ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.12.07р.

Справа № А10/533-07

За позовом  Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області , с. Орлівщина

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт Консалт Сервіс" , м.Дніпропетровськ

про розірвання договору оренди

Суддя  Кощеєв І.М.

Представники сторін:

від позивача : Білий В.С. (рішення №1-1/Увід 14.02.06р.) - сільський голова

від відповідача: Мартинюк С.В. ( дов.ві 05.12.07 р. ) - представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача про  визнання недійсним договору оренди нерухомого майна , що знаходиться в с. Орлівщина , вул. Острівна ,10 від 19.09.2007 року , укладеного між сторонами , як такий , що не відповідає закону.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,   господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у ст. 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду  публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб’єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

У випадку, якщо суб’єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах   не   здійснює   вказані  владні управлінські функції щодо іншого суб’єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами   КАС   України   ознак   справи   адміністративної   юрисдикції,   і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Стаття 17 КАС України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатись категорії спорів, визначені в пунктах 1, 3, 4 вказаної статті, а саме:

а) спори осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності;

б) спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням  суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У всіх наведених категоріях спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб’єкт владних повноважень.

Поняття "суб’єкт владних повноважень" визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб’єкта владних повноважень є здійснення цим суб’єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб’єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб’єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб’єкта, який є учасником спору), то такий суб’єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб’єкта владних повноважень.

Підтвердження вищезазначених положень знайшло своє відображення в інформаційному листі Верховного Суду України від 26.12.2005 р. № 3.2-2005.

Згідно пункту 15 рекомендацій президії Вищого господарського суду України   від 27.06.2007 р. №04-5/120, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб?єкти господарської діяльності, оскільки земля є об?єктом цивільних прав і обов?язків і використовується в господарській діяльності на підставі цивільно-правових угод. До таких справ слід  відносити справи, пов?язані із захистом права власності або користування землею, в яких, захищаючи свої цивільні права і охоронювані законом інтереси, беруть участь суб?єкти господарської діяльності; якщо предметом спору є право власності на  земельну ділянку або  право користування нею, в тому числі відновлення порушеного права третьою особою, яка на підставі рішень владних органів  претендує на  спірну земельну ділянку, то такий спір є спором про право і незалежно від участі в ньому органу, яким земельна ділянка надана у власність або у користування, повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства;

У спірних правовідносинах, зазначених Позивачем  у позові, сільська рада не   здійснює   вказані  владні управлінські функції щодо Відповідача, який є учасником спору, тому такий спір не має встановлених нормами КАС   України   ознак   справи   адміністративної   юрисдикції,   і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Таким чином, на підставі викладеного  суд дійшов  висновку, що  позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий спір повинен розглядатися   в порядку господарського судочинства.

Згідно  з  пунктом  1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства;

Враховуючи наведене, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1  частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зазначеного, керуючись ст. 121, п. 1 ч. 1 ст. 157, 160, 165 КАС України;  п. 6 Розділу VІІ Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки,  встановлені ч. ч. 4-6 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Кощеєв

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Т.М. Зеленська