ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.11.2007  року                                                                      Справа № 01-10/6-651

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка К.І.

суддів          Баннової Т.М.

Парамонової Т.Ф.

секретар

судового засідання:                                Наумов Б.Є.

за участю представників:

від  позивача:                               -Кучеров І.А., представник за дов. № 3 від 12.02.07;

від  відповідача:                                -Кунченко М.С, головний спеціаліст  юридичного відділу,

дов. №01/4-10-60 від 24.01.06;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„Інтерофіс Лімітед”, м. Київ

на ухвалу

господарського суду                    Луганської області

від                                                  14.09.07

по справі                                        №01-10/6-651 (суддя –Батюк Г.М.)

за позовом:                                        Товариства з обмеженою відповідальністю

„Інтерофіс Лімітед”, м. Київ

до відповідача:                              Державного підприємства

„Первомайськвугілля”,

м. Первомайськ Луганської області

про                                                  стягнення 14400822 грн. 68 коп.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерофіс Лімітед”,  м. Київ (далі за текстом –ТОВ “Інтерофіс Лімітед”, позивач), звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою від 01.08.07 №106 з вимогами про стягнення з Державного підприємства „Первомайськвугілля”, м. Первомайськ Луганської області (далі за текстом –ДП „Первомайськвугілля”, відповідач), заборгованості у сумі 14400822 грн. 68 коп., в тому числі: основного боргу у сумі 12049687 грн. 74 коп., індексу інфляції у сумі 1794172 грн. 44 коп. та 3% річних у сумі 556962 грн. 50 коп.

Господарський суд Луганської області ухвалою від 14.09.07 у справі №01-10/6-651  повернув згадану вище позовну заяву позивачу без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з тим, що позивачем не надано належних доказів сплати державного мита.

Згадана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

-згідно з пунктом 37 Інструкції „Про порядок обчислення та справляння державного мита”, затвердженої наказом Головної Державної податкової інспекції України від 22.04.93 №15 (із змінами, внесеними згідно із Наказом Головної Державної податкової інспекції України  від 24.04.04 №243), до заяв, поданих повторно після усунення умов, що були підставою для повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду, з метою уникнення повторної сплати мита може бути доданий первісний документ про сплату мита, якщо не минув рік з дня його зарахування до бюджету;

-позивачем, як доказ сплати державного мита, до господарського суду Луганської області надано платіжне доручення від 13.06.06 №159 на суму 25500 грн. 00 коп., але на момент звернення позивачем до суду першої інстанції (13.09.07) з позовною заявою від 01.08.07 №106 зазначений строк вже сплинув 13.06.07;

-довідка Головного управління Державного казначейства України у Луганській області від 22.08.07 №1163, яка додана позивачем до позовної заяви, та що підтверджує надходження державного мита до Державного бюджету України за платіжним дорученням №159 від 13.06.06 у сумі 25500 грн. 00 коп., не є підставою для прийняття позовної заяви, оскільки ця довідка підтверджує лише факт надходження відповідних коштів до Державного бюджету України, який не ставиться господарським судом Луганської області під сумнів, тому що цей факт підтверджується відповідним платіжним дорученням;

-у платіжному дорученні від 13.06.06 №159 у графі призначення платежу зазначено, що державне мито сплачено по справі про стягнення з ДП „Первомайськвугілля” згідно зі ст. 625 ЦК України на користь ТОВ „Інтерофіс Лімітед” у сумі 6858706 грн. 47 коп. за договором  31 від 16.01.06, але у тексті позовної заяви та наданих до неї матеріалів відсутній зазначений договір, а сума позовної заяви складає 14400822 грн. 68 коп., а не 6858706 грн. 47 коп. як це зазначено у платіжному дорученні  від 13.06.06 №159. З цього вбачається, що державне мито за згаданим платіжним дорученням сплачене за іншою справою.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Луганської області від 14.09.07 у справі №01-10/6-651, позивач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №133 від 28.09.07, у якій просить згадану ухвалу скасувати та передати справу №01-10/6-651 господарському суду Луганської області для розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що, на його думку:

-абзац 3 пункту 37 Інструкції „Про порядок обчислення та справляння державного мита”, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 №15, передбачено, що дана норма застосовується з метою уникнення повторної сплати мита, вступає в дію у випадку ненадання первісного документу про сплату мита, якщо не минув рік з дня його зарахування до бюджету. В той же час, ТОВ „Юридична фірма „Лекс плюс”, що діє на підставі договору про надання юридичних послуг в інтересах позивача, надало суду першої інстанції довідку Головного управління Державного казначейства України у Луганській області №1163 від 22.08.07, тобто первинний документ, однорічний строк якого ще не сплинув;

-частина 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, які встановлені законодавством України. Тобто, законодавець вказує про необхідність користуватися законодавчими актами при вирішенні питання про сплату державного мита, а ні в жодному разі не підзаконними актами виданими податковим органом;

-конкуренція норм права повинна вирішуватися на підставі Конституції України та Законів України.

Відповідач у відзиві від 30.10.07 №01/4-7-159 заперечив проти доводів, викладених позивачем в апеляційній скарзі, та просить апеляційну інстанцію залишити оскаржувану ухвалу господарського суду Луганської області без змін, а апеляційну скаргу позивача –без задоволення.

Згідно зі ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 03.10.07 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерофіс Лімітед”,  м. Київ, №133 від 28.09.07, на ухвалу  господарського суду Луганської області від 14.09.07 у справі №01-10/6-651 була призначена судова колегія у складі: головуючий суддя –Семендяєва І.В., суддя –Баннова Т.М., суддя –Парамонова Т.Ф.

У зв’язку з виходом з відпустки судді Бойченка К.І., розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 17.10.07, відповідно до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України”, ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, головуючого суддю Семендяєву І.В. виключено із складу колегії суддів по розгляду апеляційної скарги у справі №01-10/6-651 та введено до складу колегії головуючого суддю Бойченка К.І.

Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 106 Господарського процесуального кодексу України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно з ч. 2 ст. 99  Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення та доводи   представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”, зі змінами та доповненнями, до об’єктів справляння державного мита відносяться позовні заяви (далі за текстом - Декрет).

Відповідно до п. 35 Інструкції „Про порядок обчислення та справляння державного мита”, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 №15, зі змінами, внесеними згідно з наказом Головної Державної податкової інспекції України від 24.04.04 №243 (далі за текстом - Інструкція), з позовних заяв державне мито справляється в розмірах, встановлених пунктом 2 статті 3 Декрету.

Так, із зав майнового характеру, що подаються до господарських судів, ставка державного мита складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (102 грн. 00 коп.) і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (25500 грн. 00 коп.).

Згідно з п. 14 Інструкції при перерахуванні мита з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення.

Згідно зі ст. 17 Інструкції повернення державного мита проводиться на підставі заяви платника, поданої ним протягом року з дня зарахування державного мита до бюджету, до відповідного органу, що справляє мито.

Відповідно до ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування” до загальнодержавних податків і зборів (обов’язкових платежів) відноситься і державне мито.

Пунктом 15.3.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, якому суперечать положення ст. 17 Інструкції, визначено, що заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов’язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Згідно з п. 4.1 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VІ  Господарського процесуального кодексу України”   №02-5/78 від 04.03.98 зі змінами, внесеними згідно з Рекомендаціями Президії Вищого господарського суду України (далі за текстом –Роз’яснення), одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку вказує позивач і з якої обчислюється державне мито.

Якщо державне мито сплачено у встановленому порядку і розмірі за позивача (заявника) іншою особою, господарський суд повинен виходити з того, що державне мито фактично надійшло до державного бюджету, і отже, немає підстав для повернення позовної заяви за мотивом сплати державного мита неналежною особою.

Згідно з пунктом 5 Роз’яснень платіжне доручення на безготівкове перерахування державного мита, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява оплачується державним митом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ТОВ „Інтерофіс Лімітед” звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою №106 від 01.08.07, яка повернута йому за оскаржуваною ухвалою, з вимогами про стягнення на його користь з ДП „Первомайськвугілля” грошових коштів у сумі 14400822 грн. 68 коп.

До позовної заяви позивачем доданий, у відповідності до вимог пункту 14 Інструкції, останній примірник платіжного доручення №159 від 13.06.06 з поміткою кредитної установи про зарахування в дохід державного бюджету 25500 грн. 00 коп., які сплачені ТОВ „Юридична фірма „Лекс плюс”, із зазначенням платежу –перераховується держмито по справі про стягнення грошових коштів з ДП „Первомайськвугілля” на користь ТОВ „Інтерофіс Лімітед”.

Також, до позовної заяви додана довідка Управління державного казначейства у    м. Луганську Головного управління Державного казначейства України у Луганській області від 22.08.07 №1163, у якій підтверджено надходження коштів у сумі 25500 грн. 00 коп. до державного бюджету України, що сплачені за вищевказаним платіжним дорученням, та з якої слідує, що  платник не скористався своїм правом щодо відшкодування цих коштів.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що за сплаченим за платіжним дорученням №159 від 13.06.06 держмитом в сумі 25500 грн. 00 коп. позивач з позовною заявою звернувся до господарського суду Луганської області повторно.

З урахуванням того, що ТОВ „Юридична фірма „Лекс плюс” не скористалось своїм правом на відшкодування сплаченого за платіжним дорученням №159 від 13.06.06 держмита в сумі 25500 грн. 00 коп., на підставі пункту 15.3.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” позивач на законних підставах у підтвердження сплати держмита у встановлених законодавством України порядку і розмірі додав до повернутої судом першої інстанції позовної заяви №106 від 01.08.07 платіжне доручення №159 від 13.06.06.

Згідно зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується чи стягується в дохід державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Повертаючи ухвалою, що оскаржується, позовну заяву ТОВ „Інтерофіс Лімітед”, суд першої інстанції керувався положенням пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено повернення суддею позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі, зазначивши, що згідно з п. 37 Інструкції до заяв, поданих  повторно після усунення умов, що були підставою для повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду, з метою уникнення повторної сплати мита може бути доданий первісний документ про сплату мита, якщо не минув рік з дня його зарахування до бюджету.

Як вищевказано, відомості про звернення до суду першої інстанції із згаданою позовною заявою повторно, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням системного аналізу наведених норм діючого законодавства, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду Луганської області від 14.09.07 у справі №01-10/6-651 підлягає скасуванню з переданням цієї справи на розгляд суду першої інстанції.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини даної постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 85, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерофіс Лімітед”, м. Київ, від 28.09.07 №133 на ухвалу господарського суду Луганської області від 14.09.07    у справі №01-10/6-651 задовольнити.

2.Ухвалу господарського суду Луганської області від 14.09.07 у справі №01-10/6-651 скасувати.

3.Справу №01-10/6-651 передати на розгляд господарського суду Луганської області.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                             К.І. Бойченко

Суддя                                                                                Т.М. Баннова

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова