ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2007 р.                                                           Справа № 8/1888

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Майора Г.І.

суддів:                                                                        Горшкової Н.Ф.

Філіпової Т.Л.

при секретарі                                                            Швидченко О.В. ,

за участю представників сторін:

від позивача:     Перепелиця Є.В. - директор,

Фарафонов С.В., довіреність №1 від 25.10.2006р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будексім", м. Житомир

на рішення господарського суду Житомирської області

від "13" вересня 2007 р. у справі № 8/1888 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будексім", м. Житомир

до Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний

Центр інвалідів", м. Київ в особі Житомирської філії підприємства "Український

науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів", м. Житомир

про стягнення 43966,42 грн.,-

та зустрічним позовом Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будексім", м. Житомир

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та визнання угод недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.09.2007 року у справі №8/1888 відмовлено у задоволенні:

- первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будексім" про стягнення з Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" 43966,42 грн.;

- зустрічного позову Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будексім" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та визнання угод недійсними (а.с.96-98, т.4)).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ТОВ "Будексім" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення в частині відмови у задоволенні позову ТОВ "Будексім" та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити з підстав, викладених у скарзі (а.с.102-105, т.4).

Вважає, що строк позовної давності ТОВ "Будексім" не пропустив, оскільки відповідач розрахувався за поставлений товар до 10.12.2004 року, потім припинив такий розрахунок, 18.04.2005 року отримав претензію №45, у відповідь на яку відмовився від сплати боргу, а 29.06.2005 року товариство звернулося до суду і лише 17.03.2006 року господарський суд м. Києва, прийняв до свого провадження позовну заяву об'єднуючі усі позовні вимоги в одне провадження. Таким чином, рішення суду про застосування строків позовної давності не відповідає дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні представники первісного позивача доводи апеляційної скарги підтримали.

06.11.2007 року від Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст.101 ГПК України про межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутність представника відповідача за первісним позовом не перешкоджає перегляду справи за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників первісного позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будексім" протягом 2001-2003 років здійснювало поставку продукції Підприємству "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" у відповідності до накладних.

На час звернення з позовом до суду борг відповідача перед позивачем становив 44422,54 грн., хоча відповідно до заявлених вимог позивач просить, стягнути 43966,42 грн.

ТОВ "Будексім" зазначає, що відповідачем по первісному позову не проведено розрахунки по накладних, а саме:

- №100 від 16.04.2002р. на суму 274,32 грн.;

- №101 від 16.04.2002р. на суму 264,60 грн.;

- №192 від 16.04.2002 р. на суму 60,60 грн.;

- №103 від 16.04.2002р. на суму 179,64 грн.;

- №98 від 29.04.2002р. на суму 20015,78 грн.;

- №132 від 20.05.2002р. на суму 361,22 грн.;

- №129 від 30.05.2002р. на суму 427,16 грн.;

- №126 від 11.06.2002р. на суму 5783,67 грн.;

- №169 від 31.07.2002р. на суму 403 грн.;

- №178 від 27.08.2002р. на суму 623,93 грн.;

- №193 від 30.09.2002р. на суму 355,51 грн.;

- №202 від 28.10.2002р. на суму 204,05 грн.;

- №210 від 25.11.2002р. на суму 2730,90 грн.;

- №235 від 25.12.2002р. на суму 1319,24 грн.;

- №15 від 28.01.2003р. на суму 260,345 грн.;

- №75 від 28.03.2002р. на  суму 11766,36 грн. При цьому позивач зазначає, що по вказаній накладній відповідачем частково проведено розрахунки на суму 607,59 грн., борг становить 11158,77 грн.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що відпуск продукції здійснювався у 2002 році, тому до даних  правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається  укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У зв'язку з цим ТОВ "Будексім" поставивши продукцію відповідачу за первісним позовом згідно вищевказаних накладних, а відповідач прийнявши вказану продукцію та підписавши накладні тим самим уклали договір купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поставка продукції відповідачу за первісним позовом підтверджується видатковими накладними, а також довіреностями та податковими накладними, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, а копії долучено до матеріалів справи (а.с.52-61,65-94).

Відповідач за первісним позовом заперечує поставку продукції по вищевказаних накладних, вважає їх підробленими. Також стверджує, що поставка продукції здійснювалась лише на зберігання у відповідності до договорів схову №240501, №100801, №120901 з подальшою реалізацією згідно до договорів дорученні від 10.08.2001 року та від 24.05.2001 року.

Відповідно до повідомлення прокуратури Богунського району м. Житомира від  11.07.2007 року, за результатами перевірки заяви генерального директора Українського НВРК Центру інвалідів про неправомірні дії Мартинівського В.А., Мартинівської З.Л.,  Мартинівського А.В. та Перепелиці Є.П.  05.07.2007 прокуратурою на підставі п.2 ст.6 КПК України у порушенні кримінальної справи стосовно вказаних осіб відмовлено (а.с.68 т.4).

07.08.2007 року Державна податкова адміністрація у Житомирській області також повідомила, що постановою від 11.05.2007 року в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб ТОВ "Будексім" за ознаками злочину, передбаченого ст.212 КК України відмовлено у зв'язку з відсутністю події злочину (а.с.83-85, т.4).

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо поставки відповідачу продукції по вищевказаних накладних.

З вказаних накладних вбачається, що поставка продукції здійснювалась відповідно до договору ДГ-0000262 від 24.05.01 року. Однак представники позивача та відповідача у судовому засіданні пояснили, що такий договір сторони не укладали, посилання на цей договір у накладних є помилковим. В матеріалах справи є договір без номера від 24.05.2001 року, проте вказаний договір також не міг бути підставою поставки продукції по вищевказаних накладних, оскільки термін його дії закінчився 01.07.2001 року (а.с.79 том. 4).

Вказані накладні також не можуть бути доказами поставки продукції на відповідальне зберігання, оскільки в них відсутні посилання на такі угоди. Термін дії договорів зберігання закінчився ще до поставки продукції.

В заяві від 21.07.2006 року відповідач просить застосувати до заявлених вимог ТОВ "Будексім" позовну давність. Відповідач також зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу   строку позовної давності (а.с.113, т.2).

Позивач зазначає, що строк позовної давності при зверненні з позовом до суду не пропущено, оскільки відповідно до вимог ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Доказом переривання перебігу позовної давності, на думку позивача, є те, що відповідачем проведено розрахунок за поставлений товар по 10.12.2004р., а також у листі від 10.01.2005 року відповідач визнав борг.

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.530 названого Кодексу зобов'язання виконується у встановлений для його виконання строк. Якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений момент витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Статтею 256 цього Кодексу встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могли довідатися про порушення свого права (ст.ст.257,261 ЦК України).

За зобов'язаннями строк виконання яких не визначений або визначений момент вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено, що строк зобов'язання по оплаті отриманої відповідачем за видатковими накладними продукції не був визначений, то відповідно до вказаної норми, перебіг строку позовної давності починався з дня коли продукція була отримана відповідачем і позивач мав право на пред'явлення вимоги про її оплату.

Таким чином  по видаткових накладних №100, №101, №102, №103, від 16.04.2002р., №98, від 29.04.2002р., №132 від 20.05.2002р., №129, від 30.05.2002р., №126 від 11.06.2002р., №169 від 31.07.2002р., №178 від 27.08.2002р., №193 від 30.09.2002р., №202 від 28.10.2002р., №210 від 25.11.2002р., №235 від 25.12.2002р., №15 від 28.01.2003р. на час звернення до суду з позовом 07.03.2006 року строк позовної давності сплинув.

Позивач також не надав докази, які свідчили б, що відповідач визнає борг. У відповіді на претензію, на яку посилається позивач, відповідач заперечує наявність боргу. Таким доказом не може бути і лист від 10.01.2005 року, оскільки він ніяким чином не стосується вищевказаних накладних (а.с.191, т.1).

Відповідно до приписів п.4 ст.267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання ТОВ "Будексім" на те, що в справі відсутня окрема заява про застосування позовної давності не грунтується на законі.

Разом з тим, таке прохання міститься у заяві підприємства про внесення змін до позовних вимог від 21.11.2006 року (а.с.113-114, т.2).

З урахуванням наведеного, господарський суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову ТОВ "Будексім".

Підприємство "Український науково - виробничий реабілітаційно - комерційний Центр інвалідів" звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Будексім" про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та визнання недійсними п.3.1 договорів №240501 від 24.05.2001 року, №100801 від 10.08.2001 року, №120901  від 12.09.2001 року.

В обгрунтування зустрічного позову позивач зазначає, що укладені угоди є завідомо збитковими для позивача. Житомирська філія і її колишній директор Мартинівський В.А. ніколи не отримували від головного підприємства доручення на здійснення будь - яких дій від імені головного підприємства. Головне підприємство ніколи не схвалювало дії директора філії. Позивач просить стягнути 300000 грн. не сплачених послуг по відповідальному зберіганню товару; 9321,42 грн. несплаченої орендної плати за приміщення та обладнання; 95105,97 грн. не отриманий позивачем прибуток із - за продажу товарів без націнки; 200000 грн. неодержані платежі за оренду приміщення.

Судом встановлено, що 10.08.2001 року між Житомирською філією Українського центру інвалідів та позивачем за зустрічним позовом укладене договір, пунктом 1.1 якого передбачено, що власник передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання тканину на термін до 01.12.2001 року на суму згідно специфікації.

Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що товар приймається на зберігання за кількістю та вартістю згідно з документами на даний вид товару та вимогами на його зберігання.

Відповідно до п.3.1 договору зберігач здійснює відповідальне зберігання безкоштовно.

Вказаний договір підписано директором Житомирської філії Мартинівським В.А та директором ТОВ "Будексім".

Аналогічні угоди на відповідальне зберігання укладалися між тим ж сторонами 24.04.2001 року та 12.09.2001 року.

Відповідно до контракту від 18.12.1998 року на призначення                Мартинівського В.А. директором Житомирської філії, останній є повноваженим представником філії у відносинах з засновником, державними органами, об'єднаннями громадян, окремими громадянами. Директор діє на основі єдиноначальності з питань, що стосуються його компетенції. Директор підпорядкований засновнику у межах, визначених цим контрактом.

На підставі п.2.3 контракту директор одноособово розпоряджається майном грошовими коштами, цінними паперами філії, укладає господарські та інші договори.

Вказаний контракт укладено строком до 31.12.2001 року., тобто він був чинним на час укладення спірних угод.

Вказаний контракт не містив будь-яких обмежень прав директора філії укладення угод.

Відповідач за зустрічним позовом позовні вимоги не визнає, вважає, що угоди на відповідальне зберігання дійсно укладалися, однак майно на відповідальне зберігання не передавалося, тобто угоди є лише наміром сторін на вчинення певних дій.

Статтею 413 ЦК УРСР (яка діяла на час укладення спірних угод), за договором схову одна сторона (охоронець) зобов'язується зберігати майно, передане їй другою стороною, і повернути це майно в цілості. Договір схову вважається безоплатним, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визначені такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку, що директор Житомирської філії Українського центру інвалідів не мав будь-яких обмежень на укладення угод, а тому підписуючи спірні угоди він діяв у межах повноважень, які визначені контрактом. При цьому угоди відповідають законодавству, яке діяло на час їх укладення.

У зв'язку з цим є безпідставними вимоги щодо визнання недійсними п.3.1 договорів, якими сторони погодили, що зберігач здійснює відповідальне зберігання безкоштовно.

Позивач за зустрічним позовом також просить стягнути 604427,39 грн. матеріальної шкоди, в тому числі - 300000 грн. несплата послуг за відповідальні зберігання, 9321,42 грн.          заборгованість по орендній платі, 95105,97 грн. не отриманий позивачем прибуток, та 200000 грн. несплаченої суборенди., а також просить стягнути   100000 грн. моральної шкоди.

Вказані вимоги суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Так, позивач просить стягнути 300000 грн. за зберігання продукції, хоча згідно договорів такі послуги надаються безкоштовно.

Позивачем не надано доказів в підтвердження вимог про стягнення заборгованості по оренді, відсутні докази щодо передачі майна в оренду. Суд також вважає безпідставними, документально не підтвердженими вимоги про стягнення 95105,97 грн. не отриманого прибутку, 200000 грн. збитків від суборенди, а також вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п.1 ст.103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу (подання) - без задоволення.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 13.09.2007 року у справі №8/1888 є законним і обгрунтованим, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.  101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від "13" вересня 2007 року у справі №8/1888 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будексім", м. Житомир - без задоволення.

2. Справу № 8/1888  повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя                                                                 Майор Г.І.

судді:

Горшкова Н.Ф.

Філіпова Т.Л.

Віддрук.5 прим.

1 - до справи

2 - позивачу

3 - Житомирській філії підприємства "Український науково-виробничий, реабілітаційно-комерційний центр інвалідів"

4 - Підприємству "Український науково-виробничий, реабілітаційно-комерційний центр інвалідів"

5 - в наряд