донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

14.11.2007 р.
справа №44/249пн

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

ОСОБА_2., довіреність, ОСОБА_3.,
довіреність,

від відповідача:

Янихбаш В.В.  довіреність,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Суб"єкта підприємницької діяльності-
фізичної особи ОСОБА_1смт.Велика Новосілка Донецької області

на рішення (ухвалу)
господарського суду

Донецької області

від

12.09.2007 року

по справі

№44/249пн

за позовом

Суб"єкта підприємницької
діяльності- фізичної особи ОСОБА_1смт.Велика Новосілка Донецької області

до

Великоновосілківської районної
спілки споживчих товариств смт.Велика Новосілка Донецької області

про

- визнання недійсним договору
оренди № 68 від 30.08.06 р.; - стягнення матеріальних збитків у сумі 2 159,72
грн.; - стягнення моральної шкоди у сумі2 000 грн

В С Т А Н О В
И В:

У липні 2007 року до господарського
суду звернувся Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1смт.
Велика Новосілка Донецької області (позивач) із позовом до
Великоновосілківської районної спілки споживчих товариств смт. Велика Новосілка
Донецької області (відповідач) про
визнання недійсним договору оренди № 68 від 30.08.06 р., стягнення
матеріальних збитків у сумі 2 159,72 грн., стягнення моральної шкоди у сумі2
000 грн.;

Рішенням Господарського суду
Донецької  області  від 12.09.07р.   у задоволені позовних   вимог
позивача  відмовлено.

Позивач, не погодившись із
рішенням  господарського суду, подав
апеляційну скаргу в якої просить  рішення
господарського  суду скасувати та   прийняти рішення, яким  задовольнити
його  позовні  вимоги.

Відповідач вважає рішення
господарського  суду законним та
обґрунтованим.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду
у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи
із наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи,  між  сторонами було   укладено договір оренди №68 від 30.08.06р.,
відповідно до якого відповідач зобов'язався
передати позивачу   в
строкове  платне  користування
площу у  розмірі  13 кв.м.
другого  поверху Універмагу.

Відповідно  до
п.3.2. Договору розмір
орендної  плати  складає 10 грн.  за  1
кв.м. та  складає 130 грн. в  місяць, яка
вноситься  щомісяця до  5
числа  наступного  місяця
в касу  відповідача,
відповідно  рахунку. В  розрахунок
орендної  плати   включена
плата за  електроенергію, витрати
на  амортизацію   та
ремонт приміщення,  заробітна  плата прибиральниці  з
нарахуваннями,  єдиний  податок.

Вищевказані  факти
також встановлені рішенням
господарського  суду Донецької
області  по  справі №16/52 за  позовом Великоновосілківської районної спілки
споживчих товариств до СПД ОСОБА_1., яким
стягнуто  заборгованість   орендної
плати в сумі 650 грн. за  період
листопад-березень  2006р. та  пеню в
сумі 22,80грн.  через
несвоєчасне  внесення  орендних
платежів за  договором  оренди №68 від 30.08.06р.

Предметом позовних  вимог є
вимоги про  визнання Договору  недійсним, як вчиненого під  впливом
обману у зв'язку з  чим  позивач
вимагає  стягнути  з
відповідача  на  його
користь  матеріальні  збитки у
розмірі  2159,72грн. та  моральну
шкоду  у  розмірі 2000грн.

В
обґрунтування  заявлених  вимог
позивач  посилається  на  те,
що відповідач  укладаючи   спірний
договір  оренди не  повідомив
позивача  про  те, що
цією  площею  володіє
та  користується  Великоновосілківська  селищна
рада, яка  на  другому
поверсі  «Універмагу» утворила  ринок «Торгівельні ряди»у зв'язку  з  чим  позивач
повинен  сплачувати  крім
орендної  плати ще ринковий  збір. Отже
не  повідомлення  відповідачем
позивачу зазначених  обставин
останній   розцінює  як
введення  його  в
оману стосовно  обставин, які  мають
для  нього  істотне
значення.

У зв'язку  з
цим  він  також вимагає
стягнути матеріальні збитки у сумі 2 159,72 грн., які  складаються
з  орендної  плати, сплачених  у
вересні-жовтні 2006р.  та  сум за
наказом  господарського  суду
від 24.04.07р. по справі №16/52
на  підставі ст. 230 ЦК України, а
також моральну шкоду у сумі 2 000 грн.

Відповідач  проти
заявлених  вимог  заперечує та
посилається  на  те, що
він  є  власником
«Універмагу»відповідно до
свідоцтва  на    право
власності та   сам  особисто
здає  торгівельні   площі
магазину  в  оренду та
ні  які   треті
особи  не  мають
прав  на  розпорядження
спірним  приміщенням.

Стосовно  плати
позивачем  ринкового  збору
відповідач  пояснив, що
стягнення   ринкового  збору
здійснюється  селищною Радою
особисто без  його  участі.

Відповідно до ст. 230 ЦК  України якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне
значення  такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.  Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Встановлено, що відповідач  володіє
на  праві  власності
спірним  приміщенням, що  підтверджується  свідоцтвом про  право
власності №207 від 26.04.02р. що
видано  на  підставі
рішення  виконкому
Великоновосілківської селищної Ради від 25.04.02р. №5.

Отже  судова
колегія  вважає, що  позивачем
не  доведено того, що  спірна
площа  передана відповідачем  третім
особам у  володіння  або
користування, тому доводи
позивача про те, що
відповідач  ввів   його в
оману  при  укладенні
Договору є безпідставними.

Надання  у
якості  доказу  існування
ринку  листа №М-196 від
31.10.06р.  прокуратури судовою  колегією
до  уваги  не
приймається, оскільки цей
лист  не  має правових
наслідків.

Вимоги позивача  про
стягнення  збитків  у
розмірі  2159,72 грн. на  підставі
ст.  230 ЦК України, судова  колегія
вважає    безпідставними  та
такими, що  не   підлягають
задоволенню, оскільки  факту  введення в оману та порушення відповідачем
прав позивача при  укладені договору  оренди, останнім  не
доведено.

Вищевказані суми є орендною платою
за користування спірним приміщенням за відповідний період та не можуть бути
розцінені у якості  збитків позивача.

Позивач  також
вимагає  стягнути  моральну
шкоду, яка  завдана    відповідачем  та
яку  вона  зазнала внаслідок введення  ним в оману, посилаючись на ч.2  ст 230 ЦК України. Разом  з  тим,
в обґрунтування  заявлених  вимог
позивач    посилається  на  те,
що  з квітня  2007р. вона
позбавлена  прибутку через начебто  примусове
звільнення  орендованого  приміщення . При  цьому
спір  щодо   розірвання
договору  або  припинення
його  дії  між сторонами в межах  даної
справи відсутній.

За
приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,
встановлених законом.

Отже  судовою
колегією  не  встановлено
наявність неправомірних  винних
дій відповідача, що заявлені у якості
причини моральних  страждань  позивача, тому   вимоги в цій частині також  задоволенню
не  підлягають.

Отже  судова
колегія  вважає, що  висновок
суду  першої  інстанції про
відмову у задоволенні
позовних  вимог  про визнання
недійсним договору  оренди №68 від
30.08.06р. внаслідок  введення в оману,
стягнення   збитків та  моральної
шкоди  є  вірним.

Разом  з тим,
обґрунтовуючи відмову  у
задоволенні  позовних  вимог, суд
першої  інстанції дослідив
зміст   рішень  Ради від 11.07.06р.та  від 29.12.06р. якими   регулюється
стягнення  місцевих  податків
та  зборів, зробивши  висновок щодо обов»язковості його  виконання,
тоді як це  не  охоплюється
межами позовних  вимог  та
зачипляє  права та  обов»язки інших осіб, що  не
є  учасниками  процесу.

Крім того, господарський  суд
вийшов за межі  предмету спору,
досліджуючи наявність  або відсутність
складу  правопорушення  в діях
відповідача та надаючи теоретичне обґрунтування поняттю збитків на  підставі ст. 623 ЦК України,  ст.224 ГК України,  тоді
як позивачем  стягнення  збитків
було  заявлено  на
підставі  ст.  230 ЦК України із чітко визначеним розміром,
джерел виникнення та зв'язку з діями відповідача.

Обґрунтовуючи  висновок недоведеністю  позивачем факту  наявності
умислу посадових  осіб
відповідача  на  введення
в оману позивача  щодо  істотних умов
договору, суд  порушив вимоги ч.2
ст. 614 ЦК України,  поклавши  тягар доказування  відсутності
вини на  позивача та  безпідставно встановив наявність статусу
ринку на  спірній   території, хоча будь-які  правоустановчі документи з  цього
приводу в справі  відсутні.

На
підставі  вищенаведеного,
судова  колегія  вважає,
що  мотивувальна  частина
рішення господарського суду Донецької області від 12.09.07р. у справі
№44/249пн є   помилковою та  такою, що
підлягає  заміні на  мотиви, викладені в  постанові
апеляційної  інстанції. Оскільки
це не  призвело  до
прийняття  неправильного   висновку
суду по  суті  спору, резолютивна  частина
рішення  суду є  правильною, тому має бути залишеною без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного,
судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що
відповідно до вимог ч.1 п.4, п.2 ст.104 Господарського процесуального кодексу
України мотивувальну частину рішення
господарського суду Донецької області від 12.09.07р. у справі №44/249пн
слід змінити, виклавши її в редакції апеляційної інстанції, через недоведеність  обставин, що
мають  значення  для
справи, які  місцевий  господарський
суд  визнав  встановленими та  порушення
норм  матеріального права, а
резолютивну  частину слід залишити без
змін.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній
скарзі покладаються на  позивача  по справі.

Керуючись ст. 101, 102, 103, 104,
105, Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Суб"єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1смт.Велика Новосілка Донецької області  залишити без задоволення.

Змінити   мотивувальну
частину  рішення господарського
суду Донецької області від12.09.07р. у справі №44/249пн, виклавши ії в редакції  постанови
апеляційної  інстанції.

Резолютивну  частину
рішення господарського суду Донецької області 12.09.07р. у справі
№44/249пн залишити  без  змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС