ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" вересня 2007 р.
Справа  № 6/276-07-6207

Позивач: Виробниче  техно-торгове підприємство „Електрон”

Відповідач: Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради

про стягення 50 000 грн.

Суддя                                            Демешин О. А.

Представники сторін:

від позивача: Юхтенко Л.Р. - довіреність

від відповідача:  не з`явився

СУТЬ СПОРУ:  Виробничим техно-торговельним підприємством «Електрон»(далі –Позивач) надав позов до Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (далі –Відповідач) про стягнення  50 000 грн., витрачених на капітальний ремонт  нежитлового приміщення, розташованого по вул. Буніна, 33 в м. Одесі

Представник позивача позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач з позвом не згоден, з підстав викладених у відзиві.

В С Т А Н О В И В :

02.01.1995р. між виробничим техно-торговим підприємством „Електрон” та відділом нежитлового фонду Одеського міськвиконкому було укладено договір № 199/2 оренди нежитлового приміщення, розташованого по вул. Буніна, 33 в м. Одесі.

Відповідно до Розпорядження Одеського міськвиконкому №1166 від 10.12.1996р. функції орендодавця стосовно вказаного приміщення були передані Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Підпунктом «а»пункту 3.2 вищевказаного договору передбачалось, що на протязі дії цього договору  орендар (позивач по справі) зобов’язаний підтримувати приміщення, що орендується в повній збереженості, здійснювати необхідний поточний та капітальний ремонт приміщення, здійснювати ремонт фасаду, цоколя та частин будівлі на рівні 1-го поверху за свій рахунок.

При цьому, пунктом 3.4 договору було встановлено, що позивач не має права без дозволу орендодавця та без узгодженого у встановленому порядку проекту здійснювати реконструкцію об’єкту, добудовувати входи до підвалу, змінювати фасад та т. і.

Крім того, відповідно до пункту 3.6 договору - капітальний ремонт приміщення, викликаний особливостями господарчої діяльності орендаря (реконструкція або пристосування приміщення для його потреб), або звичайною амортизацією, мав здійснюватися тільки з дозволу орендодавця.

Позивач, обгурнтовючи свої позовні вимоги,  стверджує, що під час використання орендованого майна він за рахунок власних коштів здійснив капітальний ремонт нежитлового приміщення, розташованого по вул. Буніна, 33 в м. Одесі на значну суму грошових коштів і, в якості відшкодування понесених витрат, просить стягнути з відповідача 50000грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що позивачем не доведено виконання ремонтних робіт на 50000грн., а також,  на те, що погодження на проведення цих робіт, відповідачем  не надавалось. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності і відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення предстаників сторін, наданих в судових засіданнях, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 23 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Статтею 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, передбачено, якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Статтею  33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження проведеного капітального ремонту, понесених витрат, позивач надав суду копії договору підряду на капітальне будівництво та здійсненя ремонтних робіт від 19.01.1994 р.; договіру підряду на капітальне будівництво та здійсненя ремонтних робіт № 3 від 19.01.1994р., платіжних доручень №78 від 22.08.1991р. та № 113 від 20.11.1991р.

Однак, зазначені документи судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно позовної заяяви, позивач просить відшкодувати витрати на капітальний ремонт орендованого приміщення, що мав місце в період дії Договору оренди нежитлового приміщення №1992 від 02.01.1995р.  Між тим, всі вищенаведені документи, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, не мають відношення до стосунків між ВТТП «Електрон»та Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, оскільки складалися до дати укладення  Договору оренди нежитлового приміщення №1992 від 02.01.1995р.

Позивач не надав суду доказів погодження з Представництвом проведення капітального ремонту приміщення після укладення вищевказаного.

Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 25.04.2002р. по справі № 17-6-3002-2313, яке набрало законної сили  06.05.2002р., були задоволені позовні вимоги Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради до ВТТП «Електрон». Вказаним рішенням було розірвано договори оренди № 1992 від 02.01.1995р. та відповідача виселено з нежитлового приміщення, розташованого по вул.Буніна. 33 м.Одеси.

Таким чином,  з 06.05.2002р. за наявності безперечних доказів понесення витрат на проведення капітального ремунту приміщення,  у позивача мало б виникнути право на звернення до суду за захистом порушених прав.

Статтею 258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Тобто, до 06.05.2005року позивач мав звернутися до суду з позовом, якщо вважав, що його права порушено.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України –сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності. Зазначене є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Виробничого техно-торговельного підприємства «Електрон»до Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради  про стягнення  50 000грн. -   відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку

з дня його прийняття.

Суддя                                                                                       Демешин О.А.