ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.

№ 10/239пн (13/316пн)

Вищий господарський  суд
України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

РВ ФДМУ по Луганській області

на рішення

від 06.07.07 господарського суду
Луганської області

у справі

№10/239 пн (13/316пн)

за позовом

СПД Фізичної особи ОСОБА_1

до

РВ ФДМУ по Луганській області

3-тя особа без самостійних вимог
на стороні відповідача:

Марківське районне бюро технічної
інвентаризації

про

визнання права власності на
частину вбудованого нежилого приміщення

у
справі взяли участь представники

позивача:
ОСОБА_1. -паспорт, ОСОБА_2., довір. ВКА №245640 від 15.10.07

відповідача:
не з'явилися

3-ої
особи: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вищого господарського
суду України від 13.02.2007 попередні судові акти скасовані, справа направлена
на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду України від
29.03.2007 у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого
господарського суду України відмовлено.

Повторно розглядаючи спір, рішенням
господарського суду Луганської області від 06.07.2007 позовні вимоги
задоволено: за позивачем визнано право власності на частку вбудованого
нежитлового приміщення площею 76,6 кв.м. в будівлі автовокзалу за адресою: смт.
Марківка, пл. Жовтнева, 1 у розмірі 10,7 кв.м. Рішення мотивоване тим, що
відповідач за згодою наймодавця створив за власні кошти нову річ і на підставі
ст. 778 ч.4 ЦК України став її співвласником (суддя Т. Мінська).

РВ ФДМУ по Луганській області в
поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення суду від 06.07.2007 та
прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що судом неправильно застосована ч.4 ст. 778 ЦК України. Позивачем не
зроблена нова річ, він лише поліпшив об'єкт оренди. Відносини сторін з цього
приводу врегульовані п.11.6 договору: орендар має право залишити за собою
тільки ті поліпшення, які можуть бути відокремлені від об'єкту оренди без
заподіяння йому шкоди. Рішення прийняте з порушенням вимог ст. ст. 33, 43
Господарського процесуального кодексу України. Суд не керувався Законом України
“Про оренду державного та комунального
майна”.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм
процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга  підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Місцевим судом встановлено
наступне.

Сторони уклали договір оренди
державного майна № 001167/09 від 21.11.2001, відповідно до якого і з
врахуванням додаткових угод до договору позивач отримав у користування
вбудоване нежитлове приміщення буфету площею 65,9 кв.м. в одноповерховій
будівлі автовокзалу за адресою:                   смт. Марківка, пл. Жовтнева,
1 на строк до 31 листопада 2006 року. На момент укладання договору оренди стан
приміщення був незадовільний.

В жовтні 2003 року відповідач надав
позивачу дозвіл на реконструкцію приміщення площею 65,9 кв.м. за рахунок
власних коштів орендаря. Позивач реконструкцію здійснив і 12 листопада 2004
року був прийнятий в експлуатацію після завершення реконструкції магазин
“Продукти” за адресою: смт. Марківка, пл. Жовтнева, 1. Згідно інвентаризації
Марківського районного БТІ площа вбудованого орендованого позивачем приміщення
стала 76,6 кв.м., тобто на 10,7 кв.м. більше отриманого в оренду. Суди дійшли
висновку, що орендарем створена нова річ і він став її співласником.

На думку місцевого суду, позивачем
в результаті реконструкції створена саме нова річ, оскільки в експлуатацію
12.11.2004 був прийнятий після реконструкції
приміщення магазин “Продукти”.

Місцевий суд вважає, що слід
розрізняти поліпшення орендованого майна, про яке йдеться в ст. 27 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна” і в п.11.9 договору
оренди державного майна
№ 001167/09 від 21.11.2001 від реконструкції в результаті якої створена
нова річ. Правовідносини із створення нової речі в результаті поліпшення  орендованого майна стали врегульованими в
результаті змін і доповнень до вищевказаного закону, здійснених 27.04.2007, а
саме доповненням ст. 23 новим пунктом
“якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою
орендодавця створена нова річ, орендар стає її власником у частині,
необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором
оренди”. З посиланням на зазначені зміни в Законі та на ст. ст. 331, 355, 356,
778 ЦК України місцевий суд дійшов висновку про те, що позивач є співвласником
створеної ним нової речі в розмірі 10,7 кв.м приміщення.

