ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"05" грудня 2007 р.
Справа №  12/63

Господарський суд Рівненської
області у складі судді  Савченка Г. І. при секретарі
судового засідання  Маслову К.Г.   розглянув справу

за
позовом :      підприємець ОСОБА_1

до
відповідача:  Державна
податкова інспекція у м.Рівне

про                       визнання нечинними податкові повідомлення-рішення

Представники: від
позивача    -підприємець
ОСОБА_1 ;

від відповідача- інспектор
Форет М.С.

Статті 27, 29, 49, 51, 127 Кодексу
адміністративного судочинства України роз'яснені.

Оголошувалась перерва  з 27
листопада по 05 грудня 2007 року.

ВСТАНОВИВ: Позивач підприємець ОСОБА_1просить визнати нечинними
податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Рівне:

№/0/26-2 від 2 липня 2002
року про визначення податкового зобов'язання по прибутку податку на доходи від
підприємницької діяльності на загальну суму 393472,68 грн., з якої
основний    платіж становить 357567,48
грн., штрафні санкції 35905,20 грн.;

№/0/26-2 від 02 липня
2002 року про визнання податкового зобов'язання по податку на додану вартість
на загальну суму 299947 грн., з якої основний платіж становить 237309 грн.,
штрафні (фінансові) санкції 62638 грн.;

№/0/26-2 від 16 липня
2002 року про визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 13239 грн. основного платежу.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим,  що податковий орган
прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення на підставі припущень, а не
фактичних обставин справи. Позивач детально обгрунтовує свої позовні вимоги в
позовній заяві.

Вважає безпідставним посилання в
акті документальної перевірки про те, що в валовий дохід за 04 квартал 2000
року не включено суми, які надійшли на
рахунок в розмірі 5875 грн. Всі суми, які поступили, включені до валового
доходу. В акті документальної перевірки не наведено документального
підтвердження даного висновку, відсутнє його обгрунтування.

В ході перевірки безпідставно
виключено з валових витрат за той же період кошти,  сплачені за навчання гр.ОСОБА_2 в сумі 1515
грн. Такі витрати фактично понесені, а тому не є доходом і не повинні
оподатковуватися.

Безпідставним є виключення з складу
витрат за той же період вартості придбаних товарів від суб'єктів
підприємницької діяльності /ПП "Д.О.Р." - на 20089,58 грн./  ТОВ "Діоніс" - на 15179,66 грн. в зв'язку
з їх ліквідацією.  Угоди між даними
суб'єктами підприємницької діяльності укладені і фактично виконані. Грошові
кошти сплачені. Продукція отримана. На момент укладення угод позивач не знав,
не міг і не повинен був знати про те, що ці юридичні особи ліквідовані. Тим
більше, що угода з ТзОВ "Діоніс" укладена 27.11.2000 року, до
прийняття рішення про скасування реєстрації Рівненською
райдержадміністрацією-18.01.2001 року. Згідно ст.34 п.4 Закону України
"Про підприємства в Україні" підприємство вважається ліквідованим з
моменту виключення його з державного реєстру України. Даних про таке виключення
немає.

В силу наведених вище доводів сума
прибуткового податку в розмірі 2969 грн. 16 коп. донарахована безпідставно.

Безпідставним є посилання в акті
документальної перевірки про неповне включення в валові доходи за 2001 р.
грошових коштів в сумі 13021 грн.72 коп., які надійшли на рахунок в оплату
за товари, а також про невключення частини доходу в сумі 3501 грн., 65 коп.,
отриманого від бартерних операцій. Будь-якими документами не обґрунтовується.

Вважає  нео6грунтованим виключення із складу валових
витрат в 2001 році коштів в сумі: 189720,17 грн. за 1 квартал, 306999,48 грн.
за 2 квартал в зв'язку з неподанням первісних документів на їх придбання /про
походження товару/. Така дія суперечить змісту ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з громадян", яка передбачає
документальне підтвердження затрат. "Документальне підтвердження
затрат" і "первісні документи"- не тотожні поняття. Затрати на
придбання, товарно-матеріальних цінностей за обумовлені періоди документально
підтверджені.

По тих же мотивах вважає
безпідставним визначення розміру валових затрат в 3 і 4 кварталі 2001 року не
по фактично понесених затратах, а в розмірі 25 відсотків. А тому встановлені за
3 квартал розбіжності в сумі 176292,09 грн., за 4 квартал в сумі 211431,66
грн., а всього за 2001 рік - на суму 884443,40 грн. - є необгрунтованими.

Заниження суми чистого доходу за
2001 рік в сумі 897667?96 грн., податковим органом встановлено
незаконно.

Вважає, що незаконним є
застосування шкали ставок оподаткування, встановленої Декретом Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян". Максимально
можливий розмір такої ставки може становити не більше 20 відсотків.

В силу наведених доводів
прибутковий податок за 2001 рік в сумі 354598грн. 32 коп. донараховано
безпідставно.

Вважає безпідставним посилання в
акті документальної перевірки про те, що в жовтні 2000 року зайво
включено до податкового кредиту суму ПДВ -682,83 грн. по угоді з СФГ
"Перемога" Радивилівського району, адже така угода укладена і
виконана, стверджується податковою накладною. Ця накладна проігнорована по
формальних причинах. Вказівка про рік в ній упущена механічно.

Податкова накладна фактично відповідає
вимогам, викладених в ст.7.2 Закону України "Про податок на додану
вартість". Складена і видана підприємством /СФГ "Перемога"/ -
платником ПДВ, завірена підписом його представника та печаткою, як це
передбачено ст.2 цього ж Закону. Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст. 7 того ж Закону не
дозволяється віднесення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені податковими
накладними. В даному випадку така накладна є правомірно віднесена до
складу        податкового кредиту,
сплачено суму податку по податковій накладній. Контролюючий податковий орган не
був вправі знімати кошти з податкового кредиту. Діюче законодавство такого його
права не передбачає.

Безпідставно виключено з
податкового кредиту кошти в сумі 1160,59грн.
та   1429,91 грн., податкова
накладна №4 від 18 жовтня 2000 року та №8 від 23 жовтня 2000 року, по угодах з
підприємцем ОСОБА_3 по  тій причині, що
він не є платником ПДВ. Про те, що він не був платником на час  укладення угод як в жовтні 2000
року, так і в наступні періоди, позивач не знав, не міг і не повинен був знати.
Інформацію про наявність /відсутність/ реєстрації підприємців органи ДПА не
надають, зазначена особа пред'явила документи про реєстрацію як суб'єкта
підприємницької діяльності, платника ПДВ, видала податкові накладні.  08 лютого 1999 року було укладено договір про
співпрацю; в травні того ж року-договір про купівлю-продажу. Ці договори
прийняті до виконання. Відповідальність за правдивість податкових документів
несе особа, що їх складає та видає /підприємець ОСОБА_3/.

Наявність господарських операцій з
вказаним вище підприємцем та з іншими суб'єктами підприємницької діяльності
об'єктивно стверджується документальними даними про рух товаро-матеріальних
цінностей за період з 01 жовтня 2000 року по 31 грудня 2001 року.

Вважає помилковим висновок про
заниження податкового зобов'язання на суму 1191 грн.67 коп. по продажу товарів
з ВАТ «Поліссяхліб»в листопаді 2000 року. Податок позивачем сплачено в 1
півріччі того ж року.

Безпідставним є виключення з складу
податкового кредиту коштів на суму 3772,35 грн. з придбаних товарів від
суб'єктів підприємницької діяльності /ПП "Д.О.Р.",ТОВ
"Діоніс"/ в зв'язку з їх ліквідацією, адже угоди між даними СПД
укладені і фактично виконані. Грошові кошти сплачені.

Продукція отримана, в подальшому
реалізована. На момент укладення угод позивач
не знав, не міг і не повинен був знати про те, що державна реєстрація
цих юридичних осіб скасована. Тим більше, що угода з ТзОВ “Діоніс” укладена
27.11.2000року до складення акту про ліквідацію даного ТзОВ -12.01.01року та
прийняття рішення про скасування державної реєстрації Рівненською
равдержадміністрацією-18.01.2001 року. Згідно ст.34 п.4 Закону України
"Про підприємства в Україні" підприємство вважається ліквідованим з
моменту  виключення його з державного
реєстру України. Даних про таке виключення немає.

За таких підстав позивач
вважає  безпідставним висновок про  завищення суми податкового кредиту на суму
6331 грн. в грудні 2000 року.

По наведених раніше доводах
безпідставно виключено з податкового
кредиту кошти в сумі 1083,12 грн. по угодах, укладених з
підприємцем  ОСОБА_3 в січні 2001 року,
7425грн. 11 коп. - в лютому 2001 року, 19085,84грн.-в березні 2001
року,15898,77 грн. - в квітні 2001 року, 30490,72 грн.-в травні 2001року.

Необгрунтованим вважає висновок про
зайве включення до податкового  кредиту
на протязі 2001 року коштів в сумі 97,72 грн. в січні ,  9429,30 грн. в лютому, 3159,23 грн. в
березні, 7029,34 грн. в квітні, 12586,61 грн. в травні, 31316,70 грн. в червні,
8209,85грн. в липні, 4104,54 грн. в серпні, 18179,83 грн. в вересні, 12237,57
грн. в жовтні, 7899,36 грн. -в листопаді. 16912,53- в грудні,
як  не підтверджених податковими
накладними або іншими документами. Податковий кредит на протязі 2001 року
визначався відповідно до податкових накладних, які були на момент складення
податкових декларацій по ПДВ, виконання зобов'язань по сплаті даного податку.

Вважає, що виходячи з норм
податкового законодавства на момент перевірки ДПІ в нього не було підстав для
збереження податкових накладних за період з жовтня 2000 року по січень 2002
року. Адже згідно ч.5 ст.7.2.3 Закону України "Про податок на додану
вартість" "платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом
строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків".
Відповідно до п. 1.6 цього ж Закону податковим зобов'язанням є загальна сума
податку, одержана /нарахована/ платником податку у звітному /податковому/
періоді, що визначена згідно з цим Законом, а відповідно до ч.2 ст.7.7.1
цього Закону сплата податку  проводиться
не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за звітним  періодом. Тобто, виходячи із змісту
зазначених вище норм законодавства
податкові накладні щодо ПДВ по податкових зобов'язаннях за січень 2001
року  повинні були зберігатися до 20
лютого того ж року. Аналогічні строки
зберігання були і за інші періоди 2001 року. Податкові зобов'язання за
2001році    були виконані в повному
обсязі. На момент перевірки ДПІ в червні 2002 року строки зберігання податкових
накладних по ПДВ закінчилися.

Відповідач Державна податкова
інспекція у м.Рівне позов заперечує, свої
заперечення обгрунтовує тим, що відповідно до поданих підприємцем
ОСОБА_1 в ДПІ у м. Рівне декларацій про доходи за період з 01.01.2000р. по
31.12.2000р. валовий доход підприємця становить 577 217 грн. Витрати, пов'язані
з одержанням доходу становлять 575 037 грн., чистий доход становить 2180грн.

Відповідно до результатів
перевірки, на підставі представлених бухгалтерських та банківських документів,
книги обліку доходів і витрат встановлено, що валовий доход підприємця за
період з 01.01.2000р. по 31.12.2000р. становить 583092грн., а витрати за даними
перевірки встановлено в сумі 518 253 грн.

Таким чином, в результаті перевірки
оподатковуваний чистий доход визначено в сумі 64839 грн. (підприємцем ОСОБА_1
чистий доход задекларовано в сумі 2180 грн.), що на 62 659 грн. більше ніж
задекларовано й привело до заниження суми чистого доходу за 2000 рік на 62 659
грн., чим порушено п.1 ст.19 Декрету Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" від 26.12.92 р. за №13-92 (із змінами та
доповненнями).

Відповідно до ст.7 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.92р.
за №13-92 згідно шкали ставок оподаткування для обчислення прибуткового податку
з доходів громадян, сума прибуткового податку за 2000 рік становить
21626,16грн.

