ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007 р.
№ 3/83-1114

Вищого господарського суду України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Панової І.Ю.

суддів:
Заріцької А.О.

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу
відкритого акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

на рішення

господарського суду Тернопільської області від          23 березня 2006 року

у справі
господарського суду
№ 3/83-1114
Тернопільської області

за позовом
відкритого акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів"

до

третя особа

ліквідатора відкритого акціонерного товариства "Тернопільський райагрохім",
Тернопільське госпрозрахункове районне бюро технічної інвентаризації

про
про визнання договору дійсним і визнання права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" (далі –ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів") звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до ліквідатора відкритого акціонерного товариства "Тернопільський райагрохім" (далі -         ВАТ "Тернопільський райагрохім") та Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації" (далі –Тернопільське БТІ) про визнання договору купівлі-продажу складу сухих мінеральних добрив та під'їзної колії до нього від                12 січня 2004 року дійсним і визнання права власності на це майно.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23 березня 2006 року (суддя Турецький І.М.) позов задоволено, визнано за ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" право власності на нерухоме майно –приміщення складу сухих мінеральних добрив з під'їзною колією до нього, а також зобов'язано Тернопільське БТІ здійснити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно з під'їзною колією за позивачем.

Рішення мотивовано посиланням на положення  ст.ст. 316, 317, 318, 319,  320, 321 ЦК України із зазначенням, що позивач придбав майно на законних підставах.

Не погоджуючись з винесеним у справі рішенням відкрите акціонерне товариство "Київ-Дніпровьске міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі –ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту") звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на  порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнання права власності на під'їзну колію прилеглу до об'єкта нерухомого майна –приміщення складу сухих мінеральних добрив, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Заявник касаційної скарги доводить, що рішення у справі прийнято судом без залучення його до участі у справі, проте стосується його прав та обов’язків як особи, якій належить відчужена під'їзна колія.

В судове засідання представники сторін у справі не з'явилися. Повідомлені належно.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" та ліквідатором ВАТ "Тернопільський райагрохім", на підставі протоколу № 1 продажу майна підприємства банкрута на аукціоні, 12 січня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець передав, а покупець сплатив та прийняв склад сухих мінеральних добрив з під'їзною колією до нього.

Господарським судом Тернопільської області також встановлено, що зазначений договір зареєстрований представництвом Прикарпатської універсальної товарної біржі в Тернопільській області з реєстраційним номером 2 від 12 січня 2004 року.

У касаційній скарзі  ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" посилається на те, що судом було прийнято незаконне рішення, оскільки право власності на зазначену під'їзну колію, відповідно до доданих документів, належить йому, у зв’язку з чим його неправомірно не було залучено до участі у розгляді справи.

Відповідно до п. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу складу сухих мінеральних добрив та під'їзної колії до нього від 12 січня 2004 року дійсним і визнання права власності на це майно, однак визнаючи право власності на зазначене майно за позивачем суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов у даній справі заявлений на підставі ст. 334 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України).

Згідно зі ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до п. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Як уже зазначалось, суд першої інстанції, вирішуючи спір, навів у своєму рішенні положення  ст.ст. 316, 317, 318, 319,  320, 321 ЦК України і зробив при цьому належно не мотивований висновок про те, що позивач набув майно із законних підстав.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При цьому визнання в судовому порядку такого договору дійсним передбачено лише в разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

З рішення суду не вбачається, що на підставі певних доказів суд, шляхом  визнання дійсним договору купівлі-продажу, встановив обставини щодо  підстав набуття позивачем права власності на склад сухих мінеральних добрив та під'їзної колії до нього.

Зміст позовних вимог ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", викладених у позовній заяві, зводився до визнання дійсним договору купівлі-продажу будівлі складу добрив з під'їзною колією від 12 січня 2004 року та визнання права власності позивача на  вказане майно. Матеріали справи не містять даних про зміну позивачем своїх позовних вимог, проте суд не прийняв рішення за вимогами про визнання договору дійсним та, за відсутності клопотання заінтересованої особи, поза межами позовних вимог прийняв рішення про зобов'язання третьої особи у справі Тернопільського госпрозрахункового районного бюро технічної інвентаризації здійснити  державну реєстрацію права власності на вказане вище майно за позивачем.

При вирішенні спору щодо права власності, господарському суду необхідно встановити наявність всіх обставин, а саме: відповідність змісту правочину, за яким визнається право власності, вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін за правочином, підстави виникнення права власності на вказане майно у всіх сторін по справі, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції на це уваги не звернув та вказаних обставин не з'ясував, судом також не було встановлено підстав виникнення у ВАТ "Тернопільський райагрохім" права власності на під'їзну колію.

Згідно ст. 107 ГПК України сторони у справі мають право подати касаційну скаргу, а прокурор касаційне подання на рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили, та постанову апеляційного суду. Касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

В обґрунтування касаційної скарги та на підтвердження права власності на під'їзну колію ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" посилається на протокол передання основних засобів від 20 квітня 1978 року № 312, акт безоплатної передачі основних засобів станом на 1 жовтня 1988 року, інвентарні картки обліку основних засобів №№ 5, 201.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи наведене, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не дотримано вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84 ГПК України, а відтак рішення у справі підлягає скасуванню, як незаконне та не обґрунтоване.

Оскільки право оцінювати докази належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, уточнити вимоги позивача, вирішити питання про залучення до участі у справі                      ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" та дослідити в судовому засіданні документи додані скаржником в підтвердження права власності і вирішити спір відповідно до вимог закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 23 березня         2006 року у справі № 3/83-1114 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий                                                                       І.Ю. Панова

Судді                                                                                  А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич