ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.07 р.                                                                                 Справа № 26/121а

Постановлена у нарадчий кімнаті 23 липня 2007 р. о 16 год. 55 хв.

Господарський суд Донецької області  у складі судді  Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання – Капустіні А.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу №       26/121а

За позовом   Комунального підприємства  „Тепломережа”     (м. Донецьк, Донецької обл.)

До       Державної податкової інспекції  у Куйбишевського районі                                     м. Донецька   (м. Донецьк, Донецької обл.)

Про   визнання недійсним податкового повідомлення-рішення                                         від 08.02.2007 р.   № /0/1597

Комунальне підприємство  „Тепломережа”     (м. Донецьк, Донецької обл.), звернулось до господарського суду Донецької області з позовом  до Державної податкової інспекції    у Куйбишевського районі м. Донецька   (м. Донецьк, Донецької обл.), далі за текстом “ДПІ”, про визнання неправомірним та  визнання недійсним податкового повідомлення-рішення  від 08.02.2007 р.                                 № /0/1597,  яким до позивача застосовані фінансові санкції за порушення строків сплати  ПДВ у сумі 58931 грн. на 121 календарний день, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 29465 грн. 50 коп.

Заявою від 23.07.2007р.  позивач змінив позовні вимоги та просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 08.02.2007р. № /0/1597, яким до позивача застосовані фінансові санкції за порушення строків сплати  ПДВ у сумі 58931 грн. на 121 календарний день, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 29465 грн. 50 коп. в частині застосування фінансової санкції у сумі 15000 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Однією з умов застосування фінансових санкцій  відповідно до п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є порушення платником податку граничних строків сплати узгодженого податкового зобов’язання. Позивачем своєчасно була подана податкова декларація з  ПДВ за серпень 2006 р., згідно якої позивач визначив податкове зобов’язання у сумі 58931 грн. Строк сплати цього податкового зобов’язання – 01.10.2006 р.  Оплата цього зобов’язання у сумі 30000 грн. була здійснена 09.10.2006 р. платіжним дорученням № 9 від 09.10.2006 р. Таким чином, застосування до позивача фінансових санкцій у розмірі 50 відсотків є неправомірним.

ДПІ проти позову заперечує посилаючись на наступне.

П. 7.7 ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом. П. 17.3 ст. 17 цього закону встановлено, що сплата  штрафних санкцій дорівнюється до сплати податку та оскарження їх сум. Таким чином, законом встановлено черговість погашення податкового боргу.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платник податків зобов’язаний сплатити суму податку, яка визначена у податковій декларації, протягом десяти днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку. У разі затримки сплати податкового зобов’язання до платника податків застосовуються фінансові санкції відповідно до п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до акту перевірки від 29.01.07 р. № 235/15, який підписано посадовими особами підприємства, встановлено порушення позивачем граничних строків сплати узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ за серпень 2006 р. у сумі 58931 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи  докази та заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

29.01.2001р. ДПІ склала Акт невиїзної документальної перевірки №235/15 „Про результати перевірки КП „Тепломережа” код ЄДРПОУ – 05473192.

Згідно акту, ДПІ встановила несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з ПДВ по декларації з ПДВ за серпень 2006 р. у сумі 58931 грн., термін сплати – 01.10.2006 р., погашено за рахунок декларування суми від’ємного  значення в рахунок погашення податкового боргу згідно уточнюючого розрахунку № 954 від 30.01.2007 р.

На підставі даного акту ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 08.02.2007р. № /0/1597, яким до позивача застосувала фінансову санкцію у сумі 29465 грн. 50 коп. за порушення встановлених строків сплати ПДВ  у сумі 58931грн. на 121 календарний день, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

З матеріалів справи вбачається наступне.

20.09.2006р. позивач подав до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за серпень 2006р., якою визначив податкове зобов’язання з ПДВ у сумі 58931 грн.

Відповідно до п.п. 5.3.1. п. 5.3 ст. 5  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового  зобов'язання,  зазначену  у  поданій  ним  податковій декларації,  протягом  десяти  календарних  днів,   наступних   за останнім   днем   відповідного  граничного  строку,  передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті  4  цього  Закону  для  подання податкової декларації.