Згідно річного розрахунку
прибуткового податку за 2000 рік, проведеного інспектором ВОФО ДПІ у м.Рівне,
прибутковий податок нарахований в сумі 18 657,00 грн. Тобто, в результаті
перевірки, донарахована сума прибуткового податку за 2000 рік визначена у
розмірі 2969,16 грн.

Також, відповідно до поданих
підприємцем ОСОБА_1 в ДПІ у м.Рівне декларацій про доходи за період з
01.01.2001 р. по 31.12.2001 р. валовий доход підприємця становить 1271526 грн.
Витрати, пов'язані з одержанням доходу становлять 1265 494 грн. Чистий доход
становить 6032 грн.

Однак, відповідно до результатів
перевірки, на підставі представлених бухгалтерських та банківських документів,
книги обліку доходів і витрат встановлено, що валовий доход підприємця за
період з 01.01.2001 р. по 31.12.2001р. становить 1 284 751, 56 грн., витрати за
даними перевірки встановлено в сумі 381 051,60 грн.

Таким чином, в результаті перевірки
оподатковуваний чистий доход визначено в сумі 903699,96 грн. (підприємцем
ОСОБА_1 чистий доход задекларовано в сумі 6032,00 грн.), що на 897 667,96 грн.
більше ніж задекларовано й привело до заниження суми чистого доходу за 2001 рік
на 897 667,96 грн., чим порушено п.1 ст.19 Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян".

Відповідно до ст.7 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", згідно шкали
ставок оподаткування для обчислення прибуткового податку з доходів громадян,
сума прибуткового податку за 2001 рік становить 355 629,78 грн.

Згідно річного розрахунку
прибуткового податку за 2001 рік, проведеного інспектором ВОФО ДПІ у м. Рівне,
прибутковий податок нарахований в сумі 1031,40 грн. Тобто, в результаті
перевірки донарахована сума прибуткового податку за 2001 рік визначена у
розмірі 354 598,32 грн.

Чиста сума податкових зобов'язань
ПДВ, що відображена у рядку 18 Декларації, поданої підприємцем в ДПІ у м.Рівне
за жовтень 2000 року: становить 1329,00 грн.. Перевіркою встановлено, що сума
чистих податкових зобов'язань по ПДВ становить 1944,00 грн. Збільшення суми
чистих податкових зобов'язань по ПДВ в розмірі 1944,00 грн. встановлено в
результаті порушення:

-п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону
України "Про податок на додану вартість", де підприємець зайво
включив до складу податкового кредиту 682,83 грн. - суму ПДВ з вартості
отриманого масла селянського по податковій накладній №96 від 13.10 (не вказано
рік) від СФГ «Перемога», Радивилівський район;

-п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість" де підприємець зайво
включив до складу податкового кредиту 2590,50 грн. - суму ПДВ з вартості
отриманих товарів від підприємця ОСОБА_3 Дана сума не може бути включена до
складу податкового кредиту у зв'язку  з
тим,  що підприємець ОСОБА_3 не являється
платником податку на додану вартість. (згідно автоматизованої бази платників  ПДВ ОСОБА_3 не був зареєстрований платником
ПДВ).

Чиста сума податкових зобов'язань
по ПДВ за листопад 2000 року, що відображена у рядку 18 Декларації, поданої
підприємцем в ДПІ у м.Рівне становить 635,00грн. Перевіркою встановлено, що
сума чистих податкових зобов'язань по ПДВ становить 5599,00грн. Збільшення суми
чистих податкових зобов'язань по ПДВ в розмірі 4964,00грн. встановлено в
результаті порушення:

-п.п.7.3.1     п.7.3
ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість" де підприємець
занизив податкові зобов'язання в розмірі 1191,67 грн. в результаті не включення
вищевказаної суми до об'єкта оподаткування (в книгу обліку продажу товарів
(робіт, послуг) при реалізації борошна ВАТ “Полісся хліб” 13.11.2000р.;

-п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 де підприємець безпідставно включив до складу податкового кредиту
3772,35  грн.   -  суму  податку на додану вартість  з
вартості  отриманих  товарів
від підприємства “Д.О.Р” м.Рівне (рішення міськвиконкому №1691 від
04.08.2000р. скасовано державну реєстрацію ПП “Д.О.Р.”).

