СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 листопада 2007 року
Справа № 2-11/6792-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Щепанської О.А.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Фірсова Світлана Георгіївна, довіреність №24  від 22.05.07;

Зуєва Інна Володимирівна, довіреність №  50   від 22.10.07;

відповідача: Каверник Тетяна Станіславівна, довіреність №117/10 від                                                           22.10.07;

Щербіна Дмитро Сергійович, довіреність №45/100 від 25.05.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Цикуренко А.С.) від 27.07.2007 року у справі № 2-11/6792-2007А

за позовом  приватного підприємства "ЮгАвтоМоторс" (вул. Севастопольська, 31, к. 7,Сімферополь,95015)

до          Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Цикуренко А.С.) від 27.07.2007 року у справі №2-11/6792-2007А задоволено позов приватного підприємства "ЮгАвтоМоторс" про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 26.04.2007 року №/0, №/0, №/0.

Постанова суду мотивована тим, що податковий орган неправомірно визначив позивачу податкові зобов’язання з податку на додану вартість, а також зменшив суму бюджетного відшкодування, оскільки позивач правильно сформував валові витрати та податковий кредит.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 23.10.2007 року у зв’язку з зайнятістю судді в іншому процесі у складі колегії було замінено суддю Борисову Ю.В. на суддю Щепанську О.А.

У судовому засіданні 23.10.2007 року представники податкової інспекції підтримали вимоги апеляційної скарги, представники позивача проти вимог апеляційної скарги заперечували та просили залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Після оголошеної перерви 12.11.2007 року представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Судова колегія вважає можливим закінчити розгляд спору за відсутністю представників сторін.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим було проведено перевірку приватного підприємства "ЮгАвтоМоторс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 року до 01.01.2007 року. По результатах перевірки був складений акт №2418/23-7/32443519 від 19.04.2007 року.

Перевіркою зокрема були встановлені порушення вимог:

- пункту 4.3 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, в результаті чого було занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 63814,00 грн.: за лютий 2006 року у розмірі 404,00 грн., за квітень 2006 року у розмірі 2020,00 грн., за травень 2006 року у розмірі 12632,00 грн., за червень 2006 року 404,00 грн., за липень 2006 року у розмірі 7771,00 грн., за серпень 2006 року у розмірі 9848,00 грн., за вересень 2006 року у розмірі 28513,00 грн., за жовтень 2006 року у розмірі 1313,00 грн., за листопад 2006 року у розмірі 303,00 грн., за грудень 2006 року у розмірі 606,00 грн.;

- пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.3.9, пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємства”, в результаті чого було занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток за III квартал 2006 року на суму у розмірі 34000,00 грн.

На підставі акту перевірки податковою інспекцією були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 26.04.2007 року, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 41795,00 грн. основного платежу, 20836,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- №/0 від 26.04.2007 року, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 34000,00 грн. основного платежу, 10200,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- №/0 від 26.04.2007 року, яким зменшено суму бюджетного

відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 22019,00 грн. та визначені штрафні санкції у розмірі 11009,50 грн.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Пунктом 3.1.5 акту перевірки визначений перелік автомашин, імпортованих на митну територію України приватним підприємством "ЮгАвтоМоторс", в якому здійснено порівняння фактурної та митної вартості імпортованих автомобілів, а також інформація про покупців автомобілів з зазначенням вартості продажу.

Податковий орган дійшов висновку, що позивачем були порушені вимоги пункту 4.3 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, відповідно до якого для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

Так, відповідач вважає, що приватним підприємством "ЮгАвтоМоторс" для автомашин, імпортованих на митну територію України, базою оподаткування з податку на додану вартість була визначена фактурна вартість (вартість по інвойсах), що була менш митної вартості, зазначеної у митній декларації. Базою формування собівартості, імпортованих позивачем  автомашин, була фактурна вартість з урахуванням витрат на транспортування, страхування, сплати акцизного збору, ввізної митної вартості. При такому формуванні собівартості товару базою оподаткування податком на додану вартість була фактурна вартість автомашин, яка згідно з представленими документами (ввізні митні декларації, картки-рахунка 281 „Товар”) була нижче митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації.

Проте, судова колегія не погоджується з доводами податкової інспекції, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем під час імпорту товару базою оподаткування податком на додану вартість була визначена сума, яка не перевищувала розмір митної вартості, про що свідчать копії вантажних митних декларацій, а суми податку були сплачені позивачем до бюджету.

Відповідно до вимог пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість” база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи  з  їх  договірної  (контрактної)  вартості, визначеної  за вільними цінами,  але не нижче за звичайні ціни.

Згідно з вимогами частини 3 статті 189 Господарського кодексу України суб'єкти   господарювання   можуть   використовувати   у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані  ціни  та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення  від державних фіксованих цін.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що встановлення позивачем фактурної вартості автомашин (договірної вартості), яка нижче митної вартості при реалізації товару на митній території України є правомірним волевиявленням приватного підприємства "ЮгАвтоМоторс" при встановленні договірних цін на товар, що реалізується. Тому зазначене не може бути порушенням вимог пункту 4.3 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, а визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 41795,00 грн. основного платежу, 20836,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення №/0 від 26.04.2007 року є неправомірним.

Як встановлено пунктом 3.1.2 акту перевірки приватним підприємством «ЮгАвтоМоторс»у 3 кварталі 2006 р. до складу валових витрат, включена вартість проведення маркетингових послуг згідно з актами прийому-здачі робіт (надання послуг) від виконавця –товариства з обмеженою відповідальністю „Росстрой”:

-          б/н від 29.09.2006 року на суму 95200,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 15866,67 грн.;

-          б/н від 15.09.2006 року на суму 68000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 11333,33 грн.

Податковий орган зазначив, що позивачем до перевірки не був наданий письмовий звіт про надання послуг, який має свідчити про те, що виконавець у процесі надання послуг проводи певну роботу і одержав результати, які замовник, тобто позивач, може використати у підприємницькій діяльності.

Так, податковий орган дійшов висновку про те, що позивачем були порушені вимоги пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, відповідно до якого валові  витрати  виробництва  та  обігу  (далі  - валові витрати) - сума будь-яких  витрат  платника  податку  у  грошовій, матеріальній    або   нематеріальній   формах,   здійснюваних   як компенсація вартості товарів (робіт,  послуг),  які  придбаваються (виготовляються)   таким   платником  податку  для  їх  подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього Закону  не належать  до  складу  валових витрат будь-які витрати,  не підтверджені відповідними  розрахунковими,  платіжними  та  іншими документами,  обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Проте, судова колегія вважає помилковими висновки податкової інспекції щодо порушення позивачем вимог Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Так, матеріалами справи підтверджено, що між приватним підприємством „ЮгАвтоМоторс” та товариством з обмеженою відповідальністю „Росстрой” був укладений договір про надання послуг від 01.07.2006 року, згідно з умовами якого виконавець - товариство з обмеженою відповідальністю „Росстрой” зобов'язується надати позивачеві маркетингові послуги, у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Актами прийому-здачі робіт (надання послуг) від 15.09.2006 року  та 29.09.2006 року підтверджується факт надання маркетингових послуг товариством з обмеженою відповідальністю „Росстрой” на загальну суму 136000,00 грн.

Підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що датою збільшення  валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання  коштів  з  банківських  рахунків  платника податку на оплату товарів (робіт,  послуг),  а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата  оприбуткування  платником  податку  товарів,  а для робіт (послуг)  -  дата  фактичного  отримання  платником  податку результатів робіт (послуг).

Частиною 2 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” зазначені вимоги до первинних бухгалтерських документів, які повинні містити такі реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб,   відповідальних   за  здійснення  господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інших вимог до змісту первинних бухгалтерських документів законодавством не передбачено.

Судова колегія вивчивши матеріали справи дійшла до висновку, що позивачем належним чином підтверджені валові витрати підприємства у ІІІ кварталі 2006 року на суму 136000,00 грн., отже підстав для визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 34000,00 грн. основного платежу, 10200,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням №/0 від 26.04.2007 року не вбачається.

Перевіркою також було встановлено порушення вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме, завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2006 року на суму 10308,65 грн. за вересень 2006 року на суму 27200,00 грн.

