ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 р.
№ 15/117

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Козир Т.П.

суддів :
Мележик Н.І.,
Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ОКП “Донецьктеплокомуненерго”

на постанову
від 13.08.2007 р. Донецького
апеляційного господарського суду

у справі
№ 15/117

за позовом
ВАТ “Донецькобленерго”
в особі структурної одиниці –
Кіровські електричні мережі
(надалі –Товариство)

до
ОКП “Донецьктеплокомуненерго”
в особі виробничої одиниці
“Дружківкатепломережа”
(надалі –Підприємство)

про
стягнення 185 949,89 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Костюк С.В.

від відповідача
-  Антофій М.О., Кононець Н.В.

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2007 р. Товариство звернулось до суду з позовом до Підприємства про стягнення 185949,89 грн. заборгованості з урахуванням пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних з мотивів неналежного виконання відповідачем грошових зобов’язань за договорами на користування електричною енергією №8 від 01.03.2003 р. та №8/37 від 16.10.2006 р.

За наслідком уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України позивач  просив  суд стягнути з відповідача 238484,65 грн. заборгованості з урахуванням пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.06.2007 р. (суддя Богатир К.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.08.2007 р. (судді: Акулова Н.В., Волков Р.В., Дзюба О.М.), позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 238041,88 грн.; в задоволенні позовних вимог про стягнення 442,77 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову змінити, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, відповідно до умов договорів про постачання електричної енергії №8 від 01.03.2003 р. та №8/37 від 16.10.2006 р. (надалі –Договори), які були укладені між сторонами, позивач зобов’язався поставляти електроенергію, а відповідач зобов’язався оплачувати її вартість у строки, обумовлені в Договорах.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судами встановлені обставини належного виконання Товариством зобов’язань за Договорами. Підприємство не заперечувало проти факту постачання електроенергії.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Підприємство не виконало належним чином свої грошові зобов’язання по проведенню розрахунків за Договорами, що підтверджено актами прийому-передачі електроенергії, рахунками та актами звірки розрахунків, які оформлені належним чином, у зв’язку з чим виникла заборгованість, на яку позивачем нараховано пеню, інфляційні та відсотки річні.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Дослідивши початок перебігу позовної давності, встановивши обставини вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним боргу (підписання акту звірки розрахунків), врахувавши положення ст. 264 ЦК України, суди дійшли обґрунтованих висновків про переривання перебігу позовної давності та правомірно задовольнили позов в частині стягнення основного боргу, інфляційних нарахувань та відсотків річних.

Також, суди підставно прийняли до уваги положення Закону України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію”, у зв’язку з чим правомірно відмовили позивачу в задоволенні вимог про стягнення пені.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін; встановили обставини належного виконання Товариством зобов’язань, а також обставини неналежного виконання Підприємством зобов’язань по проведенню розрахунків, в порушення умов Договорів та вимог законодавства; встановили розмір заборгованості.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з’ясовано дійсні права і обов’язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, обґрунтовано та правомірно задоволено позов частково.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилалось Підприємство в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОКП “Донецьктеплокомуненерго” залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.08.2007 р. у справі № 15/117 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      Т. Козир

С у д д і                                                                                            Н. Мележик

О. Подоляк