ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17.10.07                                                                                           Справа№ 3/314А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом  Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова

до  відповідача 1: ТзОВ «Прилад - сервіс», м.Львів

до відповідача 2: ТзОВ «Юстіна», м.Львів

Про  визнання недійсним господарського зобов’язання

За участю представників:

Від  позивача: Кармелюк Т.Б.- представник

Від  відповідача-1: не з’явився

Від відповідача-2 : не з’явився

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: Позов заявлено Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова до ТзОВ «Прилад - сервіс» та до ТзОВ «Юстіна» про визнання недійсним господарського зобов”язання на суму 999 630,77 грн. та про застосування наслідків, передбачених ст. 208 Господарського кодексу України, а саме: стягнення всього одержаного за  зобов”язанням в доход державного бюджету.

В судовому засіданні позивачем було подано уточнення позовних вимог , в яких він просить визнати недійсним господарське зобов’язання в порядку ст..207 ГК України, як таке, що укладене з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства та застосувати наслідки, передбачені ст.208 ГК України.

Відповідачі в судове засідання участь своїх представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалами господарського суду, які направлялась сторонам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ч.2 ст.128 КАС України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

Повний текст рішення виготовлений  , підписаний  та оголошений 17.10.2007 року.

Суд , заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

Між ТзОВ «Прилад - сервіс»та ТзОВ «Юстіна»виникло господарське зобов”язання, що підтверджується виписаними ТзОВ «Юстіна»податковою накладною № 0000119 від 09.08.2004 року на загальну суму 999 630,77 грн.

ДПІ у Франківському районі м. Львова зазначає, що вищезазначена податкова накладна була підписана не уповноваженою особою з метою приховування від оподаткування доходів підприємств. В обґрунтування своїх вимог позивачем долучено до матеріалів справи Висновок №213 від 27.01.2006 року  судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи № 144-5900, проведеної експертами Львівського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України.

Згідно вказаного висновку,  підписи: від імені Суперечки О.І., розташовані в графах „(підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну) ” виконані не Суперекою Олексієм Івановичем, а іншою особою.

Позивач стверджує, що в червні 2004 року на підставі усної угоди  ТзОВ «Юстіна»здійснювало фіктивне придбання товарно-матеріальних цінностей ( безтоварні операції) у ТзОВ «Прилад-сервіс».

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні СВПМ ДПА у Львівській області знаходилась кримінальна справа по обвинуваченню Теплінського Є.О., Супереки О.І., Козловського В.М. та Кріля О.Я. у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.205 ч.2, 191 ч.5, 366 ч.2 КК України. Як встановлено в ході досудового слідства Суперека О.І., являючись службовою особою ТзОВ „Юстіна”  не оформляв і не підписував документів щодо придбання товарно-матеріальних цінностей, а документи по придбанню товарів були виготовлені за допомогою підроблених печаток, виявлених під час обшуку в приміщенні, яке використовувалось ТзОВ „Юстіна”. Досудовим слідством в даній кримінальній справі також встановлено, що гр..Теплінський С.О. в період 2003-2004 років створив та керував злочинною організацією, шляхом проведення незаконної господарської діяльності та ухилення від сплати податків. Ставши її фактичним керівником, Теплінський С.О. шляхом нотаріального переоформлення придбав ряд приватних підприємств  та частки в статутному фонді ТзОВ „Юстіна”, на керівні посади яких призначив Супереку О.І.

Теплінський С.О. під прикриттям вищезазначених підприємств , в тому числі ТзОВ „Юстіна”, здійснював незаконну діяльність, а саме : надавав незаконні послуги по переведенню безготівкових грошових коштів в готівку, з метою ухилення від сплати податків, а також здійснював безтоварні операції направлені на відшкодування ПДВ з бюджету , внаслідок чого заподіяв державі велику матеріальну шкоду та умисно ухилився від сплати ПДВ на загальну суму 5 276 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем було долучено до матеріалів справи вирок Франківського районного суду м.Львова від 01.08.2006 року по справі № 1-123 , яким встановлено проведення фіктивного підприємництва директором  ТзОВ „Юстіна”  Суперекою О.І.

Враховуючи ту обставину, що вина керівника ТзОВ „Юстіна”  Супереки О.І. встановлена вироком суду у кримінальній справі, податкова інспекція вважає, що усний договір на суму 999 630,77 грн., укладений з метою приховування від оподаткування, що суперечить інтересам держави і суспільства. Саме з цих підстав ДПІ у Франківському районі м.Львова звернулася з позовом про визнання недійсним в порядку ст..207 ГК України зазначеного вище господарського зобов’язання, яке виникло з усного договору, таким, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави  та застосування наслідків, передбачених ст.208 ГК України.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

При  прийнятті  постанови,  суд  виходив  з наступного :

У відповідності до вимог ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули, або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

Орган державної податкової служби вважає, що сторони даного спору, укладаючи спірний договір діяли з умислом на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Доказами в підтвердження спрямованості умислу на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковим органам відомості про відсутність підприємства за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування (припинення) державної реєстрації підприємства та інше.

Орган державної податкової служби в підтвердження умислу сторін при здійсненні господарських операцій надав: вирок Франківського районного суду м.Львова від 01.08.2006 року по справі № 1-123 та висновок судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи №144-5900 від 20.10.2005 року.

Даючи правову оцінку поданим позивачем доказам, що в своїй сукупності свідчать про  спрямованість умислу сторін на приховування від оподаткування прибутків та доходів, суд приходить до висновку, що органом державної податкової служби надано достатньо доказів для встановлення мети згаданих підприємств, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при укладенні спірної угоди.

Щодо вимоги позивача про застосування передбачених ст. 208 Господарського кодексу України наслідків, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом з тим за змістом ч. 1 ст. 208 ГК застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Частиною 1 ст. 208 ГК передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК (відповідає викладеному у Постанові Верховного суду України від 26 вересня 2006 року у справі за позовом ДПІ у м.Судаку про визнання недійсним договору та стягнення 109930936,68 грн).

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Господарське зобов”язання на загальну суму 999 630,77 грн. між  ТзОВ „Прилад - сервіс” та ТзОВ «Юстіна»виникло згідно податкової накладної № 000119 від 09.08.2004 року .

Позов подано позивачем до суду 20.09.2007 року. Таким чином, строки застосування адміністративно-господарських санкцій, визначені ст. 250 Господарського кодексу України сплили, тому в суду немає підстав для застосування таких санкцій.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частин 2 та 3, судові витрати у формі судового збору, з відповідачів не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним господарське зобов’язання між ТзОВ„Прилад - сервіс” та ТзОВ «Юстіна»на суму 999 630,77 грн.

3.          В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4.          Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 17.10.2007р.

Суддя                                                                                                       Березяк Н.Є.