СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

21 листопада 2007 року
Справа № 20-5/295

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Плута В.М.,

Горошко Н.П.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

представник позивача, Мирошниченко Володимир Євгенович, довіреність №  б/н   від 23.12.06,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Сатера-Трейд";

представник відповідача, Гінтєр Крістіна Федорівна, довіреність №  2586/10-0   від 14.05.07,  Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя;

представник відповідача, Коротков Андрій Борисович, довіреність №  1566/10-0   від 13.03.06,  Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя;

представник відповідача, Ліннік Олексій Вікторович, довіреність №  7202/10-0   від 15.12.06,  Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя;

представник відповідача, Стукалова Катерина Миколаївна (повноваження перервірені), наказ 166-0 від 26.07.07,  Начальник, Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Євдокімов І.В.) від 01.10.2007 у справі № 20-5/295

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатера-Трейд" (пр. Перемоги, 45а,Севастополь,99046)

до Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя (вул. Гер. Севастополя, 74,Севастополь,99000)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Сатера-Трейд", звернувся до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до Державної податкової інспекції в Нахімовському районі м. Севастополя про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 02.07.2007, посилаючись на порушення вимог діючого законодавства України при їх прийнятті.

07.09.2007 до участі у справі вступив прокурор.

Постановою господарського суду міста Севастополя (суддя  Євдокимов І.В.) від 01.10.2007 року у справі № 20-5/295 вказаний адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права та при невідповідності викладених в ній висновків фактичним обставинам справи.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 21.11.2007, у зв’язку з хворобою, у складі колегії було замінено суддю Голика В.С. на суддю Горошко Н.П.

У судовому засіданні 21.11.2007 представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги, представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити оскаржуване рішення без змін як таке, що прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства.

01.09.2005 набрав чинність Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-ІV, яким до компетенції адміністративних судів віднесено вирішення публічно-правових спорів, у яких хоча б однією стороною є суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненнями суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6 розділу VII Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечення до неї відповідно до вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія дійшла висновку що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам принципу законності та обґрунтованості судових рішень з огляду на наступні обставини.

Як встановлено, співробітниками ДПІ в Нахімовському районі м. Севастополя та ДПА у м. Севастополі проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2006 по 31.03.2007, висновки якої містить відповідний акт № 362/10/23-123/31267300/93 від 20.06.2007.

За результатами перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 від 02.07.2007 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 790 943,77 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 613 945,52 грн., та № /0 від 02.07.2007 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 445 226,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 222 613,00 грн.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Як свідчить акт перевірки, в пункті 3.1.2.1 (а.с.70-73) перевіряючими зазначено, що за період з 01.01.06 по 31.03.07 сума валових витрат з декларації з податку на прибуток позивачем за відповідні податкові періоди неправомірно завищена на суми витрат стосовно реєстрації знака для товарів та послуг „Ессе” в Україні, а також стосовно знака „Массандра”, доробки зразків, відносно розробки і затвердженню технологічних інструкцій на вина Массандра та Херес на загальну суму 20830 грн.. Отримані позивачем від ГПКТІ „Плодмашпроект" за договорами від 20.01.2006 № 15 та № 34 від 04.04.2006 послуги на суму 17650,00 грн перевіряючими, з посиланням на п. 4П (С) БУ 8 „Нематеріальні активи",  виключені із валових витрат та кваліфікуються як нематеріальний актив.

Судом першої інстанції правомірно відхилені такі висновки, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами у справі.

Дійсно, технологічною інструкцією є внутрішній документ суб'єкта господарювання, який відноситься до категорії виробничих інструкцій, в якій визначені технологічні методи, технічні засоби, норми та нормативі виробництва продукції, методи контролю, та встановлені якісні та кількісні показники продукції, їх допустимі межі, вимоги до упаковки, маркуванню, умов зберігання, строку придатності.

Після впровадження передбачених інструкцією методів, способів, засобів, норм, нормативів для кожного етапу виробництва та закріплення обов'язків виконання і контролю за відповідними особами (винороб-технолог, зав. лабораторією, купажист та інш.) подальше використання інструкції в межах того ж підприємства не передбачається можливим. Тобто технологічна інструкція призначена для постановки процесу першого операційного циклу.

Таким чином, посилання відповідача у апеляційній скарзі на п. 4П (С) БУ 8 невірне, у зв'язку з тим, що технологічна інструкція не може використовуватись на протязі більш одного року (або одного операційного циклу, якщо він перевищує рік), та не підпадає під визначення нематеріального активу, її вартість не може амортизуватися і підлягає включенню у валові витрати.

Відповідно до п. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" витрати, крім тих, що підлягають амортизації, пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, на винахідництво і раціоналізацію господарських процесів, проведення дослідно-експериментальних та конструкторських робіт, виготовлення та дослідження моделей і зразків, пов'язаних з основною діяльністю платника податку, виплатою роялті та придбанням нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку. Норми цього підпункту стосуються витрат на зазначені заходи незалежно від того, чи призвели такі заходи до збільшення доходів платника податку.

Також, перевіркою було встановлено, що позивач укладав з суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами договори на одержання консультаційних послуг по вивченню документообігу, виробничого та фінансового циклів, розробці стратегії розвитку компанії, постановки документообігу в управлінському обліку, розрахунку потреби підприємства в запасах, підбору постачальників, оптимізації виробничого процесу, розробці бізнес-плану з метою залучення додаткових засобів, послуги мийки пляшок та інше.Так, позивачем укладено:

договір про надання послуг № 4/06 від 04.04.2006, виконавець - Классов Р.В., надано послуг на суму 1695000,00 грн.;

договір про надання послуг № 2/05 від 01.10.2005, виконавець - Гуськов Ф.В., надано послуг на суму 400000,00 грн.;

договір про надання послуг № 3/01 від 11.01.2007, виконавець - Гуськов Ф.В., надано послуг на суму 534000,00 грн., договір про надання послуг № 12/06 від 29.12.2006, виконавець - Гризнов Д.А., надано послуг на суму 284400,00 грн.

Вказаними договорами передбачено, що факт виконаних послуг підтверджується оформленням актів здачі-приймання виконаних послуг.

Відповідач вважає необґрунтованим віднесення до складу валових витрат понесені позивачем витрати.

Але, відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704 первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документу; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, твердження відповідача стосовно того, що у позивача відсутні будь-які документи, якими підтверджується фактичне надання послуг за вказаними договорами, є неправомірним, оскільки надані до перевірки акти відповідають вимогам діючого законодавства України і є первісними документами.

Крім того, зі змісту акту перевірки за період з 3 кварталу 2006 року по 1 квартал 2007 року слідує, що позивач зависив амортизаційні відрахування в сумі 232 729,05 грн., чим порушив п.п. 8.1.1 п. 8.1, п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" і п. 4 П (с)БО 7, оскільки позивачем неправомірно включено в розрахунок амортизаційних відрахувань витрати на придбання комплексу з обробки вина холодом, який фактично не використовується у господарській діяльності та не піддавався зносу.

Водночас, дійсно, відповідно до 8.2.2 п. 8.2 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" комплекс з обробки вина холодом відноситься до 3 групі основних фондів.

Згідно з п.п. 8.3.5 п. 8.3 тієї ж статті  8 облік балансової вартості основних фондів, які підпадають під визначення груп 2, 3 і 4, ведеться за сукупною балансовою вартістю відповідної групи основних фондів незалежно від часу введення в експлуатацію таких основних фондів.

Відповідно до п. 8.3.1 п. 8.3 тієї ж норми сума амортизаційних відрахувань звітного періоду визначається як сума амортизаційних відрахувань, нарахованих для кожного із календарних кварталів, що входять до такого звітного періоду. Тому судова колегія погоджується з твердженнями позивача, що амортизаційні нарахування балансової вартості об’єктів 3 групи, в яку включений був даний об'єкт, слідує здійснювати з кварталу, наступного за кварталом придбання комплексу.

Посилання відповідача на вимоги Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, судова колегія вважає необгрунтованими,оскільки Положенням (стандартів) бухгалтерського обліку визначаються мета, склад і принципи підготовки фінансової звітності та вимоги до визнання і розкриття її елементів.

Стосовно податку на додану вартість, в акті перевірки зазначено про порушення позивачем п.п. 7.2.6 п. 7.2 , п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість", яке виразилось в заниженні цього податку в сумах: за січень 2006 року - 36261,00 грн., лютий 2006 року - 58409,00 грн., березень 2006 року - 44437,00 грн., квітень 2006 року - 192832,00 грн., травень 2006 року - 113287,00 грн.

Як стверджував представник відповідача, позивачем не надані документи, що спростовують включення податкових накладних за період з 01.07.2005 по 31.12.2005, спірні податкові накладні не підтверджені первісними документами, відсутність спірних податкових накладних у реєстрі отриманих податкових накладних за попередній період (у реєстрах за липень-грудень 2005 року) не підтверджено, не встановлена дата отримання спірних податкових накладних позивачем, а також не підтверджено отримання позивачем цих накладних у 2006 році.

Разом з тим, судова колегія знаходить неправомірною вимогу відповідача стосовно підтвердження первісними документами податкових накладних. Податкові накладні і є первісними документами, які є підставою для включення відповідних сум до податкового кредиту і не вимагають додаткового підтвердження. Дійсно, діючим законодавством не передбачений окремий порядок фіксування дати отримання податкової накладної.

Пунктом 9.2 порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 червня 2005 р. № 244,  у графі 2 вказується дата отримання податкової накладної чи іншого документа, зазначеного в підпункті 9.1 цього пункту.

У реєстрах позивача дата отримання податкових накладних зафіксована.

Таким чином, додаткові вимоги відповідача про підтвердження дати отримання вказаних документів є неправомірними, тобто не заснованими на нормативних актах діючого законодавства.

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального і матеріального права, а тому підстави для скасування або зміни постанови господарського суду Автономної Республіки Крим відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судового рішення без змін, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1 частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду міста Севастополя від 01.10.2007 у справі № 20-5/295 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        Ю.В. Борисова

Судді                                                                      В.М. Плут

Н.П. Горошко