ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 р.
№ 14/80/03-16/325-20/122

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М., - головуючого,

Рибака В.В.,
Васищака І.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ПП “Вікторія”

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 08.06.2007 року

у справі господарського суду
Запорізької області

за позовом
ПП “Вікторія”

до
3-тя особа:

про
ТОВ “Віра-2”
ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”
визнання права на користування нежилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні виселення та виселення

та за зустрічним позовом
до

3-тя особа:
про
ТОВ “Віра-2”
ПП “Вікторія”,
КП “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання № 2”,
Управління житлового господарства Запорізької міської ради
ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”
визнання недійсним договору оренди,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Трубаєв О.В.,

- відповідача:
Салимонова А.А., Тріус К.О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2003 року ПП “Вікторія” звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ “Віра-2” про визнання права на користування нежилим приміщенням загальною площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144, 1-й поверх; усунення перешкод у користуванні цим майном; зобов’язання виселити з нежилого приміщення загальною площею 29,6 кв.м. що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144, 1-й поверх ТОВ “Віра-2”.

Доповідач: Черкащенко М.М.

У лютому 2003 року ТОВ “Віра-2” подало до господарського суду зустрічну заяву до ПП “Вікторія” та КП “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання № 2” про визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення № 517/2 від 27.12.2001 року, укладеного між ПП “Вікторія” та КП “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання № 2” на підставі ст. 48 ЦК УРСР.

У жовтні 2006 року позивач за первісним позовом подав до господарського суду заяву про зміну позовних вимог та просило суд, окрім заявлених позовних вимог ще вселити ПП “Вікторія” у нежиле приміщення площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144.

У листопаді 2006 року ПП “Вікторія” подало до господарського суду заяву про зміну предмету спору та просило суд: визнати право ПП “Вікторія” на користування нежилим приміщенням площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144 з 27.12.2001 р. до 26.12.2006 р. на підставі договору оренди нежилих приміщень від 27.12.2001 року № 517/2, укладеного між КП “ВРЕЖО №2”, УЖГ Запорізької міської ради та ПП “Вікторія”; усунути перешкоди у користуванні ПП “Вікторія” нежилим приміщенням площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144; виселити ТОВ “Віра-2” з нежилого приміщення площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144; вселити ПП “Вікторія” у зазначене приміщення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.12.2006 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 08.06.2007 року рішення місцевого господарського суду від 14.12.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ПП “Вікторія” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 08.06.2007 року та рішення господарського суду Запорізької області від 14.12.2006 року скасувати, прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити повністю та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами  неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.76 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Цим вимогам судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову про визнання права ПП “Вікторія” на користування нежилим приміщенням площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144 з 27.12.2001 р. до 26.12.2006 р. на підставі договору оренди нежилих приміщень від 27.12.2001 року № 517/2, укладеного між КП “ВРЕЖО №2”, УЖГ Запорізької міської ради та ПП “Вікторія”; усунення перешкод у користуванні ПП “Вікторія” нежилим приміщенням площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144; виселення ТОВ “Віра-2” з нежилого приміщення площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144; вселення ПП “Вікторія” у зазначене приміщення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір оренди нежилих приміщень від 27.12.2001 року № 517/2, сторонами якого є КП “ВРЕЖО №2”, УЖГ Запорізької міської ради та ПП “Вікторія” в силу ст. 153 ЦК УРСР є неукладеним, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, зокрема визначення об’єкта оренди, а тому такий договір не породжує для сторін прав та обов’язків.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення № 517/2 від 27.12.2001 року, суди попередніх інстанцій судові рішення обґрунтовували тим, що недійсною може бути визнана лише укладена угода в розумінні ст. 153 ЦК УРСР, а оскільки сторони не досягли згоди по всім істотним умовам, то така угода не може бути визнана на підставі ст. 48 ЦК УРСР недійсною.

Проте з такими висновками попередніх інстанцій судова колегія не може погодитись, оскільки вони є передчасними та такими, що зроблені без урахування всіх обставин справи, зокрема.

Відповідно до ст. 4 Закону України “Про власність” (чинного на момент укладання угоди), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2001р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення №490/28 "Про внесення змін до рішення міськвиконкому від 29.12.94 №539/21 "Про передачу в оренду нежитлового приміщення, розташованого в будинку за №144 по пр. Леніна, ТОВ "Віра-2" та передачу в оренду нежитлового приміщення, розташованого в будинку №144 по пр. Леніна, ПП Вікторія".

