ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06.06.2007р.

№ 28/221-А

за позовом    Київського міського центру зайнятості

до   відкритого акціонерного товариства "Завод пластмас", м. Київ

про   стягнення 18 999,47 грн.

Суддя Копитова О.С.

При секретарі судового засідання Волуйко Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Середняцький В.М., предст., дов. № 11-2617 від 19.04.07р.

від відповідача: Ткаченко Ю.Б., предст., дов. б/н від 20.02.07р.

Розгляд справи здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до п. 6 Розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Кодексу.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 06.06.07 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи :

Київський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Завод пластмас" 18 999,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" не подав до центру зайнятості звіт по формі 4-ПН (план) про наступне вивільнення працівників стосовно Коршун Любов Євдокимівни, Покрапівного Олександра Олександровича, Ченцова Віктора Костянтиновича та звіт по формі 4 ПН (факт) про фактичне вивільнення  зазначених працівників.

Також позивач зазначає, що наказом № 17-л від 02.06.06 року відповідачем була звільнена Ванюк Роза Григорівни з 14.09.06 року, звіт про заплановане вивільнення подано 14.07.06 року, звіт про фактичне вивільнення не подавався.

Відповідач проти позову заперечує в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 3 142,68 грн. за звільнення працівника Коршун Л.Є., посилаючись на те що зазначена особа була звільнена з посади за власним бажанням, а оформлення підстав – по п.1 ст. 40 КЗзП України було виключно помилковим.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд м. Києва -

ВСТАНОВИВ:

06.12.06 року співробітником Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість Київського міського центру зайнятості було проведено перевірку відкритого акціонерного товариства "Завод пластмас" (надалі по тексту ВАТ "Завод пластмас") з приводу дотримання законодавства про зайнятість населення.

В ході перевірки встановлено порушення п. 5 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення", а саме встановлено наступне:

03.03.06 року Наказом ВАТ "Завод пластмас" № 8-л звільнено за скороченням штату чисельності  на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України Коршун Любов Євдокимівну,

02.06.06 року Наказом ВАТ "Завод пластмас" № 17-л звільнено за скороченням штату чисельності  на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України Ченцова Віктора Костянтиновича

09.06.06 року Наказом ВАТ "Завод пластмас" № 19-л звільнено за скороченням штату чисельності  на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України Покрапівного Олександра Олександровича.

Звіт про позапланове вивільнення зазначених працівників по формі № 4-ПН (план) та звіт про фактичне вивільнення вказаних працівників  по формі № 4-ПН (факт) в центр зайнятості відповідачем не подавались.

14.09.06 року Наказом ВАТ "Завод пластмас" звільнено за скороченням штату чисельності на підставі п. 1 ст. 40 КЗзП України Ванюк Розу Григорівну.

Звіт про позапланове вивільнення працівників по формі № 4-ПН (план) подано до Оболонського районного центру зайнятості 14.07.06 року, звіт про фактичне вивільнення Ванюк Р.Г. по формі № 4-ПН (факт) не подавався.

Річна заробітна плата зазначених працівників складала:

3142,68 грн. –Коршун Любов Євдокимівна;

6250,79 грн. –Ченців Віктор Костянтинович;

6892,18 грн. –Покрапівний Олександр Олександрович;

2713,82 грн. –Ванюк Роза Григорівна.

За результатами перевірки було складено акт №125-ш від 06.12.06 року, на підставі якого, за порушення чинного законодавства, до відповідача застосовані штрафні санкції у розмірі річної заробітної плати вивільнених працівників Коршун Л.Є., Ченцова В.К., Покрапівного О. О. та Ванюк Р.Г. на загальну суму 18 999,47 грн.

15.01.07 року позивачем направлено відповідачеві претензію № 11-250 на суму 18 999,47 грн.

Відповідач добровільно суму штрафу не сплатив, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, а також соціальної гарантії з боку держави в реалізації громадянами права на працю визначаються Законом України “Про зайнятість населення”.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону,  зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Підприємства, установи і організації, незалежно від форм власності, їх службові особи зобов'язані сприяти проведенню державної політики зайнятості на основі: додержання законодавства про працю, а також прийнятих відповідно до нього умов договорів та угод; організації професійної підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації працівників, а також професійного перенавчання тих, хто підлягає вивільненню з виробництва, у тому числі інвалідів; працевлаштування осіб, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, в кількості, визначеній місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад, та інвалідів у кількості, визначеній згідно із Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"; інформування працівників про наявність вакантних робочих місць (посад), у тому числі з неповним робочим часом.

