ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.07
Справа № 2/585-07.

За позовом: Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Вири» відкритого акціонерного товариства «Сумське обласне підприємство «Сумиоблагротехсервіс», Білопільський район

До відповідача:  Відкритого акціонерного товариства «Сумське обласне підприємство «Сумиоблагротехсервіс», м. Суми

Третя особа:  Сумська міжрайонна державна податкова інспекція, м. Суми

Про визнання договору недійсним

Суддя Соп’яненко О.Ю.

При секретарі судового засідання Петен Я.Л.

За участю представників:

позивача – Трегубов О.В.

відповідача – Мащенко С.М.

третя особа – не з’явився

Суть спору: Позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу тракторів, сільськогосподарських машин і обладнання № 22/11 від 22.02.2006р., укладений між сторонами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу тракторів, сільськогосподарських машин і обладнання № 22/11 від 22.02.2006р. було укладено між сторонами до порушення справи про банкрутство позивача і він є повністю виконаним, все майно по договору було передано від позивача до відповідача по акту від 22.02.2006р. та проведено розрахунок. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що даний факт не заперечується позивачем.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Постановою Господарського суду Сумської області від 16.04.2007р. по справі № 6/150-06 Дочірнє сільськогосподарське підприємство «Вири» відкритого акціонерного товариства «Сумське обласне підприємство «Сумиоблагротехсервіс»,  визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Нагорнєву Тетяну Володимирівну.

22.02.2006р. між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу тракторів, сільськогосподарських машин і обладнання.

Відповідно до акту від 22.02.2006р. представником ВАТ «Сумське обласне підприємство «Сумиоблагротехсервіс» та представником Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Вири» відкритого акціонерного товариства «Сумське обласне підприємство «Сумиоблагротехсервіс» було проведено приймання передачу сільгосптехніки, а саме: Т-150Г з бульдозерною навіскою - двигун № 492233, рама № 95837; автомобіль ГАЗ -5201 водоцисцерна, держ. № 027-46 СВ, шасі L 1269431, свідоцтво про реєстрацію СІС № 200554; автомобіль УАЗ – 31519, держ. № 01320 СВ, шасі № X 0010482, кузов № 0010141, свідоцтво про реєстрацію СІС 166417; причіп тракторний ПТС - 6А; розкидувач мінеральних добрив МВУ - 900; вирівнювач ґрунту; грунторихлитель ZРН -3,9; сівалка СЗУ- 3,6 (5 одиниць); плуг ПЛН - 3-35; плуг ПЛН -5-35; сівалка СУПН - 8 (2 одиниці); сівалка СПС -12-01; культиватор УКРП-5; граблі; косилка Л-501Д; борона БЗСТ-1 (в кількості 41 одиниць); зчіпка С-11 (в кількості 3 одиниці); передвижний зварювальний апарат; жатка ЖВН - 6.

Згідно іншого акту від 22.02.2006р., відповідачу було передано наступну техніку: блок-заправка; стігометатель СНУ - 0,5; станок для виготовлення сітки рабиці; ботвозбиральна машина БМ-6; бурякопогрузчик СПС-4,2.

Позивач зазначає, що згідно п. 3.2 договору купівлі-продажу тракторів, сільськогосподарських машин і обладнання № 22/11 від 22.02.2006р., укладеного між сторонами, вартість кожної одиниці техніки та обладнання, визначається за домовленістю сторін і вказується у видатковій накладній. Відповідно до накладної № 7 від 23.03.2006р. на суму 1281 грн. 14 коп. та накладної № 9 від 28.03.2006р. на суму 111699 грн. 52 коп.

П. 5.1. Статуту Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Вири» Відкритого акціонерного товариства «Сумське обласне підприємство «Сумиоблагротехсервіс», відповідач є його засновником.

На думку позивача відповідачем згідно договору № 22/11 від 22.02.2006р. було отримано майно, яке використовувалось для здійснення діяльності позивача.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що, придбавши трактори, сільськогосподарські машини і обладнання позивача, відповідач створив умови, які сприяли збільшенню заборгованості банкрута і кредиторам були завдані збитки у вигляді неодержання доходів.

Крім того, як зазначає позивач, зазначене майно на момент відчуження знаходилось в податковій заставі.

Разом з тим суд вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені із наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір було укладено між сторонами у справі до порушення справи про банкрутство позивача і він є повністю виконаним, все майно по договору було передано від позивача до відповідача по акту від 22.02.2006р. та проведено розрахунок.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, між іншим, щодо подання до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 зазначеного Закону.

А ч. 10. ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», визначає, що керуючий санацією в трьохмісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство,  не виконаних повністю або частково, якщо:

- виконання договору завдає збитків боржнику;

- договір є довгостроковим (понад один рік) або розрахованим на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника;

- виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Сторона договору, щодо якого прийнято рішення керуючим санацією про відмову від його виконання, має право в тридцяти денний строк з дня прийняття рішення керуючим санацією вимагати в установленому порядку відшкодування збитків, які виникли у зв'язку з відмовою від виконання договору, в процедурі провадження у справі про банкрутство.

Тому, суд вважає, що саме на підставі ч. 10 ст. 17 зазначеного Закону, ліквідатор має право визнавати угоду недійсною, а не на підставі норм ч. 11 ст. 17 Закону, на які посилається позивач у своїх позовних вимогах, і які є спеціальними та передбачені для застосування судом виключно на стадії санації за відповідною заявою керуючого санацією.

Так, як ч. 11 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», визначає, що угода боржника, у тому числі та, що укладена до винесення госпо дарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законо давства недійсною, якщо:

- угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки;

- угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, встановив, що у позивача, тобто у ліквідатора Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Вири» Відкритого акціонерного товариства «Сумське обласне підприємство «Сумиоблагротехсервіс», відсутні правові підстави для звернення до суду із заявою про визнання недійсною угоди боржника з підстав визначених ч. 11 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, але позивач, з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду належних доказів, які б обєктивно, і у визначеному законом порядку, підтвердили його позицію.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства України та фактичним обставинам справи, і суд у позові відмовляє.

Тому, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського  процесуального  кодексу  України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити.

СУДДЯ                                                                              СОП’ЯНЕНКО  О.Ю.

Повний текст рішення підписаний 17.12.2007 р.