ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.07                                                                                        Справа №  02-7/1338-20/445/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом  Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія

“Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична

станція”, Запорізька область, м. Енергодар

до Приватного підприємства “Фарт”, Запорізька область, м.Енергодар

про стягнення суми 378,56 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача –     Левченко О.О. (довіреність ВЕХ  №666623 від 11.09.2007р.);

Від відповідача  –не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення суми 378,56 грн. штрафних санкцій (пені).

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду  від 01.08.2007р. ухвалу господарського суду Запорізької області від 29.05.2007р. у справі №02-7/1338  скасовано, справу передано на розгляд до господарського суду Запорізької області.

Розпорядженням в.о. голови господарського суду Запорізької області №1114 від 13.08.2007р. справа №02-7/1338 за позовом Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”  до Приватного підприємства “Фарт” про стягнення суми 378,56 грн. передана на розгляд судді Гандюковій Л.П. Справу прийнято до розгляду, присвоєно № 02-7/1338-20/445/07. Судове засідання призначено на  05.09.2007р. На підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 29.10.2007р., у судовому засіданні 29.10.2007р. оголошено перерву до 14.11.2007р.

14.11.2007р. справу розглянуто, за згодою позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, просить на підставі  п.3 ст.611, ст.258 ЦК України, ст.ст.193,230, ч.2 ст.231 ГК України стягнути суму 378,56 грн. штрафних санкцій (пені) за порушення умов договору поставки продукції №162(1)06 УК від 29.06.2006р. в частині строків поставки. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Згідно з умовами договору продавець зобов’язаний поставити на адресу ВП ЗАЕС продукцію протягом 10 днів з моменту підписання договору. Відповідно до умов договору граничною датою поставки є 10.07.2006р., період прострочення становить 13 днів з 11.07.2006р. по 24.07.2006р. Поставка продукції відбулася 24.07.2006р., факт поставки підтверджується накладною №Фт-0000597 від 24.07.2006р., загальна вартість продукції за накладною становить 29125,63грн. На підставі п.7.2 договору позивач нарахував пеню за 13 днів у розмірі 0,1 відсоток вартості товару, з якого допущено прострочення виконання.

Відповідач позов не визнав на таких підставах. Позивач неправильно трактує дату закінчення строку поставки. Позивач вважає датою підписання договору 29.06.2006р. - дату реєстрацію договору в договірному управлінні  ВП “ЗАЕС”. Однак, договір був направлений позивачем відповідачу для підписання і оформлення зі сторони відповідача 06.07.2006р., про що свідчить реєстраційна запис на супровідному листі. Договір був доставлений відповідачу нарочним 08.07.2006р., про що свідчить реєстраційна запис на супровідному листі. Тому відповідач датою підписання договору вважає 08.07.2006р. Відповідно до п.4.3 договору відповідач повідомив телефонограмою представників позивача про готовність провести поставку продукції і попросив  надати довіреність на отримання продукції Довіреність ЯЗЦ №789865 від 17.07.2006р. на отримання продукції  строком дії по 27.07.2006р. отримана позивачем 24.07.2006р. На підставі довіреності проведена поставка продукції на склад позивача, про що свідчить накладна №Фт-0000596 від 24.07.2006р. раніше видачі довіреності відповідальному працівнику позивача на отримання продукції по договору позивач не був готовий прийняти продукцію. Звертає увагу, що саме позивачу необхідно було 8 днів з 29.06.2006р. по 06.07.2006р. на відправку договору відповідачу та 9 днів з 08.07.2006р. по 17.07.2006р. на підготовку довіреності на отримання продукції по договору.  У судове засідання 14.11.2007р. відповідач не з’явився. Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи у відсутність відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

У 2006р. між Приватним підприємством  “Фарт” (постачальник, відповідач)  та

Державним      підприємством    “Національна    атомна    енергогенеруюча    компанія

“Енергоатом”   в   особі  Відокремленого  підрозділу  “Запорізька  атомна  електрична

станція” (покупець, позивач)  укладено договір поставки продукції  № 162 (1) 06 УК від 29.06.2006р., за умовами якого постачальник  зобов’язався поставити, а покупець прийняти і оплати продукцію (перелік наведено в договорі) на загальну суму 29125,63грн.(п.п.1,3.1).

Згідно з п.4.1 договору відвантаження продукції проводиться на умовах DDP м.Енергодар протягом 10 днів з моменту підписання договору. Постачальник зобов’язаний повідомити покупця про відвантаження телеграмою (факсимільним зв’язком, телефонограмою, листом з повідомленням про вручення) за 7 днів до початку відвантаження (п.4.3).

Відповідно до п.7.2 договору за порушення строків поставки постачальник зобов’язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочки, а за прострочку більше 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленої продукції.

Згідно з п.11.1 договору він вважається укладеним з моменту підписання сторонами.

Відповідно до супровідного листа №07-23/9904 від 06.07.006р. проект договору у 3 екземплярах був направлений позивачем відповідачу з проханням два екземпляра оформленого зі сторони відповідача договору повернути на адресу ВП “ЗАЕС”. У додатку до супровідного листа зазначено 3 екземпляра договору №162(1)УК від 29.06.2006р. На супровідному листі мається відмітка відповідача вх.№162 від 08.07.2006р.

На виконання умов договору  за довіреністю серії ЯЗЦ №789856 від 17.07.2006р. позивач отримав продукцію 24.07.2006р., що підтверджується накладною №Фт-0000597 від  24.07.2006р.  на суму 29125,63грн.

Проаналізувавши норми законодавства,  оцінивши докази, суд  вважає позов  таким, що не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Предметом спору є стягнення неустойки (пені) за порушення зобов’язання щодо строку поставки. Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов’язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Із матеріалів справи слідує, що правовідносини сторін врегульовано договором постачання. Строк виконання зобов’язання щодо відвантаження продукції сторони визначили –протягом 10 днів з моменту підписання договору.

Вказаний у підставі позову договір поставки продукції  № 162 (1) 06 УК від 29.06.2006р. не містить чіткої дати підписання, оскільки після підпису сторін в кінці договору відсутні дати. Суд вважає, що дата 29.06.2006р. у вступній частині договору не може бути визнана тотожною моменту підписання договору (п.4.1 договору) на наступних підставах.

Відповідно до ч.2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнута угода по всім його істотнім умовам.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст.181 Господарського кодексу України.

Приписами цієї статті встановлено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору  викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає  відповідь на лист, факсограму у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає  чинності з моменту його укладення. Згідно з ст.638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Приписами ст.640 ЦК України встановлено момент укладення договору, а саме: договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції..

Із матеріалів справи слідує, що фактично на адресу відповідача з супровідним листом від 06.07.2006 №07-23/9904 був надісланий проект договору поставки продукції № 162 (1) 06 УК від 29.06.2006р.,  та отриманий відповідачем  08.07.2006р. вх. №162. Таким чином,  договір не міг бути підписаний уповноваженим представником відповідача, а відповідно і  укладений, раніше 08.07.2006р. Більш того, відповідач мав право протягом 20 днів розглядати пропозицію, тобто до 28.07.2006р. Тобто,  строк зобов’язання щодо поставки продукції –07.08.2006р.

На виконання  умов договору  відповідач  на підставі отриманої  довіреності  ЯЗЦ № 789865 від 17.07.2006р. ( дійсна до 27.07.06)   на отримання цінностей  здійснив поставку  продукції, що підтверджується накладною №Фт-0000597 від 24.07.2006р.  на суму 29125,63грн.

За таких обставин,  строк поставки за договором  відповідачем порушений не був.

Крім того, суд звертає увагу, що оскільки правовідносини сторін врегульовано договором постачання, до якого в силу ст.712 ЦК України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, то відповідно до ст.644 ЦК України  обов’язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов’язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із змісту ст.610,611 ЦК України слідує, що стягнення неустойки (пені) є правовим наслідком порушення зобов’язання, тобто невиконання або виконання з порушенням умов зобов’язання.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними засобами доказування факт порушення зобов’язання щодо строку поставки, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати  покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст.  49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                         Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 14.11.2007р.