Порядок вивільнення працівників регулюється ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.

Зазначеною статтею встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Відповідно до ч.5 ст.20 Закону України "Про зайнятість населення", при вивільненні працівників (у тому числі працюючих пенсіонерів та інвалідів) у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці в письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - направляють списки фактично вивільнених працівників, зазначаючи в них інвалідів.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми звітності № 4-ПН (план) "Звіт про заплановане вивільнення працівників" та Інструкції щодо заповнення форми звітності № 4-ПН (факт) "Звіт про фактичне вивільнення працівників" , затверджених Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 19.12.05 року інформування центрів зайнятості про наступне вивільнення працівника або про вивільнення працівника здійснюється шляхом подання звітів за формою № 4-ПН (план) "Звіт про плановане вивільнення працівників" і 4-ПН (факт) "Звіт про фактичне вивільнення працівників" .

Звіт ф. № 4-ПН (план) подається за два місяці до планованого звільнення працівників. У звіті наводяться дані по рядках щодо кожного працівника, який звільняється (П. І. Б., професія, зарплата, інші відомості згідно з формою). Серед інших даних тут зазначаються номер і дата наказу про попередження про заплановане звільнення працівника.

Звіт ф. № 4-ПН (факт) подається протягом 10 днів після фактичного звільнення працівників. У ньому також по рядках наводяться дані щодо кожного звільненого працівника.

Згідно з другим абзацом п. 5 ст. 20 Закону про зайнятість у разі неподання або порушення строків подання цих даних накладається штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного звільненого працівника.

Як убачається з викладених норм обов'язок роботодавця повідомляти центр зайнятості за зазначеними формами встановлений саме при звільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників.

Відповідач в ході судового розгляду фактично не заперечував проти встановлених в акті перевірки фактів щодо неподання відповідної звітності, та визнав фактично позовні вимоги в частині стягнення з нього 15 856,79 грн за неповідомлення центр зайнятості при вивільненні Ченцова В.К., Покрапівного О. О. та Ванюк Р.Г. позивач лише не погоджувався з нарахуваннями штрафних санкцій за вивільнення КоршунЛ.Є., обґрунтовуючи це тим, що зазначена особа була звільнена за власним бажанням.

Як убачається з матеріалів справи, 03.03.06 року Коршун Л.Е. було подано заяву про звільнення з ТОВ "Завод Платмас" за власним бажанням.

03.03.06 року, на підстав Наказу № 8-Л Коршун Л.Е. було звільнено з посади мастеру цеху № 2  за власним бажанням.

Факт звільнення зазначеної особи за власним бажанням підтверджується також копією трудової книжки, в якій на сторінці сьомій міститься запис про звільнення Коршун Л.Е. згідно Наказу № 8-Л від 03.03.06 року за власним бажанням.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач надав ксерокопію Наказу № 8-Л від 03.03.06 року , згідно якого Коршун Л.Е. звільнено в зв'язку зі скороченням штату.

При цьому відповідачем зазначена обставини пояснюється як помилка працівника при складанні документів, зазначений наказ керівником не підписувався та не виконувався.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що   належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (п. 1). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (п. 2). Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги (п. 3). Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (п.4).

Враховуючи всі надані сторонами докази в їх сукупності господарський суд не вважає подану позивачем ксерокопію наказу належним доказом в підтвердження підстав звільнення Коршун Л.Е., оскільки він не містить підпису керівника підприємства, інших доказів в підтвердження викладених в позові обставин в цій частині позивачем не надано.

Також судом враховується лист Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення в якому зазначено про безпідставність застосування до ВАТ "Завод Пластмас" штрафної санкції, передбаченої ч. 5 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" за неподання звітності за вивільнення Коршун Л.Е.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не доведено в повному обсязі підставності своїх вимог. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 15856,79 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов  задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Завод пластмас" (04074, м.Київ, вул. Шахтарська, 5, р/р 285 в першій Київській філії АТ "Ва Банк", МФО 321637, ) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-Б, р/р 0001 Управлінні державного казначейства в м. Києві, МФО 820019, код 03491091) 15 856 (п'ятнадцять тисяч вісімсот п’ятдесят шість) грн. 79 коп.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
О.С. Копитова