Так завищення податкового кредиту у березні 2006 року відбулось у зв’язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у зв’язку з придбанням автомашини TOYOTA CAMRY номер кузова JTOВЕ30Н03036835 у приватного підприємства „Вітал-А” - накладна №166 від 01.03.2006 року на суму 136000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 22666,67 грн.

При перегоні автомашини з міста Києва відбулась дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується довідкою Васильківського міського відділу Головного Управління МВС України у Київській області №1261 від 06.03.2006 року.

У травні 2006 року автомашина TOYOTA CAMRY номер кузова JTOВЕ30Н03036835 була реалізована позивачем фізичній особі Боденчуку Івану Володимировичу, згідно з договором від 22.05.2006 року і довідкою-рахунком №233975 від 16.05.2006 року, вже за ціною 74148,12 грн., у тому числі податок на додану вартість 12358,02 грн., яка нижче ціни придбання. Податковий кредит з податку на додану вартість при придбанні автомашини  склав у березні 2006 року 22666,67 грн., а податкове зобов'язання при реалізації у травні 2006 року –12358,02 грн.

Податковий орган вважає, що приватне підприємство "ЮгАвтоМоторс" повинно було зменшити суму податкового кредиту за березень 2006 року на 10308,65 грн., тому що зазначена частина податкового кредиту сплачена при придбанні автомашини не пов’язана з її подальшим використанням в оподаткованих операціях у рамках господарської діяльності підприємства.

Відповідно до вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість” база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи  з  їх  договірної  (контрактної)  вартості, визначеної  за вільними цінами,  але не нижче за звичайні ціни.

Матеріалами справи підтверджено, що ціна продажу автомобіля TOYOTA CAMRY номер кузова JTOВЕ30Н03036835 з урахуванням його ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджена незалежною експертизою Кримського юридичного агентства „Інтерномикос”, висновок фахівця №186 від 16.05.2006 року. Волевиявлення приватного підприємства "ЮгАвтоМоторс" при встановленні ціни на проданий автомобіль не є порушенням норм права про встановлення ціни товару.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку про те, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту у березні 2006 року суми податку на додану вартість у розмірі 22666,67 грн., сплачені під час придбання автомашини, а також правомірно сформував податкове зобов’язання у травні 2006 року під час продажу цього автомобілю.

Податковий орган також дійшов висновку, що позивачем були порушені вимоги підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” у частини включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість в сумі 27200,00 грн. у зв'язку з придбанням підприємством маркетингових послуг у вересні 2006 року на підставі договору про надання послуг від 01.07.2006 року та актів прийому-здачі робіт (надання послуг) від 15.09.2006 року  та 29.09.2006 року.

Так, в апеляційній скарзі податковий орган зазначив, що надані позивачу маркетингові послуги не використовувались ним у господарської діяльності, тому він позбавлений права на податковий кредит. Проте, відповідач не навів доказів, що підтверджуюсь його висновки, а відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти

адміністративного позову.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми  сплаченого  (нарахованого)  податку  у  зв'язку з придбанням товарів   (послуг),  не  підтверджені  податковими  накладними  чи митними   деклараціями  (іншими  подібними  документами  згідно з підпунктом  7.2.6  цього  пункту).

У матеріалах справи міститься податкові накладні №1274 від 15.09.2006 року та №1275 від 29.09.2006 року, видані товариством з обмеженою відповідальністю „Росстрой”, відповідно до яких сума податку на додану вартість склала відповідно 11333,33 грн. та 15866,67 грн. відповідно. Зазначені податкові накладні відповідають вимогам Закону України „Про податок на додану вартість”.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника  податку  на  податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата  списання  коштів  з  банківського  рахунку платника податку  в  оплату   товарів   (робіт,   послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку  (товарного  чека)  -  в  разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку про те, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту у вересні 2006 року суми податку на додану вартість у розмірі 27200,00 грн., сплачені у зв’язку з придбанням маркетингових послуг.

Отже, виходячи з зазначеного, судова колегія вважає неправомірним зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 22019,00 грн. та визначення штрафних санкцій у розмірі 11009,50 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення №/0 від 26.04.2007 року.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, оскільки постанову суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.07.2007 року у справі № 2-11/6792-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          О.А. Щепанська

І.В. Черткова