АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

06.11.2007  року
Справа № 4/532(10/362/07)

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка
К.І.

суддів          Баннової
Т.М.

Семендяєвої І.В.

секретар

судового засідання:                                Наумов Б.Є.

за участю представників:

від  позивача:                               -ОСОБА_1,
паспорт серії НОМЕР_1,

виданий
ІНФОРМАЦІЯ_1;

від  відповідача:                                -ОСОБА_2,
розпорядник майна

за
дов. б/н  від 05.11.07;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну
скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи

ОСОБА_1,

м.
Скадовськ Херсонської області;

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від
13.09.07

по справі
№4/532(10/362/07) (суддя Батюк Г.М.)

за
позовом:
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи

ОСОБА_1,

м.
Скадовськ Херсонської області;

до відповідача:                              Відкритого
акціонерного товариства

„Запорізький територіальний паливний концерн”,

м. Луганськ;

про
стягнення 8517 грн. 46 коп.

В С Т А Н О В И В:

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, м. Скадовськ Херсонської
області (далі за текстом -приватний підприємець ОСОБА_1, позивач), звернувся до
господарського суду Луганської області з позовною заявою №42-51 від 14.05.07
про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Запорізький територіальний
паливний концерн”, м. Луганськ (далі за текстом -ВАТ „Запорізький
територіальний паливний концерн”, відповідач) грошових коштів в сумі 8517 грн.
46 коп., з яких: 308 грн. 55 коп. -залишок суми передплати; 6835 грн.      05 коп. -вартість привласненого вугілля;
163 грн. 45 коп. -3% річних; 735 грн. 79 коп. -інфляційні нарахування; 474 грн.
62 коп. -відсотки за користування грошовими коштами.

Ухвалою
господарського суду Запорізької області від 12.06.07 порушено провадження у
справі, якій присвоєно №10/362/07.

Ухвалою
господарського суду Запорізької області від 23.07.07 справу №10/362/07 передано
за територіальною підсудністю до господарського суду Луганської області.

Ухвалою
господарського суду Луганської області від 06.08.07 дану справу прийнято до
провадження та присвоєно №4/532(10/362/07).

Під час розгляду
даної справи в господарському суді Луганської області приватний підприємець
ОСОБА_1 27.08.07 надав зміни та доповнення до позовної заяви й за остаточними
вимогами наполягає на усуненні перешкод у здійсненні права власності на майно
(вугілля), стягненні з ВАТ „Запорізький територіальний паливний концерн” 14246
грн. 35 коп., з яких: 308 грн. 55 коп. - залишок суми передплати; 6835 грн. 05
коп. -вартість привласненого відповідачем вугілля; 265 грн. 17 коп. -3% річних,
1071 грн. 54 коп. -інфляційні нарахування, 766 грн. 04 коп. -проценти за
користування грошовими коштами та 5000 грн. 00 коп. -на відшкодування моральної
шкоди.

Позивач щодо
обґрунтування вимог про стягнення залишку передплати в сумі 308 грн. 55 коп. та
вартості привласненого відповідачем вугілля в сумі 6835 грн. 05 коп.
посилається на нижчевикладене.

Так, позивач
зазначає, що:

-згідно з
договором №2 від 30.03.06 Відкрите акціонерне товариство “Запорізький
територіальний паливний концерн" (відповідач у справі) зобов'язувався
приймати вантаж з вугіллям у вагоні, а приватний підприємець ОСОБА_1 (позивач у
справі) - сплачувати рахунки та збори за додаткові операції, пов'язані з перевезенням
вантажів;

-через касу відповідача виконана передплата в розмірі 1800 грн. 00
коп. (квитанція №56 від 31.03.06 та квитанція №б/н від 11.05.06) за полувагон
№66775453 (накладна №52380405), що підтверджується актом здачі - приймання
робіт №ЗТ-0000141 від З1.05.06 та полувагон №65520264 (накладна №52380551), що
підтверджується актом здачі - приймання робіт №ЗТ-0000190 від 11.08.06;

-фактичні витрати по прибиранню, подачі та використанню полувагону
№66775453 складає всього з ПДВ 626 грн. 86 коп. та полувагону №65520264 складає
всього з ПДВ 836 грн. 59 коп. Залишок грошових коштів після уплати залізничних
витрат складає 308 грн. 55 коп. Крім того, у полувагоні №66775453, який  прибув 02.04.06, поступило 64,9 тн вугілля
марки ДГР 0-200 у власність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, а фактично
відпущено з майданчика Василівського оптово-роздрібного паливного складу - 63,4
тн. та в полувагоні №65520264 поступило 64,8 тн, а фактично відпущено
представником відповідача - 38,85 тн;

-згідно договору №17 на поставку вугілля кам'яного лікувальним
закладам району від 22.03.06 та графіка постачання вугілля ЛЗ Василівського
району на 19.05.06 через відмову відпускати вугілля представником
Василівського
ОРПС ВАТ „Запорізький територіальний паливний концерн " - недопоставлене
вугілля в кількості 27,45 тн.

-відповідачем привласнено товару на загальну суму 7134 грн. 60
коп.;

-дії відповідача є незаконними відповідно до ст. 321 Цивільного
кодексу України.

Відповідач вимоги
позивача відхилив, посилаючись на те, що:

-відносно
відповідача 28.04.06 господарським судом Луганської області порушено
провадження у справі про банкрутство;

-відповідно до ст.
14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” кредитори у місячний строк з дня опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство подають в
господарський суд письмові заяви з грошовими вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують. Копії зазначених заяв та доданих до них
документів кредитори надсилають боржнику. Боржник разом з розпорядником майна в
результаті розгляду цих вимог визнає їх або заперечує, про що розпорядник майна
повідомляє письмово кредиторів та господарський суд. Визнані боржником грошові
вимоги кредиторів розпорядником майна включаються до реєстру безспірних вимог
кредиторів;

-позивач до
господарського суду з будь-якими вимогами до боржника (відповідача у справі) не
звертався, а тому відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання,
або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними, про що
господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів.
Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Рішенням
господарського суду Луганської області від 13.09.07 у справі №4/532(10/362/07)
у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог, понесені
позивачем судові витрати зі сплати державного мита у сумі 102 грн. 00 коп. та
на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.
за позовом відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України
покладені на позивача.

Не погоджуючись з
рішенням господарського суду Луганської області від 13.09.07 у справі
№4/532(10/362/07), позивач подав до Луганського апеляційного господарського
суду апеляційну скаргу №425-1 від 28.09.07, у якій просить згадане рішення
скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На думку позивача
місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення були порушені
норми матеріального та процесуального права.

Відповідач проти
апеляційної скарги позивача заперечив за доводами, викладеними у відзиві від
01.11.07 б/н, що наданий до матеріалів даної справи 06.11.07, та просить
залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Розпорядженням
голови Луганського апеляційного господарського суду від 05.10.07 відповідно до
ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Скадовськ
Херсонської області, від 28.09.07 №425-1 на рішення господарського суду
Луганської області від 13.09.07 у справі №4/532(10/362/07) призначено судову
колегію у складі: головуючий суддя -Парамонова Т.Ф., суддя -Баннова Т.М., суддя
-Семендяєва І.В.

У зв'язку з виходом з відпустки судді Бойченка К.І.,
розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від
17.10.07, відповідно до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України”, ст. 46
Господарського процесуального кодексу України, головуючого суддю Парамонову
Т.Ф. виключено із складу колегії суддів по розгляду апеляційної скарги у справі
№4/532(10/362/07) та введено до складу колегії головуючого суддю Бойченка К.І.

Згідно з ч. 2 ст.
99  Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.
101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний
господарський суд не зв'язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

Розглянувши
матеріали даної справи, заслухавши пояснення та доводи   представників сторін у судовому засіданні,
обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у
сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга  позивача  до задоволення не підлягає, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34
Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 43
Господарського процесуального кодексу України визначено, що ніякі докази не
мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з
матеріалів даної справи і встановлено місцевим господарським судом, сторони у
справі 30.03.06 уклали договір №2 про надання послуг (далі за текстом -
договір).

Згідно умов пункту 1 розділу 1
договору, яким визначено предмет договору, відповідач за дорученням позивача
зобов'язувався надати послуги, а позивач -оплатити ці послуги.

За змістом пункту
2 розділу 1 договору вартість послуг, що надаватимуться, складає по факту
згідно додатку №1 до договору, в якому зазначений перелік послуг, що
надаватимуться -зберігання вантажу, вартість 03 грн. 50 коп. за добу.

За умовами
пункту  1 розділу 2  договору, яким визначені зобов'язання сторін,
відповідач зобов'язувався розкредитовувати вагони, що надійшли з вантажем, а
також складувати вантаж, що надійшов, та зберігати його на спеціально
відведеної території складу.

Відповідно до умов
пункту 2 розділу 2 договору позивач зобов'язувався оплачувати залізничні
витрати: подачу, прибирання, маневрові роботи; нести всі витрати,
пов'язані  з простоєм вагонів; при
надходженні вагонів з ознаками недостачі - самостійно вирішувати питання із
залізницею про видачу Комерційного акту.

Сторони умовами
пункту 1 розділу 3 договору вказали порядок розрахунків -за передплатою, а
також строк його дії -з моменту підписання до повного виконання.

Згідно з ч. 1 ст.
628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають
право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних
частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких
містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не
випливає із суті змішаного договору.

Судова колегія
вважає, що договір, на підставі якого заявлені позовні вимоги, містить елементи
договору про надання послуг і договору зберігання, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст.
901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати
послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу,
якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1
ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною
(поклажедавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності.

Договором
зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах
підприємницької діяльності (професійний зберігач) може бути встановлений
обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому
(ч. 2       ст. 936 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 2 ст.
938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання у договорі зберігання не
встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач
зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажедавцем вимоги про її
повернення.

Частиною 1 статті
509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини
2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Як вбачається з
матеріалів даної справи, позивач за квитанцією до прибуткового касового ордера
№56 від 31.03.06 та за квитанцією до прибуткового касового ордера без номеру
від 11.05.06 сплатив відповідачу по 900 грн. 00 коп. для надання останнім
послуг з розкредитування у подальшому вугілля, відправленого для позивача за
залізничними накладними №52380405 від 29.03.06 у піввагоні №65520264 та
№52380551 від 07.05.06 у піввагоні №66775453 із зазначенням маси вантажу 64,9
тн і 64,8 тн, відповідно, вантажоотримувачем якого був відповідач.

Позивач надав до
позову також договір №17 на постачання вугілля кам'яного лікувальним закладам
району, який уклали 22.03.06 позивач, як постачальник, Василівська центральна
районна лікарня, м. Василівка, як покупець, та Василівська райдержадміністрація,
як замовник, та підписаний покупцем за цим договором графік постачання вугілля
у 2006 році по лікувальним закладам району (далі за текстом -договір №17).

Ніяким  чином договір №17 не
має відношення до відповідача.

Позивачем не надано доказів пред'явлення відповідачу вимог щодо
повернення суми передплати, що оспорюється, а також про передачу вугілля зі
складу, у якому відповідач зобов'язувався його зберігати, та вартість якого
заявлена до стягнення, як привласненого.

Відсутні в матеріалах справи і відомості, які б свідчили про
здійснення перешкод з боку відповідача у здійсненні позивачем права власності
на зазначене останнім вугілля.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача щодо усунення перешкод
у здійсненні права власності на майно (вугілля), стягнення залишку передплати у
сумі 308 грн. 55 коп. та вартості, як вказує позивач, привласненого
відповідачем вугілля в сумі 6835 грн. 05 коп. безпідставні.

Позивач без нормативного обґрунтування за розрахунком ціни позову
також безпідставно заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі
163 грн. 45 коп., інфляційних нарахувань у сумі 735 грн. 79 коп. та відсотків у
сумі 474 грн. 62 коп.

Так, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно з ч. 1 ст. 536 Цивільного кодексу України за користування
чужими грошовими коштами  боржник
зобов'язаний сплачувати проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму
попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього
кодексу  від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання товару покупцю або повернення йому суми
попередньої оплати.

Сторони не визначили за договором строк надання відповідачем
послуг з розкредитування вантажу (вугілля) після його прибуття на адресу
відповідача, а також порядок і строк повернення залишку передплати після
надання цих послуг, доказів пред'явлення вимоги щодо повернення якої, як
вищевказано, позивачем не надано.

Як свідчать матеріали даної справи, у тому числі і умови договору,
на підставі якого заявлені позовні вимоги, відповідач не зобов'язувався
сплачувати або перераховувати позивачу з будь -яких підстав грошові кошти, у
даному випадку це стосується передплати.

З урахуванням наведеного, також безпідставні і вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 5000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної
шкоди.

Крім того, із матеріалів, доданих до даної справи вбачається, що
господарський суд Луганської області ухвалою від 28.04.06 порушив провадження у
справі №22/24б про банкрутство боржника -Відкритого акціонерного товариства
„Запорізький територіальний паливний концерн”, м. Луганськ.

Ініціюючий
кредитор у справі №22/24б -Приватне підприємство „Укрінвестпром”, м. Луганськ,
відповідно до вимог п. 5 ст. 11 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” опублікував в
офіційному друкованому органі Кабінету Міністрів України -газеті „Урядовий
кур'єр” №124 від 07.07.06 оголошення про порушення справи № 22/24б про
банкрутство Відкритого акціонерного товариства „Запорізький територіальний
паливний концерн”, м. Луганськ.

Відповідно до
вимог п. 1 ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом” строк для подання конкурсними кредиторами до
господарського суду Луганської області заяв з грошовими вимогами до боржника у
справі №22/24б сплинув -06.08.06.

Відповідно до ст.
14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”:

-конкурсні  кредитори  за
вимогами,  які  виникли
до  дня порушення провадження у
справі про банкрутство,  протягом
тридцяти днів   від  дня
опублікування  в  офіційному
друкованому  органі оголошення про
порушення  провадження  у
справі  про  банкрутство зобов'язані   подати
до  господарського  суду
письмові  заяви  з вимогами до боржника, а також документи, що
їх підтверджують;

-копії
зазначених заяв та доданих до них документів
кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майном;

-боржник разом
з розпорядником майна за наслідками розгляду зазначених вимог повністю або
частково визнає їх або  відхиляє,  з обґрунтуванням   підстав
відхилення,  про  що
розпорядник  майна повідомляє
письмово заявників і господарський суд;

-рішення боржника
про невизнання вимог може бути оскаржене
до господарського   суду,   що
порушив  провадження  у
справі  про банкрутство;

-вимоги  кредиторів,
визнані  боржником  або господарським судом,  включаються
розпорядником   майна   до
реєстру   вимог кредиторів;

-вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після закінчення строку,  встановленого для їх подання,  або не заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає  в
ухвалі,  якою  затверджує
реєстр  вимог  кредиторів. Зазначений строк є граничним і
поновленню не підлягає.

Таким чином,
позивач у справі не скористався своїм правом для звернення, у встановлений
Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” строк, до господарського суду із заявою з грошовими вимогами до
боржника - Відкритого акціонерного товариства „Запорізький територіальний
паливний концерн”, м. Луганськ.

Враховуючи у сукупності
вищезазначене, судова колегія вважає, що позов до задоволення не підлягає у
повному обсязі, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції залишається
без змін.

Відповідно до
вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті
державного мита у розмірі 93 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги до
Луганського апеляційного господарського суду покладаються на заявника скарги
-позивача у справі -Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_1,
м. Скадовськ Херсонської області.

У судовому
засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна
частини даної постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1, м. Скадовськ Херсонської області, №425-1 від 28.09.07 на рішення
господарського суду Луганської області від 13.09.07 у справі №4/532(10/362/07) залишити
без задоволення.

2.Рішення
господарського суду Луганської області від 13.09.07 у справі №4/532(10/362/07) залишити
без змін.

3.Витрати по
сплаті державного мита у сумі 93 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги до
Луганського апеляційного господарського суду покласти на заявника скарги
(позивача у справі) -Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичну особу
ОСОБА_1, м. Скадовськ Херсонської області.

Відповідно ч. 3,
ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає
законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий
суддя
К.І. Бойченко

Суддя
Т.М. Баннова

Суддя
І.В. Семендяєва