Вдруге касаційна інстанція вважає
цей висновок  помилковим і передчасним.

Річ
-у цивільному праві предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати
цивільні права та обов'язки.

Новостворена річ
-яку недавно або тільки що створили. З огляду на зазначене, висновки суду про
те, що приміщення орендованого буфету автостанції, реконструйоване в приміщення
магазину є новою річчю, яку недавно створили, не відповідають матеріалам
справи. Судом не досліджено, на яку реконструкцію приміщення надавав РВ ФДМУ
згоду (т.1, арк. 32, 136, 138), і яке архітектурно-планувальне завдання  отримав позивач (т.1, арк. 139-141) - на нове
будівництво, або на реконструкцію буфету.

Як вже зазначалось, відповідно ст.
23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передача майна
в оренду не припиняє права власності на це майно. Укладаючи договір оренди
майна 21 листопада 2001 року, сторони домовились (п.11.6) “вартість поліпшень
орендованого майна, які неможливо відокремити від цього майна без  завдання йому шкоди, здійснених орендарем
під час дії даного договору за рахунок власних коштів та за письмовим
дозволом  орендодавця, підлягає
компенсації у випадку приватизації об'єкту оренди...

Судом встановлено, що після
реконструкції актом від 12 листопада 2004 р. державна технічна комісія прийняла
об'єкт в експлуатацію.

Суд першої інстанції не виконав вказівки
Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 13.02.2007, умови
договору оренди не дослідив. Зокрема не відомо, договір оренди закінчив свою
дію 21.11.2006, або був подовжений?

Укладаючи цей договір, сторони
керувалися нормативними актами, що в той час регулювали оренду державного
майна.

Зміни в Закон України “Про оренду
державного та комунального майна” були внесені
законом від 27.04.2007. В ч.4, що доповнила статтю                23 зазначеного закону мова іде
про наслідки створення нової речі  і
також зазначено “якщо інше не передбачено договором оренди ”. Відповідно
ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії у часі. Тому висновок суду про необхідність керуватися новою
редакцією ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”
не відповідає Конституції України.

Предметом позову є визнання права
часткової власності. Судом не з'ясовано хто є власником (розпорядником)
спірного майна, в яких правових відносинах знаходяться сторони у справі на час
виникнення спору та якими нормативними документами регулюються спірні відносини
сторін.

В рішенні суду не вказано, що і для
яких цілей передавалось позивачу в оренду, вартість майна. Судом не
досліджувалися об'єми реконструкції, функціональні зміни, технічний стан
спірного приміщення після вводу в експлуатацію, його нова вартість.

Положеннями ч.3 ст. 773 ЦК України
визначено, що наймач має право змінювати стан речі, переданої йому в найом  лише за згодою наймодавця. Також, згідно ч.1
ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму,
лише за згодою наймодавця. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою
наймодавця, створена нова річ, наймач став її співвласником. Частка наймача
у праві власності відповідає вартості його витрат.

Частиною 1 ст. 776 ЦК України
визначено, що поточний ремонт речі, переданої в найом, провадиться наймачем за
його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи питання щодо визначення
розміру часток сторін в об'єкті оренди, суд не досліджував вищезазначене, а
також не враховував вартість витрат орендаря на проведення поточних ремонтних
робіт об'єкту, які мають проводитися за його рахунок. Це питання не було
предметом оцінки і судової будівельно-технічної експертизи (постанова
Верховного Суду України
№ 18/263 від 18.08.2007).

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що справа розглянута і вдруге без дослідження всіх обставин та
доказів у справі, без надання їм належної юридичної оцінки, з порушенням вимог
ст. 43, 11112 Господарського процесуального кодексу України, що є
підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

При повторному розгляді справи
необхідно усунути наведені вище порушення, повно, всебічно дослідити обставини
справи, умови оренди та реконструкції об'єкту; встановленому надати об'єктивну
правову оцінку і правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119-12 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу РВ ФДМУ по
Луганській області задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Луганської області від 06.07.07 у справі

№10/239 пн (13/316пн) скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
господарського суду Луганської області.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді
Є.Чернов

В.Цвігун