Дана сума не може бути включена до
складу податкового кредиту у зв'язку з тим
що державну реєстрацію ТзОВ "Діоніс”, згідно рішення
арбітражного  суду Рівненської  області від 04 травня 2001 року,  справа № 11/236.

За грудень 2000року чиста сума
податкових зобов'язань по ПДВ, що відображена у рядку 18 Декларації, поданої підприємцем
в ДПІ у м.Рівне становить 632,00 грн., а перевіркою встановлено, що сума чистих
податкових зобов'язань по ПДВ становить 6963,00 грн. Збільшення суми чистих
податкових зобов'язань по ПДВ в розмірі 6331,00 грн. встановлено в результаті
порушення:

-п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 де підприємець безпідставно включив до складу податкового кредиту 6308,56
грн. суму ПДВ з вартості отриманих товарів від підприємства "Д.О.Р."
м.Рівне та від ТзОВ "Діоніс".

Дана сума не може бути включена до
складу податкового кредиту у зв'язку з тим, що вищевказаним підприємством
скасовані державні реєстрації в органах виконавчої влади на момент здійснення
фінансово-господарських операцій.

Такі ж порушення Закону України
"Про податок на додану вартість" були допущені підприємцем ОСОБА_1 і
в 2001 році, а саме: ним зайво було включено до податкового кредиту суми ПДВ з
вартості товарів, отриманих від підприємця ОСОБА_3 за січень - травень 2001
року на загальну суму 126577грн.

Також ОСОБА_1 було порушено
п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7., внаслідок чого підприємець зайво включив до складу
податкового кредиту 31116,70 грн. суми податку на додану вартість, які не
підтверджені податковими накладними або іншими розрахунковими (обліковими)
документами.

За результатами проведеної
документальної перевірки приватному підприємцю ОСОБА_1 донараховано
прибуткового податку з громадян за 2000 рік в сумі 2969,16 грн., за 2001 рік в
сумі 354 598,32 грн., а також податку на додану вартість за ті ж періоди на
загальну суму 250548грн.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази у справі, суд встановив, що спірні податкові
повідомлення-рішення прийняті податковим органом за результатами позапланової
документальної перевірки правильності справляння та своєчасності  сплати до бюджету сум прибуткового податку з
громадян та податку на додану вартість приватним підприємцем ОСОБА_1 за період
з 1 жовтня 2000року по 31 грудня 2001 року.

В процесі розгляду провадження у
справі зупинялось до розслідування порушеної кримінальної    справи
по факту умисного ухилення від сплати податків приватним підприємцем
ОСОБА_1 від 8 липня 2002 року, податку на додану вартість на суму 250548 грн.,
за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.212 КК України, та від 12 липня 2002
року прибуткового податку на суму 357567 грн., за ознаками злочину
передбаченого ч.З ст.212 КК України, а також постанову старшого слідчого СВ ПМ
ДПІ м. Рівне Токарчука В.А., від 17 жовтня 2002 року відносно ОСОБА_1, за
ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК України, та постанову старшого
слідчого СВ ПМ ДПІ м. Рівне Кондратішина від 30 серпня 2005 року відносно
ОСОБА_1, за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Постановою Рівненського міського
суду від 23 серпня 2007 року скаргу громадянина ОСОБА_1 на постанови старшого
слідчого СВ ПМ ДПІ м. Рівне Семенко В.В. від 8 липня 2002 року, про порушення
кримінальної справи по факту умисного ухилення від сплати податків приватним
підприємцем ОСОБА_1 на суму 250548 грн. за ознаками злочину передбаченого ч.3
ст.212 КК України, та від 12 липня 2002 року про порушення кримінальної справи
по факту умисного ухилення від сплати податків на суму 357567 грн., за ознаками
злочину передбаченого ч.З ст.212 КК України, постанову старшого слідчого СВ ПМ
ДПІ м. Рівне і Токарчука В.А., від 17 жовтня 2002 року по факту підробки
документів відносно ОСОБА_1, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК
України, постанову старшого слідчого СВ ПМ ДПІ м. Рівне Кондратішина від 30
серпня 2005 року відносну ОСОБА_1, за ознаками злочину передбаченого ч.З ст.358
КК України, постанову старшого слідчого СВ ПМ ДПІ м.Рівне Кондратішина від 30
серпня 2005 року відносно ОСОБА_1, за ознаками злочину, передбаченого ч.3
ст.358 КК України задоволено, вказані постанови скасувати.

На підставі п.2 ст.6 КПК України,
відмовлено  у порушенні кримінальної
справи за фактом ухилення від сплати податку приватним підприємцем ОСОБА_1 за
ч.З.ст.212 КК   України,   по
факту   підробки   та
використання   завідомо   неправдивого
документа приватним підприємцем ОСОБА_1
за ознаками злочинів передбачених ч.1.3 ст.358  КК України, у зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_1 складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду
Рівненської області 10 вересня 2007 року
постанову Рівненського міського суду від 23 серпня 2007 року  відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

Господарський суд досліджував
первинні документи,  що були предметом
документальної перевірки. Копії первинних документів були подані податковим
органом із матеріалів кримінальної справи, засвідчені слідчим.

Давши оцінку доказам у справі,
господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню із
слідуючих підстав.

Щодо визначення податкового
зобов'язання з прибуткового податку від підприємницької діяльності суд вважає
безпідставним посилання в акті документальної перевірки про те, що в валовий
дохід за 04 квартал 2000 року не включено суми, які надійшли на рахунок
позивача в розмірі 5875 грн. Всі суми, які поступили, включені до валового
доходу. В акті документальної перевірки не наведено документального
підтвердження даного висновку, відсутнє його обгрунтування.

В ході перевірки безпідставно
виключено з валових витрат за той же період кошти, сплачені за навчання
гр.ОСОБА_2 в сумі 1515 грн. Такі витрати фактично понесені, а тому не є
доходом, не повинні оподатковуватися.

Безпідставним є виключення з складу
витрат за той же період вартості придбаних товарів від суб'єктів
підприємницької діяльності /ПП "Д.О.Р." - на 20089,58 грн. ТОВ
"Діоніс" - на 15179,66 грн./ в зв'язку з їх ліквідацією. Адже угоди
між даними суб'єктами підприємницької діяльності укладені  і фактично виконані. Грошові кошти сплачені.
Продукція отримана. На момент укладення угод позивач не знав, не міг і не
повинен був знати про те, що ці юридичні особи ліквідовані. Тим більше, що
угода з ТзОВ "Діоніс" укладена 27.11.2000 року, до прийняття рішення
про скасування реєстрації Рівненською райдержадміністрацією - 18.01.2001 року.
Згідно ст.34 п.4 Закону України "Про підприємства в Україні" який
діяв на той час  підприємство вважається
ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України. Даних про
таке виключення податковий орган не надав.

В силу наведених вище доводів сума
прибуткового податку в розмірі 2969 грн. 16 коп. донарахована
безпідставно.

Безпідставним є посилання в акті
документальної перевірки про неповне включення в валові доходи за 2001 рік
грошових коштів в сумі 13021 грн.72 коп., які надійшли на рахунок в оплату за
товари, а також про невключення частини доходу в сумі 3501 грн.65 коп.,
отриманого від бартерних операцій. Будь-якими документами не обгрунтовується.

Суд вважає необгрунтованим
виключення із складу валових витрат в 2001 році коштів в сумі: 189720,17 грн.
за 1 квартал, 306999,48 грн. за 2 квартал в зв'язку з неподанням первісних
документів на їх придбання /про походження товару/. Така дія суперечить змісту
ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з
громадян", яка передбачає документальне підтвердження затрат."  Документальне підтвердження затрат" і
"первісні документи"- не тотожні поняття. Затрати на придбання
товарно-матеріальних цінностей за обумовлені періоди мною документально
підтверджені.

З тих же підстав є безпідставним
визначення розміру валових затрат в 3 і 4 кварталі 2001 року не по фактично
понесених затратах, а в розмірі 25 відсотків. А тому встановлені за 3 квартал
розбіжності в сумі 176292,09 грн.;  за
4 квартал в сумі 211431,66 грн., а всього за 2001 рік - на суму 884443,40 грн.
- є необгрунтованими.

Заниження суми чистого доходу за
2001 рік в сумі 897667,96грн. податковим органом встановлено незаконно.

Незаконним є застосування шкали
ставок оподаткування, встановленої Декретом Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян". Максимально можливий розмір
такої ставки може становити не більше 20 відсотків.

Щодо визначення податкових
зобов'язань з податку на додану вартість з акту    документальної перевірки №165/д/26-2/118-78
від 25 червня 2002 року  правильності
справляння та своєчасності сплати до бюджету сум прибуткового податку з
громадян та податку на додану вартість приватним підприємцем ОСОБА_1
вбачається, що  було виявлено порушення
правильності визначення податку на додану вартість є:

-податкова накладна №96 від
13.10.07рік від СФГ «Перемога»Радивилівський район (не вказано рік);

- безпідставне включення до
податкового кредиту суму податку на додану вартість з вартості отриманих
товарів по податкових накладних по угодам з підприємцем ОСОБА_3, на протязі
2000 -2001 років, в зв'язку з тим, що останній не є платником податку на додану
вартість і фактично вказані фінансово-господарські операції не проводились;

- заниження податкового зобов'язань
в розмірі 1191,67 грн. шляхом не включення вищевказаної суми до об'єктів
реалізації борошна 1г ВАТ «Поліссяхліб»по накладній №91 від 13 листопада 2000
року;

-
безпідставно включення до складу податкового кредиту суму податку на
додану вартість з вартості отриманих товарів по податкових накладних по угодам
з суб'єктами підприємницької
діяльності   ПП  «Д.О.Р»,
ТОВ   «Діоніс»в  2000
році,  у  зв'язку
з  їх ліквідацією;

- неправомірно включання приватним
підприємцем ОСОБА_1, на протязі 2001 року до податкового кредиту коштів, які не
підтверджуються документами.

Однак, на думку суду вищенаведені
висновки, щодо виявлених в ході перевірки порушень податкового законодавства з
боку приватного підприємця ОСОБА_1, були прийняті упереджено, без достатньої
перевірки та аналізу встановлених фактів порушень податкового законодавства.

Так, на думку суду, є безпідставним
посилання в Акті на те, що в жовтні 2000 року підприємцем ОСОБА_1, зайво
включено до податкового кредиту суму ПДВ 682 грн.83 коп. по угоді з СФГ
«Перемога»Радивилівського району, адже така угода укладена і виконана, що
підтверджується податковою накладною. Відсутність в накладній зазначення року
укладання угоди є упущенням продавця СФГ «Перемога». а не покупця ОСОБА_1.
Податкова накладна фактично відповідає вимогам ст..7.2 Закону України «Про
податок на додану вартість», складена і видана підприємством СФГ «Перемога»-
платником ПДВ, завірена підписом його представника та печаткою як це
передбачено ст..2 цього ж Закону. Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 вищенаведеного
закону не дозволяється віднесення до податкового кредиту будь - яких витрат по
сплаті податку, що не підтвердженні податковими накладними. В даному випадку
така накладна є, угода відбулася а тому Волошин правомірно відніс до складу
податкового кредиту сплачену суму податку по податковій накладній.

Є безпідставним посилання в Акті на
те, що ОСОБА_1, включав до податкового кредиту кошти по податкових накладних по
угодам з підприємцем ОСОБА_3, по тій причині, що останній на час укладення угод
не був платником ПДВ.

Так, як пояснив в судовому
засіданні ОСОБА_1, 8 лютого 1999 року між ним та ОСОБА_3, був укладений договір
про співпрацю а в травні того ж року договір про купівлю - продаж, при
оформленні даних документів ОСОБА_3, пред'явив йому, ОСОБА_1, копію документа
про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності та платника ПДВ.

Не відповідає дійсності і висновок
про зниження ОСОБА_1, податкового зобов'язання на суму 1191 грн. 67 коп., по
договору купівлі - продажу товарів з ВАТ «Поліссяхліб»в листопаді 2000 року,
оскільки як вбачається з матеріалів справи податок по даному договору сплачений
ОСОБА_1, в першому півріччі 2000 року відповідно до п.7.3.1 абзацу 2 Закону
«Про податок на додану вартість».

Безпідставним є висновок про
неправомірне включення ОСОБА_1, до складу податкового кредиту з придбаних
товарів по угодам з суб'єктами підприємницької діяльності ПП «Д.О.Р», ТОВ
«Діоніс»в 2000 році, в зв'язку з їх ліквідацією. Адже угоди між даними юридичними
особами та приватним підприємцем ОСОБА_1, укладені та виконанні, грошові кошти
сплаченні, продукція отримана і в подальшому реалізована іншим суб'єктам
підприємницької діяльності. Податки сплаченні в повному обсязі.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи угода з ТзОВ «Діоніс»укладена 27 листопада 2000 року а акт про
ліквідацію даного товариства складений 12 січня 2001 року.

Не знаходить свого підтвердження в
судовому засіданні і висновок про включання приватним підприємцем ОСОБА_1, на
протязі 2001 року до податкового кредиту коштів, які не підтверджуються
документами.

Виходячи з норм податкового
законодавства на момент перевірки ДПІ- взагалі не було підстав для збереження
податкових накладних за період з жовтня 2000 року по січень 2002 року. Так
згідно ч.5 ст.7.2 Закону України «Про податок на додану вартість" платники
податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку передбаченого
законодавством для зобов'язань із сплати податків. Відповідно до п. 1.6 цього ж
Закону податковим зобов'язанням є загальна сума податку, одержана платником
податку у звітному періоді, що визначено згідно з цим Законом, а згідно ч.2
ст.7.7.1 цього Закону сплата податку проводиться не пізніше двадцятого числа
місяця, що настає за звітним періодом, аналізуючи вищезазначені норми Закону
суд приходить до переконання, що на момент перевірки в червні 2002 року строки
зберігання податкових накладних закінчились.

Підтвердженням фактів проведення
господарських операцій за період, який перевірявся ОСОБА_1, свідчить і довідка
Рівненської ОДПІ від 13 квітня 2005 року «Про результати  позапланової
перевірки  підприємця  ОСОБА_1,
/НОМЕР_1/  з  питань повноти оподаткування операцій, згідно
постанови суду Рівненського міського суду за період з 1 січня 2000 року
по 31 грудня 2001 року», яка була оглянута в судовому засіданні і підтверджує
фактичне відвантаження отриманої продукції від постачальників ОСОБА_3,
ТОВ «Діоніс», ПП «Д.О.Р»приватним підприємцем ОСОБА_1, для ПП «Леда», ПП «ВСП»,
ТзОВ «Технопарк», Пустомитівської птахофабрики, ПСПП «Волинь”.

Суд врахував ту обставину, що
податковий орган, визначаючи податкові зобов'язання не проводив зустрічних
перевірок контрагентів позивача ОСОБА_3, товариства “Діоніс”, інших. Їх
посадові особи не притягувались до будь-якого виду юридичної відповідальності.
Позивач задекларував свої зобов'язання по податку на додану вартість, про що не
заперечується сторонами.

Таким чином, податковий орган,
відповідно до ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності оспорюваних рішень.

Керуючись ст.94, 158, 160, 163 КАС
України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задоволити. Визнати
нечинними з моменту їх прийняття податкові повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Рівне:

№/0/26-2 від 02 липня
2002 року про визначення податкові зобов'язання по прибутковому податку на
доходи від підприємницької діяльності в сумі 393472,68 грн.;

№/0/26-2 від 02 липня
2002 року про визначення суми податкового зобов'язання за податком на додану
вартість в загальній сумі 299947 гривень;

№/0/26-2 від 16 липня
2002 року про визначення суми податкового
зобов'язання за податком на додану вартість в загальній сумі 13239
гривень.

2.Присудити позивачеві підприємцю
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з державного бюджету України 3
(три) грн. 40 коп. витрат по державному миту (судовому збору).

3.Видати  виконавчий лист за заявою стягувача після
набрання постановою законної сили.

4.Сторона, яка не погоджується з
постановою, має право на апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі, відповідно до ст.
160 КАС України -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Савченко Г. І.

Постанова
складена в повному обсязі і  підписана
суддею  "10" грудня 2007 р.