СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

05 грудня 2007 р.                                                                                              Справа
№ 4/8-07/02-3

Суддя господарського суду Вінницької
області  В. Білоус, розглянувши
матеріали позовної заяви

за позовом:
акціонерного комерційного банку "Європейський" в особі
Черкаського
регіонального управління, м. Черкаси

до:
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси

про               стягнення 43 291грн.88 коп.

В С Т А Н О В
И В :

З ухвалою господарського суду
Черкаської області про направлення за підсудністю надійшли позовні
матеріали  про  звернення стягнення на заставлене майно в
зв'язку з тим, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію, відповідач
зареєстрований у м. Тульчин, Вінницької області, а дані про зміну місця
знаходження, як то вимагає п. 26 Постанови КМ України від 25.05.1998р. №740
„Про порядок державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності „
та  не підтвердженням жодним із поданих
документів із позовною заявою матеріалів того, що постійним місцем знаходження
відповідача є м. Черкаси.

Із позовних матеріалів вбачається, що
місцезнаходженням відповідача, позивач вказав АДРЕСА_1. Згідно ст.. ст..51, 93
ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб,
якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Місцезнаходженням юридичної особи, а відтак і суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи, в силу положень ст.. 51 названого Кодексу, є
адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної
особи чи закону виступають від її імені, в даному випадку адреса фактичного
місцезнаходження  (проживання)
відповідача.

Відповідно до Постанови КМ
України від 26.11.2003р. № 1821 „Про визнання такими, що втратили чинність
нормативно-правових актів” Постанова КМ України від 25.05.1998р. № 740 „Про
порядок державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності”  втратила чинність.

Поданими із позовною заявою доказами,
і зокрема копією договору застави майна № 1/002-Г/23-01, укладеним 20.07.2007р.
в м. Черкаси, який є підставою позовних вимог, п. 2.5, 2.8, 4.1 Заяви-анкети  на отримання кредиту, підписаної відповідачем,
стверджується, що він прописаний (місце реєстрації) за адресою: Вінницька
область, Тульчинський район, м. Тульчин, вул.. Відродження, буд.. 68 але
постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1. За цією ж адресою проживає його дружина
ОСОБА_2. Сферою діяльності відповідача вказано художнє оформлення, адреса
власного будинку - АДРЕСА_2, стаж роботи 4 роки, згідно вказаного договору
застави майна, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна вчиненої реєстрації. Черкаською філією Державного підприємства
„Інформацій центр” Міністерства Юстиції України (Державний реєстр обтяжень
рухомого майна) стверджується, що майно, яке є предметом договору застави і
позову знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, тобто тією ж адресою за якою
відповідач - в п. 4.1 заяві-анкеті на отримання кредиту, вказав місце роботи
(зайняття власним бізнесом).

В рішенні від 14.11.2001р. №
15-рп/2001 (справа № 1-31/2001) Конституційний Суд України прийшов до висновку
про те, що не відповідає Конституції України (не є конституційним), положення
п. 1 п. 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженою
постановою КМ України від 10.10.1994р. № 700 щодо прописки (виписки), згідно з
яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило
дозвільний порядок вибору особою місця проживання. У цьому рішенні  Конституційний Суд України  встановив, що вільне пересування і вибір
місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її
професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини,
є невідчужуваним та непорушним (ст.. 21 Конституції України). Водночас назване
право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання,
право вільно залишати територію України можуть бути обмежені але тільки законом
(ст.. 33 Конституції України). Допустимість обмеження свободи пересування,
вільного вибору місця проживання в межах держави та права вільно залишати
територію країни визнається і міжнародним правом. Зокрема, ст.. 2 Протоколу № 4
до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює
правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу місця  проживання,
не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або
громадської безпеки, для забезпечення
громадського порядку, запобіганням злочинам, для охорони здоров'я або
моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Вказане свідчить про те, що фізична
особа, яка зареєстрована за однією адресою, може фактично проживати за іншою.
Місце реєстрації (прописки) особи і її фактичне місце проживання не є тотожним.
Закон України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців”, норми ЦК України, ГК України, які регулюють реєстрацію,
діяльність фізичних осіб - підприємців, в самій формі Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця не передбачено, що фізична особа має
право здійснювати підприємницьку діяльність на певній території,  що при зміні місця проживання, вказаного в
Свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця і не повідомленні
в установленому порядку про це державного реєстратора про це, воно втрачає
чинність. Зміна фізичною особою - підприємцем місцезнаходження вказаного в
Свідоцтві про державну реєстрацію без повідомлення державного реєстратора про
це і внесенням відповідних змін в Свідоцтво, не дає право і підстав вважати
місцезнаходження фізичної особи - підприємця те, що було вказане в Свідоцтві,
при наявності інших доказів про фактичне місце проживання фізичної особи -
підприємця, оскільки закон не передбачає такого права.