П.п. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5  цього закону також встановлено, якщо  останній день зазначених у цьому пункті строків припадає на вихідний або святковий день,  то останнім днем кожного з таких строків вважається наступний  за  вихідним  або  святковим робочий операційний (банківський) день.

Граничний строк сплати наведеного  податкового зобов’язання -    30.09.2006 р. припадав на вихідний – суботу, тому граничний строк сплати даного податкового зобов’язання  – 02.10.2006 р.

09.10.2006 р. позивач сплатив 30000 грн. платіжним дорученням № 9 у якому  визначив призначення платежу – „НДС за Август 2006 г.”.  Таким чином, позивач сплатив  податкове зобов’язання за серпень 2006 р. у сумі 30000 грн. з порушенням граничного строку  сплати на 7 днів.

П.п. 17.1.7. п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, на підставі якого застосовані фінансові санкції, встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці  до  30 календарних днів,  наступних за останнім  днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми   податкового зобов'язання,   -   у  розмірі  десяти відсотків  погашеної  суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім  днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, застосування до позивача фінансової санкції у розмірі 50 відсотків від сплаченої суми за несвоєчасну сплату податку у сумі 30000 грн. не може вважатися правомірним.

Разом з тим, позивач порушив строки сплати податку у наведеній сумі на 7 днів. У даному випадку фінансова санкція повинна застосовуватись у розмірі 10 відсотків від сплаченої суми. З огляду на зазначене, фінансова санкція у сумі 3000 грн. застосована до позивача спірним повідомленням-рішенням правомірно, а фінансова санкція у  сумі 12000 грн. необґрунтовано та незаконно.

ДПІ послалася на те, що відповідно до вимог п.п. 7.7. ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” мала право зараховувати сплачені позивачем суми ПДВ у календарній черговості виникнення податкового боргу у рахунок погашення податкового боргу минулих періодів.

Судом не приймається до уваги наведене посилання з огляду на наступне.

Даним пунктом встановлено наступне: “Податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.”

З наведеної норми  вбачається, що дана  норма взагалі не визначає коло осіб на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючи органи, чи платники податків. У будь-якому випадку, вона  не встановлює права контролюючого органу, всупереч напрямку платежу зазначеному платником податку у платіжному документі, зараховувати платежі у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом відображення у обліку в особових картках платника податку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно  до п. 1 ст. 9 КАС України,  суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного вбачається, що податковому органу Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” не надано право зараховувати платежі платника податків всупереч призначення платежу  визначеного платником податку у платіжному документі. Таке право не надано податковому органу  і  іншими законами.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення від 08.02.2007р.                       № /0/1597, яким до позивача застосована фінансова санкція у сумі 29465 грн. 50 коп. за порушення встановлених строків сплати ПДВ  у сумі 58931грн. на 121 календарний день, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, підлягає визнанню недійсним в частині застосування фінансової санкції у сумі 12000 грн., відповідно позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню.

Наведене повідомлення-рішення у частині застосування фінансової санкції у сумі 3000 грн. не підлягає визнанню недійсними, відповідно позовні вимоги у даній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Даною статтею також встановлено, що у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи, що позов задоволено частково, витрати позивача по сплаті державного мита у сумі 2 грн. 72 коп. підлягають стягненню з коштів Державного бюджету України на користь позивача.

Враховуючи викладене та, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”,

ст. ст. 2, 7 –12, 69-72, 87-98, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями   Кодексу адміністративного судочинства, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов  Комунального підприємства „Тепломережа” (м. Донецьк) до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька    (м. Донецьк) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька  (м. Донецьк)  від 08.02.2007р.  № /0/1597, яким застосована  фінансова санкція у сумі 29465 грн. 50 коп.,  у частині застосування фінансової санкції у сумі 15000 грн.  задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 08.02.2007р.                       № /0/1597 у частині застосування фінансових санкцій                                     у сумі 12000 грн.

У задоволенні позову у частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08.02.2007р. № /0/1597   у частині застосування фінансових санкцій у сумі 3000 грн. відмовити.

Стягнути з коштів Державного бюджету України на користь Комунального підприємства „Тепломережа” (м. Донецьк) витрати по сплаті судового збору   у сумі 2 грн. 72 коп.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано   30 липня 2007 р.

Суддя