ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  2/346

20.11.07

За позовом     Закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгівельна

швейна фірма «Україна»

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка

косметичної хірургії «Візит-Косметик»

про                   стягнення 151 745,01 грн.

Суддя   Домнічева І.О.

Представники:

Від позивача        Степанчук П.І.

Від відповідача    Ковальчук Р.Б.

ОБСТАВИНИ  СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство «Виробничо-торгівельна швейна фірма «Україна»звернулось до суду з позовом про відшкодування Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка косметичної хірургії «Візит-Косметик» збитків, завданих землекористуванням, на суму 151 745,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2007р. було порушено провадження у справі № 2/346.

В засіданнях суду представник позивача усно виклав обґрунтування позову з посиланням на подані суду документи та просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечував з підстав, вкладених у відзиві на позов, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши надані сторонами оригінали документів, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, та копії яких долучені до матеріалів справи, суд —

ВСТАНОВИВ:

26.12.2002р. за №1041 між Фондом державного майна України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка косметичної хірургії «Візит-Косметик»(надалі –Відповідач) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Предметом договору було нежитлове приміщення площею 1053,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 48.

Балансоутримувачем майна відповідно до Договору від 26.12.2002р. №1041 є Закрите акціонерне товариство «Виробничо-торгівельна швейна фірма «Україна»(надалі –Позивач).

Пізніше, відповідно до Договору №КПБ-50 від 23.03.2005р. Відповідач придбав у Фонду державного майна України в процесі приватизації нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 48, та знаходилась на балансі Позивача по справі.

В своїй заяві, Позивач просить стягнути з Відповідача в порядку регресу 151745,01 грн. земельного податку, сплачуваного позивачем за земельну ділянку (кадастровий номер 77058) протягом 2002-2006 років.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зокрема посилається на п. 5.8 Договору оренди від 26.12.2002р. №1041, відповідно до якого Орендар зобов’язується укласти з Балансоутримувачем  договір про відшкодування витрат Балансоутримовачу на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю».

На підставі даного пункту Договору, Позивач вважає, що Відповідач зобов’язаний був укласти з ним договір на відшкодування витрат по сплаті Позивачем земельного податку. Проте даного договору укладено не було, в зв’язку з чим Позивачу внаслідок сплати ним земельного податку за Відповідача, було завдано збитків на суму 151 745,01 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 2 Закону України «Про плату за землю», використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів –учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про плату за землю», якщо підприємства, установи та організації, що користуються пільгами щодо земельного податку, мають у підпорядкуванні госпрозрахункові підприємства або здають в тимчасове користування (оренду) земельні ділянки, окремі будівлі або їх частини, податок на земельні ділянки, зайняті цими госпрозрахунковими підприємствами або будівлями (їх частинами), переданими в тимчасове користування, сплачується у встановлених розмірах на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зокрема зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду доказів, що Відповідач є користувачем земельної ділянки (кадастровий номер 77058)у порядку як це передбачено положеннями ст.ст. 96 та 116 Земельного Кодексу України.

Також в матеріалах справі відсутні докази, щодо існування між Позивачем та Відповідачем договірних відносин, що б зобов’язували Відповідача відшкодовувати Позивачу земельний податок.

Вказане в Договорі оренди державного нерухомого майна  від 26.12.2002р. за №1041 зобов’язання Відповідача укласти з Балансоутримувачем  (Позивачем) договір про відшкодування витрат Балансоутримовачу на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю»- не є прямим зобов’язанням щодо укладення договору на відшкодування саме земельного податку.

Відповідно до ст. 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Позивачем також не наведено суду доводів та не подано письмових доказів, щодо завдання Позивачу Відповідачем збитків, на підставі ст. 156 ЗК України, хоча як нормативне обґрунтування Позову Закрите акціонерне товариство «Виробничо-торгівельна швейна фірма «Україна»посиається також на ст. 156 ЗК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та належним чином не обґрунтовано позовні вимоги, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись Законом України «Про плату за землю», ст.ст. 96, 116, 156 Земельного Кодексу України ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після  закінчення  десятиденного  строку з дня  його прийняття.

Суддя                                                                                           І.О.Домнічева