ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.12.07

Справа № 5/702-07.

за
позовом: Приватної комерційної фірми „Максимум”, м. Суми

до
відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми

про
визнання права власності

Суддя Гудим В.Д.

За
участю представників сторін:

від
позивача - представник за довіреністю Втюріна В.В

від
відповідача - ОСОБА_1.

Суть спору: Позивач просить суд
визнати за ним право власності на нежитлові приміщення літ. „В-1” загальною
площею 163,8 м2 та літ. „Б-1” площею 26,9 м2, що розташовані за адресою м.
Суми, АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим,
що відповідач безпідставно не визнає право власності позивача, в зв'язку з
відсутністю у нього необхідних правовстановлюючих документів.

Відповідач
відзиву на позовну заяву не подав, але усно заперечив проти позову, мотивуючи
це тим, що позивач не надав йому належних документів, що підтверджують право
власності позивача на приміщення, через що таке право власності відсутнє.

Дослідивши
матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський
суд встановив:

Відповідно
до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від
28.09.2007р. позивач придбав у власність нежитлові приміщення літ. „В-1” -  котельня, загальною площею 170,3 м2, та літ.
„Б”- профілакторій, площею 26,9 м2, що розташовані за адресою м. Суми,
АДРЕСА_1.

Відповідно
до довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданої КП „Сумське
міське бюро технічної інвентаризації”, право власності на вказані нежитлові
приміщення зареєстровано за позивачем.

Відповідно
до технічного паспорту КП "Сумське міське бюро технічної
інвентаризації" нежитлові приміщення на які позивач просить визнати право
власності складаються з літ. „В-1” загальною площею 163,8 м2 в тому числі зал
площею 75,2 м2 , зал площею 68,2 м2 , тамбур площею 2,6 м2 , кімната площею 7,4
м2 , топочна площею 3,1 м2 , коридор площею 4 м2 , тамбур площею 2,4 м2 ,
кладова площею 0,9 м2  та літ. „Б-1”
площею 26,9 м2, в тому числі пральня 8,7 м2 та роздягальня 18,2 м2 , що
знаходяться за адресою м. Суми, АДРЕСА_1.

При
цьому, нежитлове приміщення під літ. „В-1” загальною площею 163,8 м2
переобладнані в магазин.

Відповідно
до п.1.1. договору купівлі-продажу, вказані приміщення розташовані на земельній
ділянці яка належить ВАТ „АТП - 15927” на підставі державного акту на право
постійного користування землею Серії І-СМ № 002785.

Відповідно
до ч.5 ст. 116 Земельного кодексу України, надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно
до ч.5 ст. 120 Земельного кодексу України, при переході права власності на
будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати

у
власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною
ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Як
вбачається з обставин справи, земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові
приміщення, до її відповідного вилучення знаходиться в користуванні у ВАТ „АТП
- 15927”, в зв'язку з чим не може бути передана позивачеві. За таких обставин,
право користування зазначеною земельною ділянкою в зв'язку з переходом права
власності на приміщення також перейшло до позивача у відповідності з ч.5 ст.
120 Земельного кодексу України.

Судом
було встановлено, що позивач листом від 01.11.2007р. проінформував відповідача
про  необхідність направлення на адресу
позивача комерційної пропозиції у письмовому вигляді та проекту договору
купівлі - продажу об'єкту нерухомого майна, вразі якщо відповідач виявить
бажання придбати зазначене нерухоме майно.

Листом
від 04.11.2007р. відповідач відповів позивачу, що договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 28.09.2007р. не є достатнім правовстановлюючим
документом, що посвідчує право власності позивача на приміщення, а проведена
реконструкція внутрішніх стін приміщення є самовільним будівництвом, на яке
позивач не набуває права власності, на підставі чого відповідач заперечив права
власності позивача на приміщення.

Відповідно
до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно
до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991р.,
товариство є власником: - майна, переданого йому засновниками та учасниками у
власність, продукції, виробленої товариством в результаті господарської
діяльності, отриманих доходів,  іншого
майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Враховуючи
те, що позивачем право власності на приміщення було набуто на підставі
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а земельна ділянка на якій
знаходяться приміщення до її оформлення в установленому порядку перейшла у
користування позивача, право власності на приміщення вважається таким, що
набуте на підставі та у порядку, встановленому Цивільним кодексом України.

Посилання
відповідача на те, що проведена реконструкція внутрішніх стін нежитлових
приміщення є самовільним будівництвом, на яке позивач не набуває права
власності є також безпідставним в зв'язку з тим, що відповідно до вимог ч.1 ст.
376 Цивільного кодексу України, самочинним будівництвом є будівництво на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Як
вбачається з договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, позивачем не
здійснювалося будівництво нежитлових приміщень, а було придбане вже збудованим
на земельній ділянці наданій в користування у ВАТ „АТП - 15927” для виробничих
цілей.

Відповідно  ст. 392 ЦКУ, „власник майна може пред'явити
позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою”.

Наявними
в матеріалах справи доказами в достатньому обсязі підтверджується право
власності позивача на придбані ним нежитлові приміщення, в зв'язку з чим
відповідачем протиправно не визнається право власності позивача на зазначені
нежитлові приміщення, що відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України є
підставою для захисту права власності позивача в судовому порядку.

За таких обставин, господарський суд вважає
позовні вимоги позивача правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Господарські
витрати відносяться на позивача.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України,

С
У Д  В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати за приватною комерційною
фірмою „Максимум” (40030 м. Суми, вул. Скрябіна, 1 і.н. 30033077) право
власності на нежитлові приміщення літ. „В-1” магазин загальною площею 163,8 м2
в тому числі зал площею 75,2 м2 , зал площею 68,2 м2 , тамбур площею 2,6 м2 ,
кімната площею 7,4 м2 , топочна площею 3,1 м2 , коридор площею 4 м2 , тамбур
площею 2,4 м2 , кладова площею 0,9 м2  та
літ. „Б-1” площею 26,9 м2, в тому числі пральня 8,7 м2 та роздягальня 18,2 м2 ,
що знаходяться за адресою м. Суми, АДРЕСА_1.

СУДДЯ
В.Д. Гудим