ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2007                                                                                   Справа № 11/322-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. -доповідача

суддів: Виноградник О.М. ,Лисенко О.М.,

Секретар судового засідання Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Саєнко Іван Максимович, представник, довіреність №б/н  від 01.01.2007р;

від відповідача: Пащук Віталій Вікторович, представник, довіреність №838  від 17.08.2007р;

розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю “РИМ 2000”, м.Дніпропетровськ та державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області  від  14.08.2007р у справі №11/322-07

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “РИМ 2000”, м.Дніпропетровськ

до: державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

про стягнення 258 149,82 грн

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007р (суддя Мельниченко І.Ф.) позов товариства з обмеженою відповідальністю “РИМ 2000”, м.Дніпропетровськ задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 211 393, 38 грн. основного боргу, 18 958, 69 грн. пені, 3 345, 64 грн. річних, 4 994, 11 грн. інфляційних, 2 386, 92 грн. державного мита, 108, 56  грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 20 152, 66 грн. витрат на послуги адвоката, в решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов’язань по оплаті поставленої продукції, що встановлено п. 6.2 договору №ПР/П-06-1453/НЮ від 17.11.2006р, що суперечить ст. 526 Цивільного кодексу України. Інфляційні витрати, 3% річних стягнуті на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, пеня за прострочку оплати продукції –на підставі договору. В стягненні штрафу відмовлено, оскільки сторони не досягли згоди щодо стягнення штрафу за порушення строків оплати, за таке порушення сторони встановили відповідальність у вигляді пені. Зменшена сума витрат на послуги адвоката з 42 878, 67 грн до 20 152, 66 грн, оскільки господарський суд прийшов до висновку, що розмір цих витрат завищений.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач та відповідач його оскаржують на предмет невідповідності нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Позивач вважає, що господарський суд незаконно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 18997, 53 грн, оскільки вказаний штраф нарахований на підставі ст. 231 Господарського кодексу України, нарахування пені не позбавляє позивача права нарахувати штраф за прострочку оплати продукції суб’єктом господарювання ДП “Придніпровська залізниця”, яка належить до державного сектору економіки.

Вартість юридичної допомоги адвоката визначена згідно умов письмової угоди на юридичне супроводження та представництво інтересів у господарському суді №1 від 17.03.2007р, зменшення судом розміру витрат на послуги адвоката не відповідає ст. 49 ГПК України.

Позивач просить рішення суду скасувати частково, стягнути з відповідача на користь позивача 18997, 53 грн штрафу та недорахованих судових витрат за послуги адвоката в розмірі 19 501,53 грн.

Відповідач вважає, що у позивача не виникло право вимоги основного боргу, тому що згідно п.4.2 договору датою поставки продукції вважається дата підписання накладної на приймання товару і підписання акта прийому –передачі товару уповноваженими представниками сторін за договором. Судом не враховано, що ДП “Придніпровська залізниця” оплатила основний борг в розмірі 211393,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4242 від 10.08.2007р.

Відповідач не погоджується зі стягненням пені, річних, інфляційних витрат, витрат на оплату послуг адвоката. Стверджує, що суд не звернув увагу на те, що платіжний документ на оплату послуг адвоката не містить вказівки на договір на підставі якого здійснювалась оплата вказаних витрат, не було надано акту приймання –передачі виконаних робіт саме адвокатом, відсутній детальний розрахунок за надані послуги.

Відповідач просить рішення скасувати, провадження у справі припинити.

В судовому засіданні 10.10.2007р оголошувалась перерва до 22.10.2007р.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити, виходячи з наступних підстав.

17.11.2006 між ДП “Придніпровська залізниця” (відповідач, сторона по справі, “замовник” за договором) та ТОВ “РИМ-2000” (позивач по справі, “постачальник” за договором) було укладено договір №ПР/П-06-1453/НЮ, відповідно до якого “постачальник” зобов’язується поставити і передати у власність “замовнику” певну продукцію, товар, відповідно до специфікації (додаток №1 до договору), “замовник” зобов’язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов договору. Найменування товару –комп'ютерне та мережеве обладнання, 2006 року випуску (р.1 договору) (а.с.13-18).

Пунктами 6.2, 6.3 р.6 договору сторони передбачили, що “замовник” сплачує загальну вартість товару протягом 30 календарних днів після підписання сторонами товарно-приймальних документів; при цьому розрахунок за договором здійснюється наступним чином: 99% загальної суми договору –шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок “постачальника”; а 1% від загальної суми договору внесеннями сторонніх організацій.

Специфікацією до договору (а.с.17-18 –додаток №1, п.5.2 р.5 договору) сторони відзначили, що загальна сума по договору становить 274393,38грн. ( з ПДВ)

Пунктами 4.2, 4.4 р.4 договору сторони передбачили, що датою поставки товару є дата підписання накладної на прийняття товару та акту прийому-передачі уповноваженими представниками сторін; представник відповідача зобов’язаний звірити відповідність кількості, якості і асортимент товару, вказаному в рахунку-фактурі або накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику “постачальника” доручення на отримання товару.

Пунктом 8.5 р.8 договору передбачено, що підтвердженням про одержання товару “замовником” є акт прийому-передачі товару, підписаний уповноваженими представниками.

Пунктом 10.2 р.10 договору сторони передбачили майнову відповідальність “замовника” за порушення строків оплати у виді пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочки.

По накладній №R-90114 від 28.11.2006р. на підставі довіреності №549579 від 28.11.2006р. було відвантажено товару на суму 274393 грн. 38 коп., зазначений факт отримання товару не спростовано відповідачем жодним доказом відповідно до ст.33, 32, 36 ГПК України (а.с.20-21), підтверджується накладною, довіреністю, фактом часткової оплати.

22.03.2007р відповідачем було здійснено часткову оплату за отриманий товар грошовими коштами на загальну суму 60 000 грн., що підтверджується копією доручення №3306.(а.с.22)

На підставі угоди про проведення розрахунків від 04.05.2007р та згідно акту прийому –передачі векселів від 04.05.2007р відповідач передав позивачу три простих векселя сумою по 1000 грн кожний на загальну суму 3000 грн (а.с.22-25)

Таким чином на час пред’явлення позову 21.06.2007р борг відповідача перед позивачем становив 211 393, 38 грн.

Станом на 14.08.2007р  - дату прийняття рішення, доказів розрахунку з позивачем відповідач суду не представив.

Таким чином господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 211 393,38 грн.

Судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача на те, що основний борг ним було сплачено 10.08.2007р платіжним дорученням №4242 (а.с.123) тому що в судовому засіданні 14.08.2007р відповідач не послався на цю обставину, відповідними доказами не підтвердив погашення боргу, що підтверджується матеріалами справи, відзивом на позовну заяву (а.с.64).

Згідно ч.1 ст 101 ГПК України додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідач в апеляційній інстанції не обґрунтував неможливість подання господарському суду доказів оплати основного боргу.

Щодо вимог в частині стягнення пені –18958 грн. 69 коп., то господарським судом зроблено правильний висновок щодо їх обґрунтованості на підставі п.10.2 р.10 договору та ст.ст. 525, 526, 546, ч.1 ст.548, ч.3 ст.549 ЦК України, ст.ст.1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543/96-ВР.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо вимог в частині стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних, то господарським судом також зроблено правильний висновок щодо їх обґрунтованості в частині стягнення 3345,64 грн. –3% річних та в частині стягнення інформаційних витрат в розмірі 4994, 11 грн.

Щодо доводів скаржника про те, що акт прийому-передачі товару не складено, відсутній, тобто у відповідача не виникло обов’язку по оплаті, то ці доводи не приймаються оскільки по-перше, р.6 договору не визначено саме, що строк оплати товару обчислюється від дати підписання акту прийому-передачі товару, а виникнення обов’язку по оплаті пов’язується з підписанням товарно-приймальних документів, якими є накладна і довіреність згідно з Інструкцією про порядок реєстрації вихідних, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99 (зареєстроване Міністерством юстиції України 12.06.199р. за №293/1318); по-друге, договором не визначено, що сторони регламентують як товарно-приймальні документи, і, по-третє, відповідач здійснив оплату вартості продукції, чим підтвердив факт належного його приймання згідно з умовами договору, в певній кількості, якості та ціні, при цьому, сплачуючи борг, відповідачем не вимагалось складення будь-яких актів прийому-передачі, докази протилежного відповідно до ст.33, 32, 36 ГПК України відсутні в матеріалах справи.

Посилання скаржника на порушення господарським судом ч.2 ст.625 ЦК України в частині відсутності вимоги кредитора не приймається, оскільки вищезазначеною нормою встановлено обов’язок боржника оплатити річні та суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення оплати, тому вимога кредитора може бути заявлена в будь-який спосіб, як-то звернення з претензією (а.с.31-39), так і шляхом звернення з позовом за захистом своїх порушених майнових прав.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення штрафу в розмірі 18 958, 69 грн, нарахованого позивачем на підставі ч.2 ст 231 ГК України, оскільки договором (р.10) встановлена відповідальність замовника (відповідача) за прострочку виконання грошового зобов’язання.

Позивачем заявлено до стягнення витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 42878,67 грн.

Згідно ст. 44 ГПК України до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката,  яка відповідно до ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Матеріали справи  свідчать, що позивачу надавалися юридичні послуги адвокатом Саєнко І.М. на підставі угоди №1 від 17.03.2007р (а.с.44), розмір послуг наданих по стягненню заборгованості за договором ПР/П-06-1453/НЮ від 17.11.2006р становить 42878 грн 67 коп. Вказана сума оплачена позивачем 07.05.2007р у складі загальної суми 59 675,40 грн, що підтверджується банківською випискою. (а.с.52).

Господарським процесуальним кодексом України не встановлено право суду зменшувати розмір судових витрат, питання щодо відшкодування яких залежить тільки від результатів вирішення спору.

Таким чином витрати на оплату послуг адвоката слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 39 714, 22 грн.

З огляду на викладене рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007р в частині стягненя витрат на оплату послуг адвоката підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “РИМ 2000”, м.Дніпропетровськ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007р по справі №11/322-07 змінити в частині стягнення витрат на послуги адвоката.

Стягнути з відповідача державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ (49602, м.Дніпропетровську, прКарла Маркса, 108; ) на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю “РИМ 2000”, м.Дніпропетровськ  (49040, м.Дніпропетровськ, ж/м Тополь-1, пров Джинчарадзе,12; ) 39714 грн 22 коп витрат на оплату послуг адвоката.

В решті рішення залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                         О.В.Джихур

Судді                                                                                       О.М.Виноградник

О.М.Лисенко