СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.07                                                                                 Справа № 1/122.

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного підприємства виробничої фірми «Будмонтаж», м. Сєвєродонецьк

до Відкритого акціонерного товариства «ЛИНОС» ТНК, м. Лисичанськ

про стягнення 88107 грн. 07 коп.

в присутності представників:

від позивача –Ломов Д.В., дов. № 2 від 01.11.07,

від відповідача –Старченко Я.Г., дов. № 18/2-6 від 01.01.06.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по договору від 31.01.2000р. № Д-5-73 у сумі 88107 грн. 07 коп.

Відповідач, ВАТ «ЛИНОС», відзивом на позов, наданим у судовому засіданні, просить відмовити у задоволенні позовної вимоги, посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Луганської області від 08.12.06р. було порушено провадження по справі № 22/92б про банкрутство ВАТ «ЛИНОС»та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідача розповсюджується на зобов’язання, термін яких настав до 08.12.06р. До вказаних зобов’язань відносяться зобов’язання відповідача перед позивачем, які є предметом спору у цієї справі.

Оцінивши доводи позивача, відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.12.06р. було порушено провадження у справі № 22/92б про банкрутство ВАТ «ЛИНОС»та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду від 27.07.07р. у п. 2 було зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними.

Оголошення про порушення провадження справи про банкрутство ВАТ «ЛИНОС»було надруковане у газеті «Урядовий кур’єр»від 24.02.07 р. за № 36(3449).

Зважаючи, на те, що грошові вимоги до відповідача про сплату виконаних робіт за договором від 31.01.2000р. № Д-5-73 виникли у 2000 році, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, позивач є конкурсним кредитором.

Відповідно до п. 15 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»від 14.05.92р. № 2343-ХІІ (далі –Закон про банкрутство), всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно ст. 14 цього Закону.

Наслідки недодержання вимог ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство встановлені ч. 2 ст. 14 цього Закону, а саме: вимоги кредиторів, не заявлені взагалі –вважаються погашеними, про що господарський суд зазначив у п. 2 ухвали від 27.07.07р. по справі № 22/92б.

Позивач у встановлений законом строк з вимогами до відповідача не звернувся, тому його грошові вимоги про сплату боргу вважаються погашеними.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі ст.ст. 47-1, 49 ГПК України державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  47-1, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Суддя                                                                                А.Г. Ворожцов