ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.10.07                                                                                           Справа  № 7/191

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                      Мурської Х.В.

суддів                                                          Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання            Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги Приватної фірми «Девіз», м. Рівне, без номера та без дати

на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.06.2007 року

у справі № 7/191, суддя Маціщук А.В.,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр», м. Київ

до відповідача:  Приватної фірми «Девіз», м. Рівне

про стягнення 11 062 грн. 42 коп. боргу,

за участю представників

від Позивача: Пучко К.В. –представник;

від Відповідача: не з’явились.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.06.2007 року у справі № 7/191 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» задоволено частково. З рахунку Приватної фірми «Девіз»на користь позивача стягнуто 10 068,53 грн. боргу, відшкодовано судові витрати. В частині стягнення  інфляційних, 3% річних та пені – у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване обгрунтованістю та підставністю вимог позивача, їх відповідністю вимогам законодавства, зокрема тим, що відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували виконання останнім взятих на себе договірних зобов’язань. Так, місцевим господарським судом визнано встановленим факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 48 291, 31 грн., з яких неоплаченими залишились кошти в розмірі 10 068,53 грн.  В частині стягнення інфляційних та річних, місцевим господарським судом відмовлено на тій підставі, що позивачем розрахунок інфляційних та річних проведено за період з 1.12.2006 року по 20.04.2007 року, в той час належних доказів про пред’явлення вимоги відповідачу щодо оплати суми боргу до 17.04.2007 року  суду не подано. У задоволенні позову в частині стягнення пені відмовлено на підставі непогодження сторонами такого виду санкцій.

Відповідач, ПП «Девіз», не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач, ТОВ «Арсенал-Центр», у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, просить стягнути з рахунку відповідача суму основного боргу з врахуванням інфляційних та річних. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Проте, Господарським процесуальним кодексом України не передбачено розгляд  апеляційною інстанцією по суті вимог, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Скаржник участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, свідченням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи. Вдруге подав на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, яке судова колегія відхиляє як необґрунтоване та документально не підтверджене. Враховуючи, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду участь представників сторін в судовому засіданні визначено на власний розсуд, то судова колегія дійшла висновку за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Рівненської області від 19.06.2007 року у справі № 7/191 –залишити без змін, виходячи з наступного.

Зі змісту ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права і обов’язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій  осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією  породжують цивільні права і обов’язки.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 181 Господарського  кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено місцевим господарським судом, на підставі довіреностей серії ЯМА № 516492 від 26.07.06 р. та № 516535 від 28.09.06 р. згідно накладних № АЦ-СЕN0006257 від 31.07.06 р. та № АЦ-СЕN0010096 від 29.09.06 р. позивач відпустив відповідачу будівельні матеріали на загальну суму 48 291,31 грн. (а.с.13-16).

В період з 21.07.2006 року по 25.09.2006 року відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий товар, всього на суму 38 222,78 грн. про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка банківської установи про фактичне надходження на рахунок позивача від ПП «Девіз»грошових коштів за отриманий товар (а.с. 29).

Таким чином, як вбачається з розрахунку позивача неоплаченою залишилась сума в розмірі  10 068,53 грн.

11 квітня 2007 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 23 з вимогою в строк до 14.04.2007 року сплатити суму боргу. Відповідач у відповідь на отриману претензію (вих. №87 від 07.05.2007 року) повідомив позивача про те, що розгляне його претензію після проведення ревізії на підприємстві.

Проте, таке обґрунтування відповідача про неможливість сплати позивачу заборгованих коштів правомірно розцінене місцевим господарським судом як неналежне виконання взятих на себе зобов’язань, оскільки в силу ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов’язання не звільняється від відповідальності через неможливість його виконання і зобов’язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов’язання.

Що стосується стягнення 3% річних, інфляційних та пені, то судова колегія вважає, що  в цій частині місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання зобов’язання сторонами не встановлений, відповідно до цього позивач вправі вимагати виконання зобов’язання в будь-який час. Претензія до відповідача заявлена позивачем 17.04.2007 року. В матеріалах справи відсутні докази пред’явлення позивачем відповідачу вимоги про проведення оплати за відпущений товар до 01.12.2006 року, а тому позивачем безпідставно проведено розрахунок річних та інфляційних за період з 01.12.2006 року по 20.04.2007 року.

Оскільки, в укладеній сторонами усній домовленості строк виконання відповідачем зобов’язань щодо оплати за отриманий товар не визначений, а відповідальність отримувача товару у разі прострочення оплати за отриманий товар у вигляді пені не погоджена, то висновок місцевого господарського суду  про відмову позивачу у задоволенні вимог в частині стягнення річних, інфляційних та пені є вірним та таким, що ґрунтується на нормах матеріального права.

Покликання скаржника на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.05.2007 року відповідача було зобов’язано подати суду письмовий відзив на позов, участь представників сторін в судовому засіданні визначено на власний розсуд.

У відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи ту обставину, що відповідач вимог ухвали суду не виконав, причини неявки в судове засідання –не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, то місцевим господарським судом правомірно розглянуто позов за його відсутності, у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України.

Слід зазначити, що Скаржника не було позбавлено можливості подати суду апеляційної інстанції докази в підтвердження наведених в апеляційній скарзі обставин. Проте, скаржник таким правом не скористався, а тому судова колегія відхиляє доводи скаржника як необґрунтовані та документально не підтверджені.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем, що ні місцевому господарському суду, ні суду апеляційної інстанції не подано жодних доказів, які б свідчили про належне виконання з його боку взятих на себе зобов’язань, натомість позивачем в підтвердження заявлених вимог, згідно положень ст.ст. 33, 34 ГПК України доведено належними і допустимими доказами факт відпуску товару відповідачу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення грошових коштів в розмірі 10 068,53 грн.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Рівненської області  законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.06.2007 року у справі № 7/191 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя                                                                            Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                   Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                   Кордюк Г.Т.