В ч. 2 ст. 16 ГПК України
передбачено, що справи у спорах про право власності на майно або про
витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у
користуванні  майном розглядається
господарським судом за місцезнаходженням майна. Аналогічно має визначатися
підсудність при зверненні стягнення на заставне майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ГПК України
справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших
підстав розглядаються за місцезнаходження відповідача.

Зміст ст.. 15, 16 ГПК України
свідчить про те, що ключовим для визначення підсудності розгляду справи є місцезнаходження
відповідача, майна. Законом не передбачено, що місцезнаходженням майна є те,
яке вказане в установчих документах, свідоцтві про державну реєстрацію фізичної
особи - підприємця, паспорті. Дані про місцезнаходження фізичної особи -
підприємця в Свідоцтві про державну реєстрацію вказуються на підставі даних
вказаних в паспорті громадянина про місце реєстрації (прописки), які згідно
закону можуть відмінними один від одного. В силу положень ст.. 51, 93 ( ст.. 93
зі змінами внесеними законом України № 2452- ІV від 03.03.2005р.) ЦК України
критерієм для визначення місцезнаходження є адреса. При цьому, закон не
конкретизує, що саме адреса, яка вказана в установчих документах чи
визначається місцем її реєстрації. Місцезнаходження юридичної особи, а відтак і
згідно ст.. 51 ЦК України і фізичної
особи - підприємця, визначалося ст.. 93 ЦК України чинній до
01.04.2005р. і яка змінена Законом України „Про внесення змін до деяких
законодавчих  актів України” від
03.03.2005р. № 2452 -  ІV. Після внесення
змін до вказаної статті, місцезнаходженням є адреса, яка може бути відмінна від
місцезнаходження (місця проживання) вказаного при державній реєстрації. Тому,
позивач при пред'явленні позову до суду і наявності в нього доказів, які
підтвердженні самим відповідачем, вправі вказувати адресу за якою фактично
проживає відповідач, а не ту яка вказана
в Свідоцтві про державну реєстрацію і за якою відповідач не проживає і
подавати позов до суду за адресою відповідача вказаною в позовній заяві.
Підставою такого твердження  є вимоги п.
2 ч. 2 ст. 54 ГПК України, який вимагає, що позовна заява повинна містити дані
про місцезнаходження  (для юридичних
осіб) або місце проживання (для фізичних осіб). При не зазначенні в позовній
заяві поштових адрес сторін, а не місцезнаходження, вказаного в Свідоцтві про
державну реєстрацію, установчих документах.

З огляду на викладене, на те, що
відповідач фактично проживає в АДРЕСА_1, а заставне майно на яке позивач
просить звернути стягнення знаходиться за адресою: м. Черкаси, (Придністровський
район), АДРЕСА_2 (місце здійснення підприємницької діяльності, роботи,
зайняттям власним бізнесом) і це стверджується поданими з позовною заявою
матеріалами, що в позовній заяві адресою відповідач вказано: АДРЕСА_1, суд
прийшов до висновку, що названий позов не підсудний господарському суду
Вінницької області, а підсудний господарському суду Черкаської області.

Розгляд справи судом, яка йому не
підсудна, може бути розцінено, як перевищення повноважень, компетенції,
прийняття за відомо неправосудного рішення.

Відповідно до ст.. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких
ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Органи
державної влади (однією із гілок якої є судова) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому позовна заява акціонерного
комерційного банку „Європейський” в особі Черкаського регіонального
управління,  м. Черкаси, вул.. Хрещатик,
205 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 18000, АДРЕСА_1 про звернення
стягнення  на заставне майно в сумі 43
291 грн. 88 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором
разом з поданими з позовною заявою матеріалами, а також ухвалою господарського
суду Черкаської області від 27.11.2007р. підлягають поверненню і направленню
господарському суду Черкаської області за встановленою в законі підсудністю.

Керуючись ст. ст. 15, 17 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В
:

1.
Позовну заяву акціонерного комерційного банку „Європейський” в особі
Черкаського регіонального управління,  м.
Черкаси, вул.. Хрещатик, 205 до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, 18000,
АДРЕСА_1 про звернення стягнення  на
заставне майно в сумі 43 291 грн. 88 коп. в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором разом із матеріалами позовної заяви, ухвалою господарського
суду Черкаської області від 27.11.2007р., ухвалою господарського суду
Вінницької області від 05.12.2007р., всього на 33 аркушах надіслати за
встановленою підсудністю господарському суду Черкаської області.

2.  Копії даної ухвали направити рекомендованим
листом позивачу, відповідачу..

Суддя