ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 серпня 2007 р.

№ 10/119-5/225

Вищий господарський суд України у
складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф., Коробенко Г.П..

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Відкритого акціонерного
товариства "Полтава-Авто"

на постанову

Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.02.2007

у справі

господарського суду Полтавської
області

за позовом

Сіб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної осо-би ОСОБА_1.

до

Відкритого акціонерного
товариства "Полтава-Авто"

про

стягнення 67912,29 грн.

в судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача:

не з'явились

від відповідачів:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 27.06.2006 задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з АТ
"Полтава-Авто" на користь суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_1 -67912,29 грн. боргу, 679,12 грн.
держмита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою Київського Міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.02.2007 рішення господарського суду Полтавської
області від 27.06.2006 залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що
за ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання,
яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України  зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не погоджуючись  з судовими рішеннями ВАТ "Полтава-Авто"
звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить
їх скасувати, посилаючись на те, що судами порушені норми процесуального,
зокрема, ст.ст. 44, 34, 43 Господарського процесуального кодексу
України та  п. 7 ст. 129 Конституції
України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в
задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що
СПД ФО ОСОБА_1. та ВАТ «Полтава-Авто»уклали ряд договорів на відпуск
нафтопродуктів у 2000-2004 роках. Між сторонами проводились взаємна поставка
бензину та розрахунки, що підтверджується накладними, платіжними дорученнями та
банківськими роздруківками про рух коштів на розрахункових рахунках.

У відповідності ст. 173
Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає
між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Сторони не заперечили факт взаємних
поставок та часткових розрахунків, однак не дійшли до взаємної згоди щодо суми
заборгованості відповідача перед позивачем за спірний період, що спричинило
звернення позивача до суду з позовом про стягнення боргу та призначення судової
експертизи з метою встановлення суми боргу.

Господарським судом встановлено, що
у ВАТ «Полтава-Авто»перед СПД ФО ОСОБА_1. існує кредиторська
заборгованість  в сумі  67 912,29грн.,  що також підтверджено  висновком
судово-економічної експертизи
№НОМЕР_1  Полтавського  відділення
Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл..
Професора М.С. Бокаріуса.

В угодах на відпуск нафтопродуктів
від: 2001, 10.04.2002, 03.01.2001, 03.01.2002, 03.01.2003, 01.09.2003,
01.01.2004 сторони не визначили строку оплати.

Відповідно до ст. 165 Цивільного
кодексу УРСР (чинного на час вчинення господарських операцій), якщо строк виконання
зобов'язання не встановлений або
визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання
боржником обов'язку в будь-який час. Боржник
повинен   виконати  таке зобов'язання   у
семиденний   строк   з
дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання
не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання. Дана норма
кореспондується зі ст. 530 Цивільного кодексу України, чинного з 01.01.2004.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд апеляційної інстанції правомірно не застосував до даних
правовідносин термін позовної давності, враховуючи, що ч.3 ст.267 Цивільного
кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заяву про застосування позовної
давності у зв'язку з її пропущенням можна зробити на будь-якій стадії розгляду
спору до винесення рішення судом першої інстанції, але не при апеляційному чи
касаційному розгляді справи.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач такої заяви (клопотання) господарському суду при
розгляді справи до прийняття ним рішення не подавав.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що  господарськими судами
дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають  чинному законодавству України та обставинам
справи і підстав для їх  скасування  немає.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову від 12.02.2007 Київського
міжобласного апеляційного господарського суду зі справи № 10/119-5/225  залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко