СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

28 листопада 2007 року
Справа № 2-15/11288-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Козак Аліни Ігорівни, довіреність №  б/н   від 23.01.07;

розглянувши апеляційну скаргу підприємства "Комунальник" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко І.А.) від 01.10.2007 у справі № 2-15/11288-2007

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Атан-Крим" (вул. Данілова, 62,Перове, Сімферопольський р-н,97560); (98100, м. Феодосія, вул. Галерейна, 22)

до           підприємства "Комунальник" (пр. Перемоги, 82, м. Сімферополь, 95037); (95004, м. Сімферополь, вул. Лермонтова, 25)

про стягнення 24730,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.10.2007 у справі № 2-15/11288-2007 позов задоволено частково.

Стягнуто  з підприємства „Комунальник” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” 2132,81  грн. інфляційних втрат, 708,43 грн. річних, 247,30 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині провадження у справі припинено.

В частині стягнення суми інфляційних втрат та відсотків річних суд першої інстанції головним чином обґрунтував рішення положеннями статей 536, 625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована лише тим, що будь-якого договору поставки між сторонами укладено не було, а тому стягнення з підприємства „Комунальник” сум інфляційних втрат та відсотків річних відповідач вважає неправомірним.

Позивач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався.

До початку слухання справи від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає. Крім того, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності нез’явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.11.2007 суддю Гонтаря В.І. замінено на суддю Борисову Ю.В.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підприємства "Комунальник" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” здійснювало на адресу підприємства „Комунальник” поставки паливно-мастильних матеріалів.

Позивачем було поставлено відповідачу продукції на загальну суму 624091,93 грн., про що свідчить накопичувальна відомість по рахунку позивача за період з 01.04.2005 по 14.08.2007 (а. с. 23-35).

Вказана продукція була отримана відповідачем, про що свідчать довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей (а. с. 15-17), крім того, вказаний факт відповідачем не заперечується.

Проте, відповідач виконував свої обов'язки щодо розрахунків за отриману продукцію не в повному обсязі та неналежним чином, в результаті чого за ним склалася заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 21889,09 грн., що і послужило підставою для звернення товариства з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” із позовом до господарського суду Автономної Республіки Крим про стягнення вказаної заборгованості в примусовому порядку, та нарахування інфляційних втрат та процентів за користування грошовими коштами.

Враховуючи наявність у матеріалах справи довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей (а. с. 15-17) а також відсутність заперечень відповідача щодо здійсненої йому поставки товару, слід звернути увагу на наступні положення чинного законодавства України.

Згідно статті 509 Господарського кодексу України та пункту першого частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин  може  вчинятися  усно  або  в  письмовій  формі. Сторони  мають  право  обирати  форму  правочину,  якщо  інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким,  що вчинений у письмовій формі, якщо  його  зміст зафіксований в одному або кількох документах,  у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З вищевикладених норм вбачається, що між сторонами виникли договірні зобов’язання, надані позивачем документи свідчать про факт укладення сторонами правочину: товариство з обмеженою відповідальністю "Атан-Крим" зобов’язується поставити товар, а підприємство "Комунальник" - прийняти та сплатити його вартість.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та положень  статті 193 Господарського кодексу України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або зміна його умов не допускається,  якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Так, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те що на адресу відповідача позивачем було спрямовано претензію за вих. № 1348/11 від 02.11.2006 (а. с. 10-11), яка була отримана відповідачем 09.11.2006, що підтверджується відтиском штампу відповідача із зазначенням дати та реєстраційного номеру 432.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи наявність у матеріалах справи заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Атан-Крим" про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а також надання відповідачем доказу оплати ним заборгованості за отриману продукцію в розмірі 21899,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 360 від 28.09.2007 на суму 20889,10 грн. (а. с. 63) та платіжним дорученням № 306 від 23.08.2007 на суму 1000,00 грн. (а. с. 64), судова колегія вважає, що місцевий господарський суд правомірно припинив провадження в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 21889,09 грн. на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу передбачено.

Однак, необхідно враховувати, що вказана сума заборгованості була сплачена відповідачем після подання позовної заяви товариством з обмеженою відповідальністю „Атан-Крим” (14.08.2007).

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що відповідно до вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, строк виконання зобов'язання повинен становити протягом семи днів, тобто до 16.11.2006.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок суми відсотків річних та індексу інфляції, колегія суддів вважає його вірним.

З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу підприємства "Комунальник" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.10.2007 у справі № 2-15/11288-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді