ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17"
жовтня 2007 р.
Справа № 47/423-07

вх. № 9846/5-47

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Костирін Г.А. за довіреністю №1 від 17.10.2007р.  відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом Приватного сільськогосподарського
підприємства "Марс", с. Гнилиця

до  Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд
розірвати договір купівлі-продажу 200т. ячменю №б/н, що укладений між
сторонами. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, у
вигляді сплаченого держмита у розмірі 85,00грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Представник відповідача 28.09.2007р. надав через канцелярію
господарського суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та
просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, разом з відзивом,
були надані документи для залучення до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника
позивача господарським судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було
укладено договір  купівлі-продажу
б/н  від 05.07.2007р. строком дії до
31.12.2007р.

Відповідно до умов даного договору позивач зобов"язався
передати у власність відповідача 200т. ячменю, а відповідач у свою чергу взяв
на себе зобов"язання по оплаті даної продукції та її вивезення своїми
силами, з використання власного транспорту на умовах визначених договором.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що ним було виконано
свій обов"язок по поставці продукції та її зберіганню на власному
елеваторі, у кількості визначеної договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була оплачена
продукція шляхом 100% передплати у строки визначені договором, але відповідач
свій обов"язок по прийняттю та вивозу продукції власним транспортом з
елеватора позивача виконаний не був. Крім того позивач у позовній заяві
посилається на те, що поставка продукції у строки, визначені п. 5.1 договору
здійснена не була з вини відповідача, тобто до вказаного строку при наявності
продукції на елеваторі, а саме відповідач не виконав свій обов"язок по
забезпеченню вивозу 200т. ячменю власним транспортом.

У зв"язку з тим, що п.1.1. вищезазначеного договору було
визначено, що місцем передачі товару є елеватор позивача, а саме передача
товару супроводжується документами визначеними у п. 5.2. договору, то
відповідач з власної вини не отримав правовстановлюючих документів на
продукцію, якіб  підтверджували перехід
права власності до відповідача.

Відповідно до вимог ст. 188 Господарського кодексу України:
сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір,
повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, а сторона
договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у
двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про
результати її розгляду

Якщо у разі сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) дого
вору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення
суду.

Позивачем не було надано до суду доказів про дотримання вимог ст
188 Господарського кодексу України, яка регламентує дії сторін при розірванні
договору.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенню з тих підстав що, при поданні позовної заяви про
розірвання договору купівлі - продажу № б/н від 05.07.07р. були порушені вимоги
ст. 188 ГК України.

Також, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачем
були порушені умови договору,  а саме що
з вини відповідача не було отримано своєчасно продукцію

Також твердження позивача про те, що в його обов'язок за договором
не входить передача правовстановлюючих документів на продукцію є також без
підставним, оскільки відповідно до п. 2.4.1. обов'язком продавця є поставка
покупцю продукції, а оскільки поставка продукції підтверджується
правовстановлюючими документами зазначеними у п. 5.2. вищезазначеного договору,
таким чином із вищезазначеного виходить, що продавець був зобов'язаний надати покупцю
ці документи.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 651 ЦК України, про істотне
порушення умов договору стороною, що істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору, є
необґрунтованим, оскільки в період дії договору ні які умови змінені не були,
лист вимога та позовна заява були направлені після невиконання обов'язків
позивачем. А посилання позивача на те, що вони не отримали на те що розраховували
не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п. 4.2. договору купівлі -
продажу № б/н від 05.07.07р. сума договору становить 120000,00грн., але саме ця
сума була перерахована на рахунок позивача, як 100% передплата по цьому
договорі.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд
у  визначеному  законом
порядку  встановлює наявність  чи
відсутність  обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом

З огляду на вищезазначене, суд вважає позовні вимоги позивача
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу
України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито”, що становить 85,00грн., та згідно зі
статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 188 ГК України, ст.ст. 6,
8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22,  33, 43, 47-49, 69,  82-85 Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення підписано 18.10.2007р.

Суддя
Светлічний Ю.В.