт не має зворотної дії  у часі, то нарахування пені за 2005 р. і 2007 р. є неправомірним.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Позивач заявою від 26.07.2007 р. уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 4159,87 грн. пені за порушення термінів сплати штрафних санкцій за 2005 р.

Позивач у запереченнях на відзив відповідача повідомив про те, що відповідач повинен був до 18.04.2004 р. сплатити 50632,00 грн. штрафних санкцій, оскільки цей обов’язок не було виконано, з 18.04.2006 р. почав спливати строк нарахування пені, якій закінчився 05.02.2007 р. Право пред’явити вимогу про сплату пені та звернутися до суду з вимогою про захист свого інтересу у позивача виникло з 05.02.2007 р., і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Позовна давність закінчується 05.02.2008 р. Позивач звернувся до суду з  позовом 25.04.2007 р.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Також позивач листом від 15.08.2007 р. повідомив про те, що  обставина, щодо законності проведення перевірки та нарахування 50632 грн. штрафних санкцій,  розглядалася по справі №2-11/16481 -2006А, у якої брали участь та самі сторони та встановлено рішення ГС АР Крим від 14.11.2006 р. по вказаній справі, яке набуло законної сили.

Також позивачем було надано відповідь на запит від 21.08.2007 р. №04-4/1302 Головного управління Національного банку України в АР Крим, відповідно до якої було повідомлено, що облікова ставка Національного банку України з 10.06.2006 р. по 31.05.2007 р. складає 8.5% річних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам,  викладеним у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази,  заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд -

В С Т А Н О В И В :

Кримським республіканським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів проведена перевірка достовірності даних, вказаних у звіті форми №10-ПИ „Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів” за 2005 р. Фірми „ТЕС”, м.Сімферополь.

Відповідно до акту перевіркі достовірності даних від 11.07.2006 р. звіт по формі №10-ПИ „Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів” за 2005 р. Фірма „ТЕС” не предоставляла. Відповідач повинен був забезпечити у 2005 р. працевлаштування інвалідів на 8 робочих місцях, фактично у 2005 р. інваліді не працювали. Сума штрафних санкцій складає 50632 грн.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти на підставах, у межах повноважень і способом,   передбаченим Конституцією й законами України.

Відповідно до п.п.1 й 2 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26.09.02р. Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного керування, що діє в складі Мінпраці й  підпорядковується йому.

Фонд у своїй діяльності  керується Конституцією й законами України, актами  Президента України й Кабінету Міністрів України, наказами Мінпраці та цим Положенням.

У чинність п.3  цього Положення одне із завдань Фонду є здійснення контролю за дотриманням підприємствами, установами й організаціями всіх форм власності й господарювання нормативів робочих місць для забезпечення  працевлаштування інвалідів.

Згідно ч. 1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні обґрунтовується  на принципах, згідно яким ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У чинність  ч.1 ст.68 Конституції України кожний зобов'язаний неухильно дотримуватися Конституції України й законів України.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні» для підприємств, установ й організацій незалежно від форм власності й господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 у кількості 1 робочого місця, якщо інше не передбачено законом. Керівники підприємств у випадку не забезпечення зазначених нормативів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 20 зазначеного Закону  передбачено, що підприємства, де кількість працюючих інвалідів менше, чим установлено нормативом, щорічно сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту  інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається  в розмірі середньорічної   заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

До завдань Фонду, передбачених у п. 3 Положення № 1434 , відноситься і здійснення контролю за дотриманням підприємствами, установами й організаціями всіх форм власності й господарювання нормативів робочих місць для забезпечення  працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п. 1, 3, 5, 14 Положення «Про робочі місце інваліда та порядок працевлаштування інвалідів», затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України № 314 ( далі Положення № 314)  робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої  площі  на  підприємстві  (об'єднанні),  в  установі та організації незалежно від форм власності  та господарювання, де створени необхідні умови для праці інваліда. Робоче  місце  інваліда  вважається  створеним,  якщо воно відповідає  встановленим  вимогам  робочого  місця  для  інвалідів відповідної    нозології,    атестоване    спеціальною    комісією підприємства     за    участю    представників    МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,   громадських   організацій   інвалідів, і введеним в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Підприємства розроблюють  заходи  щодо  створення  робочих місць  для  інвалідів,  включають  їх  до  колективного  договору, інформують центри зайнятості,  місцеві органи соціального  захисту населення  та  відділення  Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування  )  робочих  місць  для  працевлаштування інвалідів. Підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до  1  лютого  року,  що настає за  звітним,  подають відділенням Фонду  соціального  захисту  інвалідів  відомості  про середню  річну  заробітну плату на підприємстві,  середньооблікову численість штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; визначають види виробництв,  цехи та  дільниці,  де  доцільно використовувати працю інвалідів; інформують державну службу  зайнятості  та  місцеві органи соціального  захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створюють для інвалідів    умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

В  силу викладеного суд приходить до висновку , що відповідно до норм, визначених у Положенні №  314, робоче місце для інваліда вважається створеним саме  з моменту працевлаштування на ньому інваліда. В силу чого стає очевидним, що підприємству необхідно не тільки спрямовувати у відповідні фонди та установи ( організації) інформацію про наявність вільних місць для  працевлаштування інвалідів, атестувати робоче місце спеціальною комісією, виконати інші вимоги, викладені у Положенні № 314,  але і працевлаштувати на ньому інваліда, інакше місце вважається нествореним.

Аналізуючи норми Закону України «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні»,  суд вважає, що в законі не вказано, що у разі своєчасної звітності в центр зайнятості  за формою 3-ПН, відсутності на обліку в центрі зайнятості інвалідів або у разі їх не направлення  на підприємство, воно звільняється від обов’язку сплатити самостійно встановлену суму  штрафних санкцій. Штрафні санкції за недотримання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, носять характер  альтернативного зобов'язання, тобто підприємство або  дотримує норматив, або сплачує  конкретну суму до держбюджету  України. При цьому законом не встановлено, що для сплати штрафних санкцій у підприємства повинна бути встановлена наявність вини. Між позивачем та відповідачем  у результаті невиконання останнім нормативу по працевлаштуванню інвалідів  та несплати штрафних санкцій виникли публічно-правові відносини,  які   взагалі не передбачають можливості існування питання про відповідальність, пов’язану з винними діями  особи, що не є суб’єктом владних повноважень, оскільки питання про наявність вини може розглядатися тільки у цивільних  (господарських) відносинах.

Крім того, зі змісту статей 19 й 20  Закону вбачається, що штраф має компенсаційну форму за невиконання нормативу, оскільки в згідно з ч.5 ст.20 Закону суми штрафних санкцій використаються Фондом для фінансування соціальних витрат на професійне навчання непрацюючих інвалідів, видачу підприємствам цільових кредитів на створення робочих місць для інвалідів, надання фінансової допомоги  на здійснення мер по соціальній, трудовій, фізкультурно-оздоровчій і професійній реабілітації інвалідів і т.п., і у суб'єкта підприємницької діяльності є альтернативний обов'язок  або  виконання нормативу шляхом працевлаштування інвалідів або  оплата штрафних санкцій.

Також необхідно відзначити, згідно з п.п. 1 п.1 ст.29 Бюджетного кодексу України, до складу доходів Державного бюджету України включаються доходи, що надходять відповідно до Закону України «Про основи  соціального захисту інвалідів».

Таким чином, суд вважає , що  Конституцією  України  гарантован соціальний захист інвалідів, який  здійснюється , зокрема ,  відповідно до Закону України «Про основи  соціального захисту інвалідів» шляхом зобов’язання підприємства створити для інваліда робоче місце (тобто забезпечити його роботою) з  витікаючими   наслідками ( одержання зарплати, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги, пенсійне забезпечення, страхування та інш.) та  шляхом фінансування витрат бюджету  на соціальне забезпечення інвалідів, що не працюють, у тому числі і за рахунок штрафніх санкцій, яки сплачують підприємства у разі невиконання нормативів щодо працевлаштування інвалідів.

Відповідач не виконав норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, що підтверджується актом перевірки достовірності даних, а також його розрахунком  (а.с.5, 9).

Відповідно до статистичної звітності  відповідача за 2005 р. фонд оплати праці склав 1291,2 тис.грн. (а.с. 10), кількість робочих  місць - 204, середньорічна заробітна плата   - 6329 грн.

Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів 8, фактично  інваліди не були працевлаштовани.

Судом встановленою, що рішенням ГС АР Крим від 14.11.2006 р. по справі №2-11/16481 -2006А  позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів було задоволено. З фірми «ТЕС» було стягнено заборгованість по штрафним санкціям у розмірі 50632,00 грн.

Вказане рішення ГС АР Крим вступило в закону силу.

У виконання вказаного рішення, відповідач по справі 05.02.2007 р. перерахував 50632,00 грн. штрафних санкцій до державного бюджету України.

Відповідно до ст.. 20 Закону України «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні» порушення термінів    сплати    адміністративно-господарських санкцій  тягне  за  собою  нарахування  пені.  Пеня   обчислюється виходячи  з  120  відсотків  річних облікової ставки Національного банку України,  що діяла на момент сплати,  нарахованої  на  повну суму недоїмки за весь її строк. Сплату адміністративно-господарських     санкцій    і    пені підприємства,  установи,  організації,  у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів,  фізичні особи, які використовують найману працю,  проводять відповідно до  закону  за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Як встановлено судом, відповідач повинен був до 18.04.2006 р. сплатити 50632,00 грн. штрафних санкцій. Оскільки цей обов’язок не було виконано, з 18.04.2006 р. почав спливати строк нарахування пені, якій закінчився 05.02.2007 р. Право пред’явити вимогу про сплату пені та звернутися до суду з вимогою про захист свого інтересу у позивача виникло з 05.02.2007 р., і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Позовна давність закінчується 05.02.2008 р.

Позивач звернувся до суду з  позовом 25.04.2007 р., тобто не пропустивши строк позовної давності.

Як вже було  встановлено судом, відповідач по справі штрафні санкції у розмірі 50632,00 грн. до 18.04.2006 р. не сплатив, в зв’язку з чим на вказану суму була нарахована пеня.

Відповідно до довідки Головного управління Національного банку України в АР Крим від 28.08.2007 р. облікова ставка Національного банку України на 05.02.2007 р. склала 8,5% річних. Коефіцієнт = 120% : 365 х 8,5% = 0,000279452; кількість днів прострочення складає 294 дні  (  з 18.04.2006 р. по 05.02.2007 р. ).

Таким чином, сума пені складає 4159,87 грн. ( 294 х 0,000279452 х 50632,00 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, підтверджуються матеріалами справи  та  підлягають задоволенню.

Вступна і резолютивна частини постанови проголошено 05.09.2007 р.

Постанову у повному обсязі складено 10.09.2007 р.

На  підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167, 263  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.             Стягнути з фірми «ТЕС», м. Сімферополь, пров. Героїв Аджимушкая, 5, кв. 11, ( , р/р 6001 в КРУ КБ «Приватбанк», МФО 384436 )  на користь Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (95017, м. Сімферополь, пр. Кирова, 51-52/10а, отримувач – Держбюджет м. Сімферополь, УДК в АРК, м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405, р/р 0002,  призначення платіжу: * ЗКПО платника: 21081100; 01; пеня ) заборгованість по пені  у розмірі 4159,87 грн.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно винесено.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.