ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007 р.
№ 13/454

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів :

головуючий суддя
Полянський А.Г.

судді
Бакуліна С.В.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу
ТОВ "Форсаж-Т"

на
постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р.

у справі
№ 13/454 Господарського суду міста Києва

за позовом
ТОВ "ВЕЛ-Транс"

до
ТОВ "Форсаж-Т"

про
стягнення 5 970 грн.

За участю представників сторін:

позивач –не з’явились,

відповідач –Гуменюк А.В. дов. від 01.09.2006 р., Козуб М.М. дов. від 12.11.2007 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2007 р.  (суддя  -Дідиченко М.А.)  позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Форсаж-Т" на користь ТОВ "ВЕЛ-Транс" 5 970 грн. боргу, державне мито в сумі 102 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р. (судді –Капацин Н.В., Смірнова Л.Г., Пашкіна С.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, ТОВ "Форсаж-Т" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 07.11.2007 р. у зв’язку з відпусткою судді Муравйова О.В., для перегляду в касаційному порядку справи № 13/454 призначеної до розгляду на 13.11.2007 р., утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий –Полянський А.Г., судді – Бакуліна С.В., Фролова Г.М.

В  судове засідання 13.11.2007 року  позивач не з’явився та надіслав клопотання про перенесення розгляду справи, в зв'язку з відрядженням директора  ТОВ "ВЕЛ-Транс".

Проте, його неявка не перешкоджає розгляду касаційної скарги, оскільки його явка обов'язковою не визнавалась, а тому Вищий господарський суд України розглядає справу за наявними матеріалами відповідно до приписів ст. ст. 75, 1115 ГПК України.

Відзиву від позивача не надходило.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами був укладений договір № 111 від 15.11.2004 р. на транспортно-експедиційне обслуговування.

Пунктом  п.1.1 договору № 111 було передбачено, що перевізник (позивач) зобов’язується здійснити перевезення автомобільним транспортом із пунктів відправлення в пункти призначення вантажів замовника  по заявкам експедитора (відповідача), а експедитор  зобов’язується  оплатити послуги позивача за рахунок замовника.

Відповідно до розділу 2 договору відповідач зобов’язаний був передати позивачу оригінал або факс-копії заявки на виконання перевезення вантажів. Також пунктом 3.3 договору визначено, що позивач надає відповідачу по пошті (кур’єром, представником) оригінали товарно-транспортних накладних (СMR) після здійснення перевезення.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами було встановлено, що відповідач направив позивачу по факсу заявку від 24.03.2006 р. на перевезення вантажу по маршруту Україна –Німеччина, відповідно до якої та умов договору позивач зобов’язався доставити вантаж до місця призначення вказаного в п. 6 та п. 7 заявки: м. Берлін, Гроссвееренштрассе, 186-192, строком до  03.04.2006 р. Фрахтова сума, відповідно до п.12 заявки становила 980 Євро (5970,00 грн.).

На виконання умов договору та цієї заявки позивач перевіз вантаж, що було підтверджено копією Міжнародної товарно-транспортної накладної   СMR А № 669073.

Відповідно до умов заявки від 24.03.2006 р., відповідач зобов’язувався сплатити позивачу протягом п’яти банківських днів з моменту отримання від позивача оригіналу документів (п.3.3. договору № 111), направлених відповідачу 25.05.2006 р.: оригінал Міжнародної товарно-транспортної накладної  СMR А № 669073, рахунок № 36/а від 04.04.2006 р. та акт виконаних робіт № 36/а від 04.04.2006 р.

В порушення умов договору та ст. 526 ЦК України, в термін п’яти банківських днів відповідач не розрахувався з позивачем за надані послуги.

Згідно ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Стаття 530  ЦК України передбачає, що якщо у зобов’язанні встановлено  строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В основу своїх заперечень на позов, відповідач посилався на те, що позивач виконав перевезення по договору  № 24/03 від 24.03.2006 р., який був укладений між позивачем та RETRO GmbH, а тому сплачувати повинно за перевезення RETRO GmbH та надав  копію листа  компанії RETRO GmbH, у якому компанія вказує про те, що  сплатила позивачу 530 євро  на підставі наступних документів: договору № 24/03 від 24.03.2006 р., заявки № 6 від 24.03.2006 р. та СMR А №669073 від 29.03.2006 р.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення вказаних вимог, відповідач не надав оригінали вказаних вище документів, які суд першої інстанції  зобов’язував надати компанію RETRO GmbH та відповідача.

За таких обставин, попередні судові інстанції огрунтовано відхилили доводи відповідача про те, що оплата здійсненного ТОВ "ВЕЛ-Транс" перевезення була проведена на основі підписаного між підприємством RETRO GmbH та позивачем договору та заявкою, згідно СMR А №669073.

За таких обставин, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним  чином  проаналізували відносини сторін.

Місцевим господарським судом було правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та прийнято обґрунтоване та законне рішення про задоволення позову.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена  вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форсаж-Т" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2007 року у справі № 13/454 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 року у справі № 13/454 залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Полянський А.Г.

Судді                                                                                             Бакуліна С.В.

Фролова Г.М.