СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"07" серпня 2007 р.

Справа № 2/58-11А.

за
позовом Підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк

до
Виконавчого комітету Луцької міської ради, м. Луцьк

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Управління ветеринарної медицини в м. Луцьку

про  скасування рішення від 08.05.2007 р.

Суддя          Л. О. Черняк

При
секретарі Андрусенко О. О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від
позивача: ОСОБА_2 - адвокат (довіреність у справі), ОСОБА_1 - підприємець

від
відповідача: Демчук В. В. - головний спеціаліст (довіреність у справі)

від
третьої особи: -

Ухвалою
суду від 18.07.2007 р. було залучено до участі у справі третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління
ветеринарної медицини в м. Луцьку.

Відповідно
до ст.160 КАС України в засіданні суду 07.0.2007 р. було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Представникам
сторін у судовому засіданні роз'яснені права та обов'язки, передбачені ст.ст.
49, 51 КАС України.

СУТЬ
СПОРУ: позивач - підприємець ОСОБА_1  у
позовній заяві просить суд скасувати рішення Луцької міської державної
надзвичайної протиепізоотичної комісії, яка створена та функціонує при
виконавчому комітеті Луцької міської ради від 08.05.2007 р..

В
обґрунтування своїх вимог підприємець посилається на таке.

В
протоколі № 3 Луцької міської державної надзвичайної протиепізоотичної комісії,
яка створена та функціонує при виконавчому комітеті Луцької міської ради
(надалі - комісія), лише один раз вказане повне прізвище, ім'я та по-батькові
порушника вимог ветеринарного законодавства та записано - ОСОБА_1.

В
той же час, він ОСОБА_1, в силу чого комісія застосувала свої санкції фактично
відносно зовсім іншої особи, однак, виконувати вказане рішення примушують саме
його - ОСОБА_1.

В
Луцької міської державної надзвичайної протиепізоотичної комісії були відсутні
належні докази вилучення в підприємця ОСОБА_1 1200 кг м'яса телятини, а тим
більше, передачу вказаної кількості м'яса на відповідне зберігання підприємцю
ОСОБА_1.

Зокрема,  із складеного 17 квітня 2007 року помічником
природоохоронного прокурора Клок Д.  М.
та інспектором ветеринарної міліції Конощуком В.М. акту вбачається, що
автомобіль, який ніби був завантажений телячими тушками загальною 1200 кг. був
опломбований і залишений на території ОСОБА_1, який з вказаним актом
ознайомлений не був і його не підписував та вказаної в акті кількості м'яса на
зберігання не приймав. Невідповідність
вказаного  акту дійсним  обставинам
підтверджується  актом вилучення з
обігу неякісної та небезпечної продукції, складеним інспектором відділу
ветеринарної міліції Конощуком В.М. 18 квітня 2007 року про вилучення з
приміщення забійного пункту підприємця ОСОБА_1 1200 кг. м'яса телятини, яке на
цей раз знаходиться вже в холодильній камері і знову передане на відповідальне
зберігання підприємцю ОСОБА_1.

З
цим актом підприємець ОСОБА_1 ознайомлений також не був і його не підписував та
вказаної в акті кількості м'яса на зберігання не приймав.

З
вище вказаних суперечливих актів не зрозуміло, коли, в кого і в якій кількості
вилучили м'ясо та кому передали на зберігання. І якщо своїм рішенням
протиепізоотична комісія від 8 травня 2007 року (протокол № 3) зобов'язала
утилізувати на Ковельському "Ветсанзаводі" 1200 кілограм м'яса саме
підприємця ОСОБА_1, то чому виконувати вказане рішення примушують підприємця
ОСОБА_1.

Крім
того, своє рішення про зобов'язання підприємця ОСОБА_1 утилізувати 1200 кілограм
м'яса протиепізоотична комісія обґрунтовувала Законом України "Про
забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення".

Однак,
з Преамбули Вказаного Закону вбачається, що він регулює суспільні відносини,
які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя,
встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і
здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.

З
цією метою, згідно ст. 30 цього Закону "Для оперативного контролю і
координації діяльності органів виконавчої влади, підприємств, установ,
організацій і громадян щодо запобігання і ліквідації особливо небезпечних,
небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь) та
радіаційних уражень людей при Кабінеті Міністрів України може утворюватися
Державна надзвичайна протиепідемічна комісія".

Оскільки
протиепідемічна комісія не має ніякого відношення до контролю за дотриманням
ветеринарного та протиепізоотичного законодавства, то вище зазначений Закон
комісія  застосувала безпідставно.

При
прийнятті свого рішення комісія також керувалася Законом України "Про
безпечність та якість харчових продуктів", в преамбулі якого зазначено, що
вказаний Закон: "...регулює відносини між органами виконавчої влади,
виробниками, продавцями (постачальниками) та споживачами харчових продуктів і
визначає правовий порядок забезпечення безпечності та якості харчових
продуктів, що виробляються, знаходяться в обігу, імпортуються,
експортуються", до категорії яких я також не належу.

А
також Законом "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або
подальше використання неякісної та небезпечної продукції", ст. 5 якого
дійсно надає право спеціально уповноваженим органам виконавчої влади проводити
вилучення з обігу неякісної та небезпечної продукції.

Однак,
в ст. 1 вказаного Закону дається чітке та вичерпне роз'яснення, яку продукцію
слід вважати неякісною та небезпечною. А саме, це: "...продукція, яка не
відповідає вимогам чинних в Україні нормативно-правових актів і нормативних
актів стосовно відповідних видів продукції щодо її споживчих властивостей а
продукція, яка не відповідає обов'язковим вимогам чинних в Україні
нормативно-правових актів і нормативних документів щодо її безпеки для життя і
здоров'я людини, майна і довкілля".

Під
вказані визначення ніби вилучені в підприємця ОСОБА_1 1200 кг м'яса телятини не
підпадають, оскільки відсутні будь-які висновки чи підтвердження про їх якість
та небезпечність.

Крім
вище вказаних нормативних актів, при прийнятті свого рішення Луцька державна
надзвичайна протиепізоотична комісія, яка створена та функціонує при
виконавчому комітеті Луцької міської ради, також керувалася Законом України
"Про ветеринарну медицину", який в п. 6 ст. 41 надає право міським
радам утворювати державні надзвичайні протиепізоотичні комісії, рішення які
згідно п. 7 цієї ж діють на підставі Положення про Державну надзвичайну
протиепізоотичну і при Кабінеті Міністрів України та типових положень обласних
міських та районних рівнів.

Згідно
п. 1 "Положення про Державну надзвичайну протиепізоотичну комісію міських
державних адміністраціях", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів 1 N
517 від 20 квітня 1998 р. вказана комісія створена " з метою здійснення
явного контролю, керівництва і координації діяльності місцевих органів
виконавчої влади, підприємств, установ, організацій і громадян, пов'язаної із
запобіганням і ліквідацією інфекційних та інвазійних захворювань або масових з
тварин, птиці, бджіл, риб та інших представників фауни", в зв'язку з чим я,
підприємець, знову не належу до вказаної категорії.

Згідно
вимог ч. 3 п. 5 вказаного Положення комісії дійсно мають право вирішувати
питання про знищення тварин, але лише у разі виявлення особливо небезпечних
інфекційних захворювань, а також про знезараження, перероблення або інше
використання продуктів і сировини тваринного і рослинного походження, їх
непридатними для використання.

Оскільки
у ніби вилученому в підприємця ОСОБА_1 1200 кг м'яса телятини будь-яких
особливо небезпечних інфекційних захворювань не було виявлено, аналогічно, як і
не було воно визнане непридатними для використання, то при прийнятті рішення
про зобов'язання підприємця ОСОБА_1 за його рахунок: направити на утилізацію на
Ковельський "Ветсанзавод" 1200 кілограм м'яса протиепізоотична комісія
явно вийшла за межі наданих їй чинним законодавством повноважень.

Крім
того, ст. 104 Законом України "Про ветеринарну медицину" передбачає
можливу відповідальність за правопорушення в галузі ветеринарної медицини лише
для фізичних,    юридичних    осіб    та
фізичних    осіб -  суб'єктів підприємницької діяльності,          чия діяльність пов'язана з
вирощуванням      (розведенням)     тварин,      виробництвом     та
обігом     об'єктів державного
ветеринарно-санітарного    контролю    та
нагляду,          а    також
з наданням послуг
лабораторної     діагностики     та
веденням     ветеринарної
практики.  Я, як підприємець, не підпадаю
під дію вище зазначеної закону.

Відповідач
- у поясненні на позовну заяву від 18.07.2007 р. проти заявлених підприємцем
вимог заперечив, посилаючись на таке.

Відповідно
до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до рішення Луцької міської ради від 15.06.2006 р. № 276-1 було затверджено
положення про надзвичайну протиепізоотичну комісію при виконавчому комітеті
Луцької міської ради.

Дана
комісія була створена з метою здійснення оперативного контролю, керівництва і
координації діяльності місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ,
організацій і громадян, пов'язаної з запобіганням та ліквідацією інфекційних та
інвазійних захворювань або масових отруєнь тварин, птиці, бджіл та інших
представників фауни, а також захворювань людей.

В
положенні про надзвичайну протиепізоотичну комісію при виконавчому комітеті
Луцької міської ради вказано, що вона має право забороняти у разі виявлення
інфекційних захворювань продуктів тваринного походження. Так як підприємець
ОСОБА_1 не надав комісії ніяких документів на транспортування м'яса, то комісія
вважала, що даний продукт є непридатним для вживання, і тому з метою
недопущення захворювання людей прийняла рішення про утилізацію м'яса.

Таким
чином, рішення надзвичайної протиепізоотичної комісії при виконавчому комітеті
Луцької міської ради, викладене в протокол № 3 від 08.05.2007 р. є законним і
не потребує відміни.

Крім
того позивачем, у своїй позовній заяві не зазначив нормам якого законодавчого акту
не відповідає рішення Луцької міської ради та не довів чим саме порушено його
право та законні інтереси.

Із
досліджених матеріалів справи, пояснень представників сторін суд

встановив:

Згідно
акту від 17.04.2007р., складеного в присутності помічника Волинського
природоохоронного міжрайонного прокурора ОСОБА_3, інспектора відділу
ветеринарної міліції ОСОБА_4. на відповідальне зберігання підприємцю ОСОБА_1.
було передано автомобіль "Мерседес" д.н. НОМЕР_1, належний
підприємцю, завантажений телячими тушками загальною вагою 1200кг. Автомобіль
залишено на зберігання на власній території ОСОБА_1, опломбовано і власника
попереджено про відповідальність за пломби, а також щодо дотримання
температурного режиму. Опломбування проведено автомобіля в зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 відмовився  перевантажити телячі
тушки в холодильну камеру, в якій підтримується температурний режим.

18 квітня 2007 року було
проведено  обстеження холодильної камери
в приміщенні забійного пункту ПП ОСОБА_1 Було встановлено, що в холодильній
камері знаходиться м'ясо телятини загальною вагою 1200кг без відповідних
ветеринарних документів (і №2), накладної та відсутність експертного висновку .
За наслідками  даного обстеження
зобов'язано підприємця в термін до 20.04.2007р. подати перевіряючим первинні
документи про походження даної м'ясосировини (а.с. 9).

Міською державною надзвичайною
протиепізоотичною комісією виконкому Луцької міської ради було прийнято рішення
оформлення протоколом №3 від 08.05.2007р. "Про розгляд матеріалів, що
надійшли від відділу ветеринарної міліції з проведення карантинних ветеринарних
заходів УМВС у Волинській області. Комісія вирішила м'ясо телятини в кількості
1200кг направити на утилізацію на Ковельський "Ветсанзавод",
утилізацію провести згідно чинного законодавства; передачу сировини тваринного
надходження провести за рахунок власника спецавтотранспортом
"Ветсанзаводу" в присутності працівників ветеринарної міліції УМВС у
Волинській області, утилізацію м'яса телятини в кількості 1200кг здійснити після
10-ти денного терміну з дня прийняття рішення; ПП ОСОБА_1. проінформувати
комісію про дату проведення утилізації ; контроль за виконанням даного рішення
покласти на заступника голови комісії; начальника управління державної
ветеринарної медицини в м.Луцьку Зарубайко М.І. (а.с. 8).

В рішенні комісія посилається на
вимоги Закону України "Про ветеринарну медицину" від 16.11.2006р.
№361, Закон України "Про безпечність та якість харчових продуктів"
від 06.09.2005р. №2809-IV, Закон України "Про вилучення з обігу ,
переробку, утилізацію або подальше використання неякісної продукції"
від  14.01.2006р. №1393-XIV, Законом
України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя
населення" від 24.02.1994р. №400401-ІХ.

Свідок ОСОБА_3 - помічник
природоохоронного прокурора в засіданні суду пояснив, що підприємцем ОСОБА_1 в
автомобілі перевозилось м'ясо без належних товарно-супровідних документів. Зі
слів ОСОБА_1 було встановлено, що вага м'ясної сировини становить 1200 кг.

Свідок ОСОБА_4 - інспектор Відділу
ветеринарної міліції з проведення карантинних ветеринарних заходів пояснив
суду, що позивач перевозив м'ясо вагою 1200 кг. В підтвердження даного факту
підприємцем було надано перевіряючим фіктивне ветеринарне свідоцтво форми 2, у
якому було зазначено забійний пункт (на якому ніби-то отримано м'ясо), який
ніде не зареєстровано та відповідною ветеринарною службою не атестовано. Інших
необхідних супровідних документів на товар (накладних, якісних посвідчень тощо)
ОСОБА_1 не пред'явив, зважити м'ясо не дозволив, до продукції перевіряючих не
допустив. Свідок також ствердив, що Біднюк м'ясо телятини переніс в холодильну
камеру.

