СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

13 листопада 2007 року
Справа № 20-8/063

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Антонової І.В.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Прокопанич Г.К.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

прокурора: не з'явився, прокурор Балаклавського району міста Севастополя,

позивача:не з'явився, Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

відповідача: не з'явився, комунальне підприємство "Комунальщик",

розглянувши апеляційну скаргу прокурора міста Севастополя на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Ткаченко М.І.) від 15 червня 2005 року по справі № 20-8/063

за позовом           прокурора Балаклавського району міста Севастополя (вул. 7 Листопаду, 3,Севастополь,99042)

в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Гоголя, 20-а,Севастополь,99011)

до           комунального підприємства "Комунальщик" (вул. Горького, 3,Севастополь,99001)

про стягнення штрафних санкцій в сумі 5800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Балаклавського району міста Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів звернувся до господарського суду міста Севастополя із позовною заявою до відповідача, комунального підприємства „Комунальщик” про стягнення штрафних санкцій в розмірі 5 800, 00 грн. за нестворення  робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 15 червня 2005 року (суддя Ткаченко М.І.) у справі № 20-8/063 в задоволенні позову прокурора відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позовні вимоги пред’явлені до господарського суду без урахування правил позовної давності, передбаченої частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор міста Севастополя звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просив рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Прокурор вважає, що місцевим господарським судом порушено і неправильно застосовано норми матеріального права, а саме - статті 11, 509, 549 Цивільного кодексу України, статтю 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” з тих підстав, що між позивачем і відповідачем не виникали майнові відносини, врегульовані безпосередньо Цивільним кодексом України. Крім того, на думку прокурора, у розумінні пункту 2 статті 1 Цивільного кодексу України на правовідносини сторін вимоги вказаного Кодексу не розповсюджуються.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2005 року  апеляційне подання прокурора міста Севастополя залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Севастополя від 15 червня 2005 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25  вересня 2007 року  постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2005 року скасовано, справу передано до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У судове засідання, призначене на 13 листопада 2007 року, представники сторін не з’явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином  рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає  судовому  розгляду справи, судова колегія вважає  можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся представників сторін.

У зв’язку з хворобою судді Котлярової О.Л., на підставі розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду, здійснено заміну судді   Котлярової О.Л.    на суддю  Дугаренко О.В..

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Згідно зі звітом форми 10-ПІ комунального підприємства „Комунальщик” про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2002 рік,  наданий в Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів 19 лютого 2003 року, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу склала 42 людини, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів склав 2 людини від загальної кількості працюю чих на підприємстві. Середньорічна заробітна платня на підприємстві за 2002 рік складала 2900 грн. Фактично інваліди на підприємстві не працювали.

Несплата штрафних санкцій у розмірі 5.800,00 грн. за 2 робочих місця, не зайнятих інвалідами, з'явилась підставою для звернення прокурора до господарського суду міста Севастополя із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційного подання, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування УКраїни.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434, Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 цього ж Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Згідно частині 1 статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно статті 19 вищевказаного Закону України для усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих.

За змістом статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" саме Фонду соціального захисту інвалідів надано право на стягнення адміністративно-господарських санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно пункту 2 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкції до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1767 звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів подається підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та господарювання не пізніше 1 лютого після звітного періоду регіональному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів України. Згідно пункту 4 вказаного Порядку штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року №1767 звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів подається підпри ємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та господарювання на піз ніше 1 лютого після звітного періоду регіональному відділенню Фонду України соціального захисту інвалідів.

За правилами пункту 4 постанови №1767 штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з вимогами статті 250 Господарського кодексу України, що розповсюджувалися на спірні правовідносини до 01 січня 2006 року, адміністративно-господарські     санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи,  штрафні  санкції повинні були бути сплачені відповідачем до 15 квітня 2003 року. Прокурор звернувся з позовом до суду 10 березня 2005 року, тобто з пропуском встановленого статтею 250 Господарського кодексу України строку.

За даних обставин судова колегія дійшла висновку про відсутність  підстав для задоволення позову  та скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу  прокурора Балаклавського району міста Севастополя   залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду  міста Севастополя від 15 червня 2007 року у справі №  20-8/063 залишити без змін.

Головуючий суддя                                        І.В. Антонова

Судді                                                                      О.В. Дугаренко

Г.К. Прокопанич