ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 вересня 2007 р.

№ 2/4296

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. -головуючого
Волковицької Н.О.  Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Сергєєвої -Кожуховської Н.В. дов.
від 17.09.2007 року №51

відповідача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову

від 30.05.2007 року Житомирського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 2/4296 господарського суду
Житомирської області

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рондо Трейдинг"

до

Приватного підприємця ОСОБА_1

про

стягнення 18302,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рондо Трейдинг" звернулося до господарського суду
Житомирської області з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення
17100,00 заборгованості за отриману продукцію 448, 01 грн. 3% річних, 754,00
грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 01.02.2007 року позов задоволено. Стягнуто з
Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рондо Трейдинг" 17100, 00 грн. боргу, 448,01 грн.
3% річних, 754,00 грн. інфляційних та судові витрати.

За апеляційною скаргою Приватного
підприємця ОСОБА_1 судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і
постановою Житомирського апеляційного господарського від 30.05.2007 року
залишене без змін з тих самих підстав.

Судові рішення вмотивовані
доведеністю позовних вимог.

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду Житомирської області та постанову
Житомирського апеляційного господарського суду мотивуючи касаційну скаргу
доводами про неправильне застосування норм матеріального та процесуального
права.

Скаржник зазначає, що суди,
розглянувши справу за відсутності відповідача, порушили приписи статей 42,
43, 77 56, 63 Господарського процесуального кодексу України. Заявник
вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин статтю 692
Цивільного кодексу України. Натомість, на думку скаржника, слід було
застосовувати приписи статті 530 Цивільного кодексу України.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення
місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів
переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної
інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
в даному випадку спірні правовідносини виникли між сторонами стосовно
розрахунків за отриману продукцію.

Судами першої та апеляційної
інстанції з посиланням на матеріали справи встановлено, що згідно з видатковою
накладною від 17.02.2006 року №199, відповідач за довіреністю від 17.02.2007
року ЯЛЦ №638107 отримала від позивача с/м рибу на загальну суму 75816,00 грн.
з урахуванням ПДВ.

За вказаний товар відповідач
розрахувався частково, а саме сплативши в період з 24.02.2006 року по
08.09.2006 року суму у розмірі 57216,00 грн.

19.09.2006 року позивачем було
направлено на адресу відповідача претензію, в якій була вимога з погашення
заборгованості у розмірі 18600,00грн.

З 27.09.2006 року по 31.10.2006
року відповідач сплатив позивачу 1500,00 грн.

Вартість залишку отриманого товару,
що отримані відповідачем від позивача за вказаною накладною склала 17100,00
грн.

Згідно частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок
у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що позивач
19.09.2006 року направив відповідачу претензію вих. № 4, в якій заявив останньому
вимогу оплатити залишок неоплаченого товару у сумі 18600, 00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки  виникають із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із дій осіб, що  не передбачені цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності з частиною 1 статті
181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом
складається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого
печатками.

Допускається укладання
господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Отже суди дійшли обґрунтованого
висновку, що вартість залишку неоплаченого товару, отриманого відповідачем від
позивача за накладною №199 від 17.02.2006 року в сумі 17100,00 грн. підлягають
стягненню з відповідача.

Таким чином, матеріали справи
свідчать, що господарські суди першої та апеляційної інстанції в порядку статті
43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і
об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності;
дослідив, встановили та надали юридичну оцінку наданим сторонами доказам та
дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Твердження заявника про те, що
господарський суд першої інстанції порушив процесуальні права відповідача
досліджені та спростовані апеляційним судом.

Решта заперечень відповідача щодо
порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого
підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів,
що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу
України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не
вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119,
статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду
Житомирської області від 01.02.2007 року та постанову Житомирського
апеляційного господарського суду від 30.05.2007 року у справі № 2/4296
господарського суду Житомирської області залишити без змін.

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

С у д д і
Н. Волковицька

Л. Рогач