Враховуючи
те, що.

Відповідно до ч.6 ст.1 Закону України
"Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше
використання неякісної продукції " від 14.01.2000р. №1393-XIV ( з
подальшими змінами та доповненнями) продукція, на яку немає передбачених
законодавством відповідних документів, що підтверджують якість та безпеку продукції
відноситься до неякісної та небезпечної продукції.

В засіданні суду було встановлено, що
у підприємеця ОСОБА_1 на продукцію - м'ясо телятини, яка була виявлена в його
автомобілі документів передбачених чинним законодавством не було.

Згідно п. п. 1, 2, 3, 10 Правил
видачі ветеринарних документів на вантажі, що підлягають обов'язковому
ветеринарно-санітарному контролю та нагляду, затв. Наказом Державного
департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від
19 квітня 2005 року N 32, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15
червня 2005 р. за N 659/10939, які є обов'язковими для виконання всіма
суб'єктами господарювання, посадовими особами та громадянами, обов'язковому
державному ветеринарно-санітарному контролю та нагляду підлягають перевезення
тварин, продукції тваринного походження, інших об'єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та нагляду; ветеринарні довідки, ветеринарні
свідоцтва, ветеринарні сертифікати характеризують ветеринарно-санітарний стан
супроводжуваних вантажів і благополуччя місцевості їх походження щодо заразних
хвороб тварин. Підставою для видачі ветеринарних документів може бути
безпосередній огляд об'єкта державного ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду, а також первинні ветеринарні документи, що характеризують
ветеринарно-санітарний стан супроводжувальних підконтрольних об'єктів і
благополуччя місцевості їх походження. Посадова особа при видачі ветеринарного
документа засвідчує тільки те, у чому особисто переконана, або те, що
підтверджується іншими ветеринарними документами встановленої форми, виданими
ветеринарними фахівцями, що мають право на оформлення цих документів.

Приписами п. 4 Порядку відбору
зразків продукції тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для
проведення досліджень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
14 червня 2002 р. N 833, встановлено, що відбір зразків усіх видів продукції
проводиться в місцях її виробництва, зберігання, транспортування та реалізації
з видачею ветеринарного свідоцтва форми N 2.

Отже,
для дослідження в державну лабораторію ветмедицини приймаються зразки сировини
та продукції тваринного походження лише при наявності супровідних ветеринарних
документів, що засвідчують їх безпечність та епізоотичне благополуччя
території, з якої вони виходять (ветсвідоцтво форми № 2).

Однак,
при затриманні підприємця ОСОБА_1 з м'ясом телятини 17.04.2007 р. при огляді
приміщення забійного пункту 18.04.2007 р. станом на 20.04.2007 р., як було
зобов'язано актом від 18.04.2007 р., подати первинні документи про походження
м'ясосировини, підприємець супровідних документів про походження даної
м'ясосировини не подав. Не подано цих документів і в засіданні суду.

Виходячи
з наведеного, суд вважає що державна надзвичайна протиепізоотична комісія
правомірно дійшла висновку про утилізацію м'яса телятини в кількості 1200 кг,
оскільки даний товар є непридатним для його вживання та з метою недопущення
захворювання людей.

Зазначені
у позовній заяви доводи підприємця не відповідають матеріалам справи,
документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані
правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для
скасування рішення протиепізоотичної комісії, оформленого протоколом № 3.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, Порядком відбору зразків продукції
тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для проведення
досліджень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня
2002 р. N 833, Правилами видачі ветеринарних документів на вантажі, що
підлягають обов'язковому ветеринарно-санітарному контролю та нагляду, затв.
Наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної
політики України від 19 квітня 2005 року N 32, Законом України "Про
вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання
неякісної продукції " від 14.01.2000р. №1393-XIV, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В
позові Підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про
визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської державної
надзвичайної протиепізоотичної комісії у формі протоколу № 3 від 08.05.2007 р.,
яким зобов'язано підприємця ОСОБА_1 за його рахунок направити на утилізацію на
Ковельський ветсанзавод 1200 кг м'яса телятини - відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження постанови може бути подана протягом 10 днів з дня
складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову може бути
подана протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                       Л. О.
Черняк

Дата
виготовлення повного тексту постанови 13.08.2007 р.

Суддя