ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.12.07                                                                                           Справа№ 15/352

за позовною заявою ТзОВ „Лемберг”, с.Солонка

до відповідача-1 ТзОВ „Е ВАН ВАЙК і МОЯ ЛОГІСТИК”, с.Підгайчики

до відповідача-2 Приватного підприємства „Автобіржа-плюс”, м.Львів

про визнання недійсним договору оренди від 31.01.2007р.

Суддя  Т.Костів

Представники

Від позивача: Павловський А.В. (довіреність №1 від 12.10.2007р.)

Від відповідача-1: не з”явився

Від відповідача-2: не з”явився

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженої відповідальності „Лемберг”, с.Солонка до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю„Е ВАН ВАЙК і МОЯ ЛОГІСТИК”, с.Підгайчики  та до відповідача-2 Приватного підприємства „Автобіржа-плюс”, м.Львів про визнання недійсним договору оренди від 31.01.2007р.

Провадження по справі було порушено ухвалою суду від 30.10.2007 р. та призначено розгляд справи на 13.11.2007 р. Розгляд справи відкладався на 11.12.2007 р. з мотивів, зазначених в ухвалі суду від 13.11.2007 р.

Представнику позивача роз’яснено права згідно ст.22 ГПК України. У відповідності до ст.75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що 31.01.2007 р., до отримання відповідачем-1 державного акту про право власності на земельну ділянку, між відповідачами був укладений договір оренди, предметом якого є земельна ділянка площею 1,6469 га в с.Солонка Львівської області. Договір не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому порядку, не містить усіх істотних умов договору, а тому є недійсним. Проте, з посиланням на цей договір відповідач –1 вимагає, зокрема, з позивача по цій справі стягнення упущеної вигоди по іншій справі - №19/276, яка розглядається господарським судом Львівської області. Просить позов задовольнити.

Відповідачі вимог ухвал суду не виконали, відзивів по справі не надали, участь уповноважених представників у судових засіданнях не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

31.01.2007 р. між відповідачем –1 (орендодавець) та відповідачем –2 (орендар) підписано договір оренди, за яким, згідно із п. п. 1.1., 1.2. орендодавець зобов’язується передати орендарю в тимчасове користування земельну ділянку площею 1,6469 га, що знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка для розміщення стоянки автомобільного транспорту.

Згідно із ст. 1 Закону України “Про оренду землі”, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У відповідності до ст. 15 вказаного закону, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Однак, зі змісту договору не вбачається погодження сторонами умов індексації орендної плати, умов збереження стану об’єкта оренди; умов повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючих обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка нестиме ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини.

У відповідності до ст. 15 вказаного закону, невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Однак, доказів погодження сторонами зазначених невід’ємних додатків суду не надано, посилання на них по тексту оспорюваного договору відсутні. Не надано суду також доказів досягнення сторонами оспорюваного договору фактичної згоди з істотних умов договору оренди.

Згідно із ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З матеріалів справи не вбачається досягнення відповідачами згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про його неукладеність.

Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів, що відсутнє у даному випадку.

У відповідності до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203; ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є  недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) встановлених вимог, а саме: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Однак, неукладеність договору свідчить про невчинення відповідачами правочину щодо оренди земельної ділянки, який, за наявності передбачених законом підстав міг визнаватись недійсним у судовому порядку. Тому, посилання позивача на недотримання вимог закону щодо укладення оспорюваного договору не заслуговує на увагу.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, позов про визнання недійсним договору може заявляти його сторона або інша заінтересована особа. Позивач вбачає свій інтерес порушеним оспорюваним договором у зв’язку із посиланням на нього відповідачем –1 у підтвердження своїх вимог до ТзОВ “Лемберг” в ході розгляду господарським судом Львівської області справи №19/276. Однак, посилання стороною у справі на договір не свідчить про порушення прав чи інтересів позивача безпосередньо таким договором. Належних доказів порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача безпосередньо оспорюваним договором суду не надано. А згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права або інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При розгляді справи суд самостійно у встановленому ГПК порядку вирішує питання про належність та допустимість доказів по справі.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя