ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

07.12.2007                                                                Справа №  14/242-ПД

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Немченко Л.М. при секретарі Горголь О. М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства ім.Фрунзе

до Приватного підприємства "Агросервіс"

третя особа 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз", м. Херсон

третя особа 2: Приватне підприємство  "Науково-дослідний виробничо-методичний екологічний центр екстрасенсорики та нетрадиційної медицини "Лотос-Альфа"

про визнання недійсною угоди.

представників сторін

від позивача: Білецький О. В. доручення № б/н від 01.06.2007р.

від відповідача: не прибув

від третьої особи-1:не прибув

від третьої особи-2:не прибув

від прокуратури: не прибув

Відкрите акціонерне товариство  ім. Фрунзе ( позивач) звернулось до суду про визнання недійсним договору купівлі–продажу будинків та споруд тваринницького комплексу, укладеного між ним  та приватним підприємством "Агросервіс" від 21.12.01

Позовні вимоги  позивач обґрунтував ст.56 ЦК УРСР, оскільки, на його думку, договір був укладений помилково через  визначення вартості  майна, що продавалось, за заниженою ціною.

Рішенням у справі від 25.08.04 позовні вимоги були задоволені у повному обсязі (т.1 арк. 106).

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 28.12.04 рішення по справі було скасовано та постановлено нове рішення - в задоволенні позовних вимог відмовити. ( т.2 арк. 50).

Постановою Вищого господарського суду України від 01.06.05 рішення попередніх судів було скасовано, справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд. ( т.2 арк.77).

Ухвалою заступника голови господарського суду Херсонської області від 21.06.05  справа була передана на новий розгляд судді Немченко Л.М. ( т.2 арк.81).

Ухвалою від 25.06.07 справа була прийнята до провадження.

Позивач 15.07.05 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просив визнати недійсним договір на підставі ст.57,58 ЦК України, оскільки договір був укладений внаслідок зловмисної згоди сторін.

Для встановлення факту наявності зловмисної згоди між представниками сторін договору, суд, на підставі ст.79 ГПК України, зупинив провадження у справі, а матеріали направив до прокуратури Херсонської області. ( т.2 арк.96).

За  перевіркою фактів викладених у повідомленні суду, прокуратурою була порушена кримінальна справа проти колишнього керівника ВАТ ім. Фрунзе. Мельниченко В.М.

Від прокуратури Херсонської області 04.04.07 надійшла заява про вступ прокурора у розгляд справи, оскільки, на її думку, розгляд  справи зачіпає  інтереси значного кола осіб –акціонерів ВАТ ім. Фрунзе.

За результатами розгляду кримінальної справи Цюрупинським районним судом Херсонської області 05.06.07 винесена постанова, за якою кримінальна справа за обвинуваченням Мельниченка Володимира Миколайовича закрита, у зв'язку з закінченням строків позовної давності. ( т.2 арк.128).

Ухвалою від 30.08.07 провадження у справі поновлено.

Від позивача 20.09.07, у порядку ст.22 ГПК України надійшла заява про зміну позовних вимог. Позивач вважає, що договір слід визнати  недійсним із кількох підстав, кожна із яких має розглядатися у судовому засіданні:

1.Майно, що було продане за спірним договором купівлі–продажу на момент відчуження знаходилося у податковій заставі. Цюрупинська  державна податкова інспекція згоди на відчуження ферми не давала. На думку позивача, спірний договір від 21.12.01 не відповідає  ст.8 ЗУ “Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. На підставі ст.48 ЦК УРСР  недійсною є та угода, що не відповідає закону. Позивач вважає, що з цих підстав він має право зверталися до суду, яке гарантоване ст.1 ГПК України, ч.2 ст.124 Конституції України, ст.2, 6 ЗУ "Про судоустрій", рішення Конституційного Суду України від 09.07.02 у справі № 1-2/2002р.

2.Позивач вважає, що при укладені спірного договору мала місце зловмисна угода між представником позивача - колишнім директором Мельниченко В.Н. та представником ПП "Агросервіс". На його думку зазначене підтверджено наступним.

У пункті 3.1.спірного договору зазначено, що вартість будівель та споруд тваринницької ферми складає 22497 гривень згідно висновку експерта ТОВ „Таврійська експертна колегія" від 06.12.01 р. фактично  балансова вартість об'єкта становить 645 000 гривень.

У відповідності  з  експертним висновком Херсонського БТІ  від 10.11.2000 року вартість цього ж тваринницького комплексу склала 531 050 грн. Самого звіту про експертну оцінку проведену ТОВ "Таврійська експертна колегія", який є невід'ємною частиною висновку взагалі немає, а документи про замовлення та оплату даної експертної оцінки відсутні.

На думку позивача, про те, що ціна договору була явно занижена свідчить також той факт, що відповідності  з договором від 24.12.2003 року майновий комплекс було продано приватному підприємству „Лотос-альфа" за 150 000 гривень, тобто всеодно за ціною набагато вищою ніж при укладені спірного договору.

У відношенні голови правління ВАТ імені Фрунзе Мельниченко М.В. порушено кримінальну справу по обвинуваченню у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 167 Кримінального кодексу України - службова недбалість, яка причинила тяжкі наслідки.

Отже, на думку позивача, договір купівлі-продажу будинків споруд тваринницького комплексу, який укладений в силу зловмисної угоди представника ВАТ „ім. Фрунзе" з другою стороною - ПП "Агросервіс", може бути знаний недійсним на підставі ст. 57 ЦК УРСР 1963 року.

3. Також ВАТ "ім. Фрунзе" вважає, що договір купівлі-продажу від 21.12.2001  є недійсним на підставі ст. 58 ЦК УРСР 1963 року, тому як є мнимою одою укладеної без наміру створити юридичні наслідки, про що на його думку свідчить ступне:

Згідно пункту 4.2. спірного договору купівлі-продажу перехід права власності на будівлі та споруди майнового комплексу - тваринницької ферми шиникає в момент приймання-передачі - 21.12.2001 року. Але на час підписання акту прийому-передачі майнового комплексу 21.12.2001 року, спірний майновий комплекс знаходився в правомірному володінні орендаря - Херсонського приватного виробничо-методичного Центру екстрасенсорики та народної медицини КПВМЦЕ та НМ „Лотос-альфа", що робило неможливим передачу майнового омплексу покупцю.

Договір оренди між ХПВМЦЕ та НМ „Лотос-альфа" та позивачем було укладено 28.08 2000 р. на десять років, і орендар до кінця 2003 року сплачував орендну плату. Крім того, згідно п. 6.7. Договору оренди, право викупити об'єкт належить винятково орендатору.

Тому, на думку позивача, акт прийому - передачі майнового комплексу є фіктивним і не може бути прийнятий як належний доказ укладення та виконання договору купівлі-продажу від 21.12.2001 р.

На думку позивача, фактично, майновий комплекс тваринницької ферми продовжував знаходитись у власності ВАТ "ім. Фрунзе" і в користуванні згідно договору оренди у ПП "Лотос-альфа".

Підтвердженням того, що тваринницький комплекс вказаний в договорі купівлі-продажу фактично не передавався покупцеві, на думку позивача, є той факт, що за ПП "Агросервіс"  реєстрація  права  власності  на  тваринницький  комплекс  в Херсонському БТІ відбулася тільки 30.01.04. Згідно рішення Великокопнаської сільської Ради право вланості на споруди та будівлі  твариницького комплексу визнано за позивачем. Таким чином, на день укладення спірного договору позивач не був власником твариницького комплексу. Через це, на думку позивача, він фактично не продавав  твариницький комплекс. Також позивач  пояснює, що за купівлю-продаж цього майна, він не отримав грошові кошти. На думку позивача, зазначене свідчить про мнимість угоди.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що 28.08.2000р. між ВАТ "Ім. Фрунзе" та приватним підприємством "Науково-дослідний виробничо-методичний екологічний центр екстрасенсорики та нетрадиційної медицини "Лотос-Альфа" укладено договір оренди майна, за умовами якого орендар прийняв у строкове платне володіння та користування терміном 10 років з 28.08.2000р. по 28.08.10р. тваринницький комплекс будинків та споруд, що знаходиться за адресою: с. Великі Копані, вул. Леніна,46.

Судом встановлено, що 21.12.2001р. між ВАТ "Імені Фрунзе" та ПП  "Агросервіс" укладено договір купівлі - продажу будинків і споруд тваринницького комплексу, що знаходиться за адресою: с. Великі Копані вул. Леніна,46. За п.1.1 договору Продавець  (позивач) передав у власність Покупцю (відповідач) майновий комплекс - тваринницьку ферму з усіма  спорудами та будинками вартістю 22497 грн. За п.4.1 договору  Покупець здійснює оплату Продавцю в рахунок погашення заборгованості  Продавця перед Покупцем за товарний кредит у розмірі 25000 грн. Ціна була визначена на підставі висновків ТОВ "Таврійська експертна колегія".

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками обох сторін, їх підписи скріплені печатками ( т.1 арк.21).

Із огляду на встановлений договір суд дійшов до висновку, що зазначений договір за своєю природою є договором купівлі –продажу.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР ( чинного на день укладення угоди) за договором купівлі–продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти  майно і сплатити за нього певні грошову суму.

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві куплене майно, що підтверджено актом приймання-передачі від 21.12.01.

Судом встановлено, що згідно умов п.4.1 договору відповідач не прийняв зобов'язання проводити  розрахунки з позивачем за придбане майно грошовими коштами, а сторони зобов'язались зарахували вартість проданого майна 25000 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним займом.  В підтвердження домовленості про такий порядок розрахунків  позивач надав копію претензії відповідача від 05.10.01 на суму 25000 грн. та відповідь позивача від 07.10.01 про визнання заборгованості та пропозицію передачі  молочно-товарної ферми в рахунок погашення боргу.

Судом встановлено, що 15.03.2003р.  ПП "Агросервіс"  продав  вищевказане майно за договором купівлі–продажу ТОВ "Союз".

Судом встановлено, що 24.12.2003р. укладено договір купівлі - продажу вказаного майна між ТОВ "Союз" та приватним підприємством  "Науково - дослідний виробничо - методичний екологічний центр екстрасенсорики  та нетрадиційної медицини "Лотос - Альфа". ( т.1 арк.124).

ВАТ "Імені Фрунзе" звернувся з позовом до господарського суду, просить визнати договір купівлі - продажу будинків та споруд тваринницького комплексу від 21.12.01  на підставі того, що відповідно до п.8.6.1. ст.8 Закону України "Про порядок  погашення зобов'язань  платників  податків  перед  бюджетами   та  державними  цільовими фондами" відчуження нерухомого майна, що перебуває у податковій заставі, здійснюється лише за згодою органів державної податкової служби. Згідно виписки із Державного реєстру застав  від  11.12.2001р.  все  майно  підприємства перебуває  у податковій заставі. Цюрупинськака ДПІ згоди на відчуження нерухомого майна не давала, тому договір має бути визнано недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно п.8.1 ст.8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", активи платника податку, що має податковий борг, передаються у податкову заставу з метою захисту інтересів бюджетних  споживачів.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що дії позивача по продажу майна, що перебувало у податковій заставі, без згоди податкового органу, порушують саме інтереси бюджетних споживачів, а не самого позивача.

З аналізу п.1.12 ст.1, п.п.2.1.4 п.2.1. ст..2, п.2.2., п.2.3. ст..2, п.8.6. ст..8 Закону України " Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними фондами" випливає, що право на пред'явлення позову з метою захисту прав споживачів мають податкові органи.

Оскільки при продажу майна, що знаходилося в податковій заставі, вимоги закону порушені саме позивачем і ним порушені інтереси бюджетних споживачів, то право на позову у даному випадку належить ДПІ у Цюрюпинському районі.

Позивач не довів, що порушення Закону  "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними  фондами”  при укладенні спірного договору щодо продажу заставленого майна порушило його права та законні інтереси.

В зв'язку з цим, суд дійшов до висновку, що обґрунтування позовних вимог, заявлених товариством щодо продажу заставленого майна, суд до уваги не приймає.

Відповідно до Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України “ Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” від 12.03.99 № 02-5/111, при вирішені спору про визнання недійсною угоди з підстав її невідповідності вимогам закону (ст.48 ЦК УРСР), суд повинен з'ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, встановити, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони.

В ході дослідження цих обставин, суд дійшов до висновку, що договір укладено у відповідності до ст.244 ЦК УРСР з дотримання письмової форми. Представники сторін, які підписали договір діяли в межах повноважень.  Позивач обґрунтовує   позовні вимоги, що на момент укладення спірного договору купівлі–продажу він не був власником об'єкту продажу, оскільки свідоцтво про право власності на цей об'єкт він отримав тільки у січня 2004 році на підставі рішення Великопанівської сільської ради № 89 від 05.11.03 ( т.1 арк.71) Зазначені докази суд до уваги не приймає, оскільки свідоцтво про право власності не є право установчим документом, а тільки є свідченням наявності прав власності на майно.

Із огляду рішення Великокопанівської сільської ради № 89 від 05.11.03,  суд дійшов до висновку, що органи самоврядування можуть визнавати право власності на новостворене майно на підставі комісійних висновків державного приймання  споруд в експлуатацію.

Як витікає із наданих позивачем бухгалтерських документів, зокрема, розрахунку амортизації ( т.1 арк.66) об'єкти тваринницької ферми були прийняті в експлуатацію з 1970 року по 1985 року.

В зв'язку з цим, рішення ради від 05.11.03  не може бути належним доказом, що у позивача виникло право власності на тваринницьку ферму тільки у 2003 році.

Позивач також посилається, що відповідно до  Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121 (яка діяла на день укладення договору) всі об'єкти нерухомості, що знаходяться на території України підлягають обов'язковій реєстрації в бюро технічної експертизи.

Суд  встановив, що до Державного реєстру права власності на нерухоме майно, а саме, 30.01.04 були внесені одночасно записи про реєстрацію права власності на товарно-молочну ферму, що знаходиться по вул. Леніна 46 в с. Великі Копані  ВАТ ім. Фрунзе, (т.1 арк.97), ПП "Агросервіс", ТОВ "Союз" ( т.1 арк.100) ПП НДВМЄЦЄН та НМ "Лотос-Альфа" (т.2 арк.29) На свідоцтві про право власності на зазначене майно, що було видане ВАТ ім. Фрунзе Великокопанівсьою сільською Радою від 31.01.04 стоїть штамп "погашено 31.01.04". Штамп БТІ "погашено 31.01.04", також стоїть на екземплярі спірного договору від 21.12.01 та екземплярі договору купівлі продажу від 15.01.03, укладеного між відповідачем та ТОВ "Союз" ( т.1 арк.96, 99).

Зазначене свідчить, що свідоцтво погашено через перехід права владності іншій особі, а дії позивача щодо звернення до БТІ свідчить про визнання позивачем юридичних наслідків спірного договору купівлі -продажу.

Відповідно до ст.58 ЦК УРСР недійсною є угода, що укладена про людське око, без наміру створити юридичні наслідки.

Ознаками наявності мнимої угоди є наявність зовнішньої форми  угоди, однак, внутрішня воля сторін не спрямована на виникнення, зміну чи припинення цивільних  прав і обов'язків.

Як витікає із ст.58 ЦК УРСР при визнанні  угоди  недійсною через її мнимість в судовому порядку має бути встановлено факт відсутності намірів створити юридичні наслідки  з боку  всіх учасників правочину.

Як витікає із ст.224, 128 ЦК УРСР у покупця, якому передане куплене майно, виникає право власності на це майно.

Відповідно до ст.86 ЦК УРСР право власності –це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Судом встановлено, що відповідач після  укладення договору купівлі-продажу від 21.12.01 скористався своїм правом власника щодо купленого майна та здійснив розпорядження цим майном шляхом його продажу ТОВ "Союз", що підтверджено договором від 15.01.03. ( т.1 арк.99).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено, що з боку відповідача при укладенні спірного договору не було намірів створити юридичні наслідки.

Посилання позивача щодо знаходження тваринницького комплексу на день продажу в оренді  у ПП "Лотос-Альфа", що унеможливлювало передачу майнового комплексу., суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються ст.268 ЦК УРСР.                     Згідно згаданою статті при переході права власності на здане в найом майно від наймодавця до іншої особи договір найма зберігає чинність  для нового власника.

Таким чином,   відповідач, як особа, до якої перейшло право власності на орендоване майно, не мала права вилучати його у орендаря. Свідченням переходу права власності до відповідача після укладення договору є  акт приймання передачі тваринницького комплексу ( т.1 арк.26).

Суд також не прийняв доводи позивача щодо відсутності дій сторін, які б свідчили про виконання умов мнимого договору, оскільки  зазначене спростовується матеріалами справи. Так, акт приймання-передачі від 21.12.01, свідчить про вчинення дій сторонами спрямованих на виконання договору спірного договору. Відсутність розрахунку за придбане майно передбачена умовами договору. В випадку, якщо не існувало кредиторської заборгованості перед відповідачем, яка була погашена за рахунок проданого майна, позивач не надав доказів, що на протязі трьох років з дня продажі майна, тобто, після 21.12.01 він вчинив будь-які дії щодо захисту свого порушеного права щодо передачі  об'єкту власності в рахунок погашення неіснуючого боргу  (звернувся до правоохоронних органів, заявив претензію відповідачу та інше). Надані докази позивача, що  станом на 21.07.04 перевіркою контрольно-ревізійним відділом у Цюрупинському районі Херсонської області встановлено, що тваринницька ферма обліковується в бухгалтерському обліку та пояснення бухгалтера щодо відсутності у бухгалтерії пакету документів на продаж ферми свідчать про невпорядкованість ведення  господарської діяльності товариством. (т.3 арк.69).

Відповідно до ст.57 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою може бути визнана за позовом потерпілого або за позовом  державної чи громадської організації.

Відповідно до Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 № 02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” під зловмисною змовою представника однієї сторони з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої укладено договір.

Із приведеного витікає, що для визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, суд повинен встановити не тільки факт зловмисної домовленості представника і іншою стороною, а й наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Встановлення факту наявності зловмисної домовленості представників сторін  мають ознаки злочину, переслідуються у кримінальному порядку. Оскільки до компетенції господарського суду не віднесені функції встановлення фактів, які переслідуються у кримінальному порядку та надання їм оцінки, суд зупиняв провадження у справі та направляв матеріали справи до прокуратури Херсонської області.

За матеріалами, направленими судом, була порушена  кримінальна справа.

Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05

червня 2007 року,  встановлено,  що дійсно Мельниченко В.М.  вчинив злочин, що передбачений ч. 2 ст.  367 КК України ( службова недбалість, яка причинила тяжкі наслідки), але він заявив клопотання про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі цього, Цюрупинський районний суд закрив кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності.

Суд погоджується із доводами позивача, що дана підстава для закриття кримінальної справи не є реабілітуючою.

Оглядом обвинувальним висновком від 30.03.07 слідчі органи, до яких було направлено матеріали  встановили вину Мельниченка В.М. у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Суд примає до уваги, що в ході слідства встановлено, що,  представник ВАТ „ім. Фрунзе" Мельниченко В.Н. здійснив продаж відповідачу тваринницького комплексу за ціною набагато меншою від реальної. ( т.2 арк.124) Слідство дійшло до висновку, що гр. Мельниченко В.Н. в жовтні 2001 року, будучи посадовою особою, з цілью задоволення претензії ПП "Агросервіс" на суму 25000 грн, не перевіривши наявність такої заборгованості, прийняв рішення про передачу вказаному підприємству у ввласність майна товариства, а саме тваринницького комплексу, в той час як  у господарства перед ПП "Агросервіс" боргових зобов'язань не існувало. Вподальшому, 21.12.01 Мельниченко В.Н. прийняв до уваги висновки ТОВ "Таврійська експертна колегія", вартість майна 22947 грн.виглядала явно занищеною при зрівняні з залишковою вартістю  об'єкту 675000 грн.

Слідчі органи дійшли до висновку, що дії Мельниченка В.Н, які виразилися в службовій халатності, тобто неналежному виконанні посадовою особою своїх службових обов'язків через неналжне відношення до них, що причинило істотну шкоду інтересам окремої юридичної особи та мало тяжкі наслідки,свідчать, що  Мельниченко В.Н. здійснив злочин, передбачений ч.2 ст.367 КК України.

Судом встановлено, що в ході слідства проводилась товарознавча експертиза за постановою слідчого (3 арк.17). Згідно  висновка екперта від 21.03.07 ( т.3 арк.48) вартість  тваринницької ферми на дату продажу складала 415149 грн, на дату оцінки 12.03.08 суму 633 932 грн.

Із огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що в межах криманільної справи не знайло всоє підтвердження наявність між бувшим керівником позивача Мельниченко В.Н. та посадовими особами відповідача зловмисної домовленості.

Позивач також не надав докази наявності конкретного розміру збитків та причиного зв'язку між наслідками та домовленістю.

Отже зважаючи на викладені обставини, договір купівлі-продажу будинків споруд тваринницького комплексу, який укладений в силу зловмисної угоди не може бути визнаний недійсним на підставі ст. 57 ЦК УРСР 1963 року.(зловмисна домовленість сторін).

Відповідно до ст.57 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою може бути визнана за позовом потерпілого або за позовом  державної чи громадської організації.

Відповідно до Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 № 02-5/111 " Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" під зловмисною змовою представника однієї сторони з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої укладено договір.

Із приведеного витікає, що для визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, суд повинен встановити не тільки факт зловмисної домовленості представника і іншою стороною, а й наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Встановлення факту наявності зловмисної домовленості представників сторін  мають ознаки злочину, переслідуються у кримінальному порядку. Оскільки до компетенції господарського суду не віднесені функції встановлення фактів, які переслідуються у кримінальному порядку та надання їм оцінки, суд зупиняв провадження у справі та направляв матеріали справи до прокуратури Херсонської області.

За матеріалами, направленими судом, була порушена  кримінальна справа.

Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 червня 2007 року,  встановлено,  що дійсно Мельниченко В.М.  вчинив злочин, що передбачений ч. 2 ст.  367 КК України (службова недбалість, яка причинила тяжкі наслідки), але він заявив клопотання про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі цього, Цюрупинський районний суд закрив кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності.

Суд погоджується із доводами позивача, що дана підстава для закриття кримінальної справи не є реабілітуючою.

Оглядом обвинувальним висновком від 30.03.07 слідчі органи, до яких було направлено матеріали  встановили вину Мельниченка В.М. у вчиненні шну передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Суд примає до уваги, що в ході слідства встановлено, що,  представник ВАТ „ім. Фрунзе" Мельниченко В.Н. здійснив продаж відповідачу тваринницького комплексу за ціною набагато меншою від реальної. ( т.2 арк.124) Слідство дійшло до висновку, що гр. Мельниченко В.Н. в жовтні 2001 року, будучи посадовою особою, з цілью задоволення претензії ПП “ Агросервіс” на суму 25000 грн, не перевіривши наявність такої заборгованості, прийняв рішення про передачу вказаному підприємству у ввласність майна товариства, а саме тваринницького комплексу, в той час як  у господарства перед ПП "Агросервіс" боргових зобов”язань не існувало. Вподальшому, 21.12.01 Мельниченко В.Н. прийняв до уваги висновки ТОВ "Таврійська експертна колегія", вартість майна 22947 грн.виглядала явно занищеною при зрівняні з залишковою вартістю  об'єкта 675000 грн.

Слідчі органи дійшли до висновку, що дії Мельниченка В.Н, які виразилися в службовій халатності, тобто неналежному виконанні посадовою особою своїх службових обов”язків через неналжне відношення до них, що причинило істотну шкоду інтересам окремої юридичної особи та мало тяжкі наслідки,свідчать, що  Мельниченко В.Н. здійснив злочин, передбачений ч.2 ст.367 КК України.

Судом встановлено, що в ході слідства проводилась товарознавча експертиза за постновою слідчого (т.3 арк.17). Згідно  висновка екперта від 21.03.07 ( т.3 арк.48) вартість  тваринницької ферми на дату продажу складала 415149 грн, на дату оцінки 12.03.08 суму 633 932 грн.

Із огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що в межах криманільної справи не знайло всоє підтвердження наявність між бувшим керівником позивача Мельниченко В.Н. та посадовими особами відповідача зловмисної домовленості. На думку суду за встановленими фактами продажу за заниженою ціною позивач не позбавлений права звернутися до відповідача щодо відшкодування збитків, які склалися через занищену ціну майна в порядку господарського судовчинства.

Позивач також не надав докази наявності конкретного розміру збитків та причиного зв'язку між наслідками та домовленістю.

Отже зважаючи на викладені обставини, договір купівлі-продажу будинків споруд тваринницького комплексу, який укладений в силу зловмисної угоди не може бути визнаний недійсним на підставі ст. 57 ЦК УРСР 1963 року.( зловмисна домовленість сторін).

Керуючись ст.ст.  80, 82,84,85 Господарського процесуального кодексу України,  суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                                                 Л.М. Немченко

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України                                        10.12.2007р.