ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

05.09.07                                                                                           Справа  № 01/20-78

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрайміського споживчого товариства (далі ММСТ) “Волиньгоспторг” від 14.08.2006р. № 118

на рішення           Господарського суду Волинської області від 13.06.2007р.

у справі           № 01/20-78

за позовом           Волинської обласної спілки споживчих товариств (далі Волинська облспоживспілка), м.Луцьк

до           ММСТ “Волиньгоспторг”, м. Луцьк

про           усунення перешкод у користуванні торговельним місцем та стягнення 18450 грн. неустойки

за участю представників:

від позивача –Данилік Ф.Я. –заступник начальника юридичного відділу;

від відповідача –не з’явився.

Учасники судового процесу належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 20.08.2007р. у даній справі), які є в матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.06.2007р. у даній справі, суддя Якушева І.О., позов задоволено, присуджено усунути перешкоди у користуванні Волинською облспоживспілкою торговельним місцем № 33 площею 100 кв. м. на ринку «Центральний»(м. Луцьк, вул.. Глушець, 1) шляхом виселення відповідача із торговельного місця № 33 площею 100 кв. м. на ринку «Центральний»(м. Луцьк, вул. Глушець, 1); стягнуто з ММСТ «Волиньгоспторг»(м. Луцьк, пр-т Перемоги,34, код ЄДРПОУ) на користь Волинської облспоживспілки 18450 грн. неустойки.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм стст. 631, 759, 785 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), п.2 ст.291 Господарського кодексу України (далі ГК України), ч.5 ст.4 Закону України “Про власність” а також зокрема тим, що надіслання позивачем листа №1/6-341/2 від 28.11.2006р. до закінчення терміну дії договору не можна вважати порушенням умов договору, адже позивач завчасно, до спливу терміну дії договору, повідомив відповідача про припинення дії договору, не порушивши встановлений п.6.6. договору № 63 від 01.01.2005р. термін попередження; відповідач не подав доказів на підтвердження набуття права власності на павільйон, що знаходиться на торговельному місці № 33, у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ММСТ “Волиньгоспторг”, відповідач у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 13.06.2007р. у справі № 01/20-78 за позовом Волинської облспоживспілки до ММСТ “Волиньгоспторг” про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення 18450 грн. повністю та прийняти нове рішення, яким у позові Волинській облспоживспілці відмовити.

Волинська облспоживспілка, позивач у справі, подало відзив на апеляційну скаргу, просить залишити рішення Господарського суду Волинської області від 13.06.2007р. у даній справі без змін, а апеляційну скаргу ММСТ “Волиньгоспторг” без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення суду першої  інстанції.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги та заперечуючи вимоги апеляційної скарги, посилається зокрема на те, що:

-          на момент закінчення терміну дії спірного договору існувала заборгованість по орендній платі на суму 14000 грн., а тому посилання відповідача на те, що він відповідно до ст.777 ЦК України має переважне право на укладення нового договору оренди, є безпідставним;

-          доказом відсутності між сторонами договірних зобов’язань у 2007 році є та обставина, що орендна плата за користування торговим місцем позивачем не нараховувалась і відповідач, який не здійснював торгову діяльність, не проводив сплати орендної плати.

Скаржник, заперечуючи вимоги позову та обґрунтовуючи свої вимоги, посилається зокрема на те, що:-

-          вимоги позивача про демонтаж павільйону "Господарочка" порушують право на приватну власність МСТ "Волиньгоспторг" як власника об'єкту нерухомого майна    (торгового павільйону "Господарочка" місце № 33);

-          порушуючи умови п.6.6. договору № 63 від 01.01.2005р., позивач надіслав лист про намір припинити дію договору №63 від 01.01.2005р. ще за місяць до припинення дії договору.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд встановив наступне.

Волинська облспоживспілка звернулася до господарського суду з позовом до ММСТ “Волиньгоспторг” про усунення перешкод у користуванні торговельним місцем та стягнення 18450 грн. неустойки.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 01.01.2005р. між Луцьким госпрозрахунковим ринком і МСТ «Волиньгоспторг»було укладено договір №63, згідно з п.1.1. якого Луцький госпрозрахунковий ринок зобов'язався передати, а орендар - прийняти у тимчасове платне користування торговельне місце на столах, торговельну площу на ринку "Центральний" (м.Луцьк, вул. Глушець, 1) площею 100 кв.м. для встановлення металевої конструкції №33 (павільйону) (далі договір а.с.7).

У відповідності до постанови правління облспоживспілки та обкому профспілки працівників споживчої кооперації №153 від 14.09.2005р. “Про припинення юридичної особи - Луцького госпрозрахункового ринку” Луцький госпрозрахунковий ринок було припинено як юридичну особу та приєднано до Волинської облспоживспілки, яка є його правонаступником.

Позивач користується земельною ділянкою для обслуговування ринку "Центральний" на підставі договору оренди землі, укладеного з Луцькою міською радою.

Пунктом 6.1. договору №63 від 01.01.2005р. було встановлено строк його дії - з 01.01.2005р. по 01.04.2005р. Як зазначено в п.6.5. договору його дія припиняється, зокрема, внаслідок закінчення терміну дії.

Відповідно до п.6.6. договору №63 від 01.01.2005р. у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору після закінчення його терміну протягом одного календарного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих же умовах.

Оскільки станом на 01.04.2005р. сторони не вчинили дій, спрямованих на припинення дії договору №63 від 01.01.2005р., то слід вважати, що договір продовжив свою дію.

1 квітня 2006р. до договору №63 від 01.01.2005р. було укладено додаткову угоду, яким п.3.1. договору викладено в новій редакції.

28.11.2006р. позивач надіслав відповідачу лист № 1/6-341/2 (повідомлення про вручення 30.11.2006р.), в якому попередив про припинення дії договору №63 від 01.01.2005р. і просив відповідача до 31.12.2006р. розрахуватися за оренду та підготувати торговельну площу до передачі.

У відповідь на вищезгаданий лист відповідач повідомив про позивача те, що має намір відповідно до ст.777 ЦК України скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, що підтверджується листом відповідача №193 від 20.12.2006р. Проте доказів на підтвердження досягнення між сторонами домовленості щодо укладення договору оренди на новий строк відповідачем суду не подано.

Із змісту листа позивача №1/6-341/2 від 28.11.2006р. вбачається, що орендодавець в листопаді 2006р. висловив заперечення проти продовження дії договору на 2007р.

Надіслання позивачем листа №1/6-341/2 від 28.11.2006р. до закінчення терміну дії договору не можна вважати порушенням умов договору, адже позивач завчасно, до спливу терміну дії договору, повідомив відповідача про припинення дії договору, не порушивши встановлений п.6.6. договору № 63 від 01.01.2005р. термін попередження.

Відповідно до ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.4 ст.284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ст.ст.759, 785 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом ч.2 ст.291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір № 63 від 01.01.2005р. з 1.01.2007р. припинив свою дію.

З огляду на викладене, на даний час у відповідача відсутні правові підстави користування торговельним місцем № 33 площею 100 кв.м., на ринку «Центральний»у м. Луцьку.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України “Про власність” (чинного на момент винесення рішення судом першої інстанції) власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому природному середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. Оскільки договір № 63 від 01.01.2005р. припинив свою дію, користування відповідачем торговельним місцем № 33 після припинення дії договору оренди порушує право користування позивача, а тому доводи відповідача про те, що вимоги позивача порушують його право приватної власності є безпідставними і не обґрунтованими.

Разом з цим, відповідач не подав доказів на підтвердження набуття права власності на павільйон, що знаходиться на торговельному місці № 33, у встановленому законом порядку.

Крім того, доказом відсутності між сторонами договірних зобов’язань у 2007 році є та обставина, що орендна плата за користування торговим місцем позивачем не нараховувалась і відповідач, який не здійснював торгову діяльність, не проводив сплати орендної плати.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували протилежне, відповідачем суду не подано.

Частиною 2 ст.785 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п.3.1. договору №63 від 1.01.2005р. з врахуванням додаткової угоди від 1.04.2006р., якою цей пункт викладено в новій редакції, плата за оренду торговельного місця становить 2050 грн. в місяць.

Звертаючись з позовом до господарського суду, позивач на підставі ч.2 ст.785 ЦК України нарахував відповідачу неустойку у розмірі 18450 грн. за період з 01.01.2007р. по 15.05.2007р.

Таким чином, оскільки на момент розгляду справи у суді першої інстанції починаючи з 01.01.2007р. відповідач не виконав обов’язку щодо звільнення і повернення позивачу торговельного місця, суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимогі про стягнення 18450 грн. неустойки.

Відповідно до ст.43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували неправомірність і безпідставність заявленого позову.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105  Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

Залишити рішення Господарського суду Волинської області від 13.06.2007 року у справі № 01/20-78 без змін, а апеляційну скаргу ММСТ “Волиньгоспторг” - без задоволення.

Постанова оформлена і підписана 02.11.2007р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.