донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.11.2007 р.                                                                           справа №20/262

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Царенко О.В. - за довір. № 50-07 від 27.12.2006 р.,
Денейка Т.І. - за довір. № 308-07 від 08.04.2007 р.,

від відповідача:
Антофій М.О. - за довір. № юр/3012 від 27.08.2007 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" м. Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
27.08.2007 року

по справі
№20/262

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м. Горлівка Донецької області в особі Харцизьких електричних мереж м. Харцизьк Донецької області

до

Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" м. Донецьк

про
стягнення 91 827 грн. 62 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.08.2007 року по справі №20/262 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка Донецької області в особі Харцизьких електричних мереж м.Харцизьк Донецької області до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" м.Донецьк про стягнення основної заборгованості в сумі 88 818 грн. 60 коп., інфляційних в розмірі 1 687 грн. 55 коп., 3% річних в сумі 1 321 грн. 47 коп., а всього  91 827 грн. 62 коп. - задоволені у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги доведені належним чином та    підтверджуються наявними в справі документами; відповідачем не надані докази сплати електричної енергії, строк позовної давності не порушений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.ст.257, 261, 267 Цивільного кодексу України, оскільки вважає, що при зверненні до суду з позовною заявою, строк позовної давності сплинув, оскільки заборгованість за спожиту електричну енергію утворилася у 2003 році.

На його думку, позивач ще раніше знав про порушення свого права, але не вжив заходів щодо примусового стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку у відповідний період.

Позивач відзив на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні просив рішення від 27.08.2007 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між Відкритим акціонерним товариством "Донецькобленерго" м.Горлівка Донецької області в особі Харцизьких електричних мереж м.Харцизьк Донецької області та Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" м.Донецьк в особі виробничої одиниці "Кіровськтепломережа" м.Кіровське Донецької області був укладений договір на постачання електричної енергії №201 від 15.09.2003 року, відповідно до якого Постачальник зобов'язався постачати електричну енергію Споживачеві, а останній зобов'язався нею користуватися та оплачувати її вартість згідно з умовами Договору та додатків до Договору, що є його невід'ємними частинами (а.с.63-66).

Згідно п.7.6 вищевказаного Договору, порядок розрахунків визначається Додатком №5 "Порядок розрахунків за електроенергію" (а.с. 69). При виникненні заборгованості, за обоюдною згодою сторін можливе укладання боргового зобов'язання зі складанням графіку погашення боргів (п.7.7 Договору).

На виконання умов зазначеного договору, позивач поставляв електричну енергію, що підтверджується актами приймання-передачі.

В порушення умов договору, зобов’язання щодо оплати поставленої електроенергії виконувались неналежним чином, внаслідок чого між сторонами була укладена додаткова угода №4а від 02.12.2004 року, в якій був визначений розмір заборгованості за спожиту електроенергію у 2003-2004 році та порядок її погашення протягом 2005-2006 року. Відповідно п.3 додаткової угоди, у разі невиконання або неналежного виконання графіку погашення заборгованості протягом більш ніж три місяці, дана Додаткова угода втрачає чинність (а.с. 4).

Додатковою угодою №3 від 06.11.2006 року, Споживачем за Договором визначено Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" м.Донецьк в особі виробничої одиниці "Жданівкатепломережа" м.Жданівка Донецької області (а.с. 68).

Зобов'язання за додатковою угодою №4а відповідач виконав частково. Заборгованість, яка утворилась у 2003 році в сумі 88 818 грн. 60 коп., не була оплачена у строки, передбачені вказаною додатковою угодою, що стало підставою звернення позивача до господарського суду Донецької області.

Відповідач не надав доказів оплати електричної енергії, розрахунок заборгованості за спожиту електричну енергію не спростував. Наполягав на відмові у позові у зв'язку з пропуском позовної давності.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності з урахуванням пояснень представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Між сторонами був укладений Договір на постачання електричної енергії та додаткова угода до нього. Судом першої інстанції встановлений факт виконання зобов'язань позивачем, який підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі електричної енергії за жовтень-грудень 2003 року (а.с.17-22).

Відповідач, згідно до ст.33 ГПК України, не надав доказів оплати заборгованості, яка утворилась у 2003 році в сумі 88 818 грн. 60 коп., не спростував розрахунку позивача з цього приводу. Відсутні також і докази виконання укладеної додаткової угоди №4а                                   від 02.12.2004 року, у зв'язку з чим вона є такою що втратила чинність в силу п.3 цієї угоди.

Стосовно порушення строку позовної давності при зверненні позивача до господарського суду Донецької області, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається зі ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 264 вищевказаного Кодексу встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання, перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З огляду на вищевикладене, перебіг позовної давності у даному випадку перервався 02.12.2004 року, оскільки підписання укладення додаткової угоди № 4а від 02.12.2004 року є дією, що свідчить про визнання відповідачем перед позивачем свого боргу зі сплати електричної енергії, спожитої у 2003 –2004 роках.

За таких обставин, заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним, позовні вимоги, в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 88 818 грн. 60 коп., судом першої інстанції задоволені правомірно тому, що вони обґрунтовані матеріалами справи та доведені належним чином.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов’язання, за вимогою кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором. Отже, підлягають стягненню і вірно нараховані позивачем інфляційні в розмірі                      1 687 грн. 55 коп. та 3% річних в сумі 1 321 грн. 47 коп.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2007 року підлягає залишенню без змін, оскільки відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству.

Відповідно до ст.49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2007 року по справі №20/262 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС