ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2007                                                                                   Справа № 30/334

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Павловського П.П.  (доповідача).,

суддів: Швеця В.В.,  Чус О.В

Секретар судового засідання Корх К.В.

За участю представників сторін:

від відповідача-1: Городенко А.А., довіреність №4/11-63  від 29.01.07,  спеціаліст;

від відповідача-2: Попов О.О., довіреність №9224  від 10.10.06,  представник;

представник позивача, до судових засідань не з’являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю “БВК-1” м. Дніпропетровськ на  рішення          господарського суду  Дніпропетровської  області  від 19.09.05 р.   у справі № 30/334

за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю “БВК-1” м. Дніпропетровськ

до В-1: Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ

В-2: Комунального підприємства “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” м. Дніпропетровськ

про визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю “БВК-1” м. Дніпропетровськ звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовом  до відповідачів: Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ, Комунального підприємства “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” м. Дніпропетровськ про визнання права власності.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.05 р. (Суддя –Євстинеєва Н.М.) - товариству з обмеженою відповідальністю “БВК-1” м. Дніпропетровськ в позові  відмовлено.

Справа переглядалась Дніпропетровським апеляційним господарським судом (а.с. 174-175).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.06.2007 року встановлено, що приймаючи рішення  у справі, суд апеляційної інстанції керувався нормами адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду не погодилась з таким висновком, оскільки  порушення провадження у справі та її розгляд помилково здійснено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України,  усі прийняті у справі судові рішення, враховуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 230 КАС України, підлягають скасуванню, а провадження у справі –закриттю.

Таким чином, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.06.2007 року  - задоволено касаційну скаргу позивача, ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для розгляду  апеляційної скарги в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи, вивчивши апеляційну скаргу заслухавши представників сторін, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 18.06.2003 року сесією XXIY  скликання Дніпропетровської міської ради прийнято рішення № 34/10 “Про рішення міської ради від 19.02.2002 року № 70/02 “Про затвердження порядку оформлення розташування торгівельних кіосків у місті Дніпропетровську”. (а.с. 46 т. 1)

Згідно п. 2 цього  рішення Дніпропетровська міська рада вирішила передати в оренду на термін до 31.12.2004 року фізичним та юридичним  особам земельні ділянки для розташування торговельних кіосків відповідно до дислокації, зазначеної у п. 1 цього рішення, за умови наявності узгоджених формулярів розміщення.

29.01.2004 року на підставі рішення від 18.06.2003 року № 34/10 між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БВК-1” було укладено два договори оренди земельних ділянок площею 0, 009 га по кожному договору, а всього –18 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, Кіровський район, пл. Петровського, 1.

Земельні ділянки надавались під фактичне використання кіоску (п. 1.3 договору) та передавались Товариству з обмеженою відповідальністю “БВК –1” на строк до 31.12.2004 р. (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.4 договору передбачено, що по закінченню терміну дії договору Орендар має право на поновлення цього договору на новий термін з урахуванням умов, визначених законодавством.

Договори оренди земельних ділянок від 29.01.2004 року були зареєстровані у книзі   записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що вчинено відповідний запис від 02.02.2004 року за  4771 та № 4773.

29.01.2004 року земельні ділянки загальною площею 18 кв. м. Були передані товариству з обмеженою відповідальністю “БВК-1”, про що складено акт приймання –передачі земельної ділянки кадастровий № :06:097:0055 та № :06:097:0053. (а.с 36,44 т. 1)

Позивач просить визнати право власності на самочинно збудовані торговельні кіоски загальною площею 18 кв. м., які розташовані на пл. Петровського, 1 у м. Дніпропетровську, проти чого заперечують відповідачі.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Таким чином, необхідною умовою пред’явлення зазначеного позову є оспорювання права власності на індивідуальне визначене майно, заперечення цього права чи його невизнання третьою особою, що не знаходиться з власником у зобов’язальних чи інших відносинах із приводу спірної речі.

Згідно статті 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону  або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Будівництво вважається самочинним, якщо житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно забудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. (ч. 1 статті 376 Цивільного Процесуального кодексу України)

Відповідно до частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зазначена норма застосовується лише в тому випадку, коли особа, яка здійснила самочинне будівництво, отримала в установленому порядку земельну ділянку саме під збудований нерухомий об’єкт, тобто для призначеної мети.

Відповідно до ст. 31 Закону України “Про оренду землі” договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його  було укладено.

Строк дії договорів закінчився 31.12.2004 року.

Відповідно до ст. 34 Закону України “Про оренду землі” у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Частиною 3 ст. 33 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою  після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

25.02.2005 року за вих. № 736 (а.с. 118) позивач звернувся з заявою до міського голови, в якій просив відвести земельну ділянку в районі пл. Петровського, 1 по фактичному розміщенню торговельних кіосків, згідно договорів оренди.

З матеріалів справи вбачається, що комітет земельних ресурсів Дніпропетровської міської ради 24.03.2005 року за вих. № 6/570 (а.с. 132-133 т. 1) надіслав на адресу позивача лист Голови АПУ міської ради, у якому зазначено, що відповідно до п. 2 рішення виконкому міської ради від 21.11.2002 року № 2558 “Про упорядкування розміщення торгівельних кіосків на території міста”, кіоски, які розміщені в зоні загальноміського центру по пр. К. Маркса та на території, обмеженій пл. Петровського, пр. Пушкіна, вул. Чкалова, вул. Чернишевського, пл. Жовтневій, вул. Набережна В.І. Леніна підлягають демонтажу після закінчення раніше оформленого права користування землею. У даному листі було вказано, що на теперішній час проводиться комплексна реконструкція пл. Петровського з запланованим введенням в експлуатацію у 2005 році крупних торгівельних об’єктів.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд першої інстанції правильно зробив висновок, щодо договорів оренди земельних ділянок № 4771 та № 4773, які не є поновленими, а позивач не є власником або землекористувачем земельних ділянок загальною площею 18 кв. м.

Господарський суд цілком правомірно відхилив посилання позивача на ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України, згідно до якої на вимогу власника (користувача) земельною ділянкою суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, самочинно збудоване позивачем нерухоме  майно порушує право власності територіальної громади на відповідну земельну ділянку.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що правові підстави для скасування рішення  господарського суду відсутні. Рішення суду першої інстанції   відповідає обставинам справи і при його прийнятті  судом не порушено норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. 101- 103, 105  ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю “БВК-1” м. Дніпропетровськ  на  рішення          господарського суду  Дніпропетровської  області  від 19.09.05 р. –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.05 р. –залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                              П.П. Павловський

Суддя                                                                                           В.В. Швець

Суддя                                                                                                     О.В. Чус