Зазначене рішення прийнято на підставі листа ТОВ "Віра-2" від 16.10.01р. №53 про відмову від подальшої оренди частини нежитлового приміщення службової кімнати площею 20,0 кв.м. та частини коридору площею 9,6 кв.м., загальна площа 29,6 кв.м, звернення ПП "Вікторія" від 16.10.2001 №97, враховуючи пропозицію комісії по розгляду заяв про здачу в оренду нежитлових приміщень, та керуючись Законами України "Про оренду державного та комунального майна", "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п.1 рішення були внесені зміни до рішення міськвиконкому від 29.12.94р. №539/21 "Про передачу в оренду нежитлового приміщення, розташованого в будинку за №144 по пр. Леніна, ТОВ "Віра-2": змінений розмір площі, що орендується з 1166,85 кв.м. на 1137,25 кв.м., тобто на 29,6 кв.м.

Пунктом 2 рішення №490/28 доручено КП “ВРЕЖО №2” внести зміни до договору оренди №1213 нежитлового приміщення, розташованого в будинку №144 по пр. Леніна, укладеного з ТОВ "Віра-2 " шляхом укладення додаткової угоди, а також вирішено передати в оренду ПП "Вікторія" нежитлове приміщення 1 поверху, розташоване в будинку №144 по пр. Леніна площею 29,6 кв.м. строком на 5 років під службові приміщення аптеки та доручити  КП "ВРЕЖО №2" укласти договір оренди з приватним підприємством "Вікторія".

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі прийнятого рішення Запорізької міської ради, 27.12.2001р КП "ВРЕЖО № 2" та ПП "Вікторія" підписали договір оренди нежитлового приміщення № 517/2, за яким КП "ВРЕЖО № 2" передало ПП "Вікторія" в платне строкове володіння та користування нежитлове приміщення, загальною площею 29,6 кв.м., за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144, вартість якого становить 15162,30 грн. станом на 01.07.2001р.

Згідно з п. 10.1 договір діє з 27.12.2001р. до 26.12.2006р., строком на 5 років.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що КП "ВРЕЖО № 2" та ПП "Вікторія" підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення, загальною площею 29,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 144.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинної на момент підписання договору) істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації"); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованою майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; відповідальність сторін; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Згідно ст. 4 ЦК Української РСР (ст. 11 ЦК України), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цієї норми цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що між орендодавцем та орендарем не було досягнуто згоди щодо об’єкту орендованого приміщення, оскільки це спростовується п. 1.1 договору оренди № 517/2 від 27.12.2001 року, а також спростовується діями сторін спрямованих на укладання та виконання цього договору (прийняття рішення №490/28, акт прийому-передачі нежитлового приміщення 29,6 кв.м., сплати орендної плати ПП “Вікторія” за весь час дії договору за орендоване приміщення, тощо).

Крім того, судова колегія зазначає, що доводи попередніх інстанцій про невизначеність предмету договору, а саме відсутність в договорі, що нежитлове приміщення площею 29,6 кв.м., яке є предметом договори складається з кімнати площею 20,0 кв.м. (№5) та частини коридору 9,6 кв.м.(№4) є також безпідставними, оскільки в матеріалах справи є достатні та допустимі докази, які в сукупності свідчать проте, що сторони та їх дії були спрямовані на виникнення правовідносин саме з оренди зазначених приміщень загальною площею 29,6 кв.м. (лист ТОВ "Віра-2" від 16.10.01р. №53 про відмову від подальшої оренди частини нежитлового приміщення площею 29,6 кв.м, звернення ПП "Вікторія" від 16.10.2001 №97 про оренду цих приміщень, рішення ради № 490/28, фрагмент плану приміщення, що наданий КП “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання № 2” до ради для прийняття відповідного рішення).

Судами попередніх інстанцій під час прийняття рішень помилково з порушенням ч.2 ст. 35 ГПК України не було взято до уваги рішення Орджонікідзевського районного суду від 15.06.2004р. по цивільній справі № 2-2562/04 за яким договір оренди № 517/2 від 27.12.2001р. та акт прийому-передачі від 27.12.2001р. були визнані законними, дійсними та такими, що підлягають виконанню.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги ст. 43 ГПК України і прийняли незаконні рішення.

Крім того, судова колегія зазначає, що судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки рішення господарського суду може прийматись тільки тим суддею (суддями), який брав участь у розгляді справи. У разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді до складу суду розгляд справи слід починати спочатку, про що головою господарського суду або його заступником повинна виноситись ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів Антонік С.Г. –головуючого, суддів Мойсеєнко Т.В., Кагітіна Л.П.) від 12.02.2007 року було порушене апеляційне провадження та прийнято апеляційну скаргу ПП “Вікторія” до розгляду.

Розгляд справи неодноразово відкладався та неодноразово за розпорядженнями Голови суду змінювався склад колегії суддів.

Останнім розпорядженням Голови суду від 07.06.2007 року № 1883, яке відсутнє в матеріалах справи, було передано справу на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Яценко О.М., суддів Мойсеєнко Т.В., Шевченко Т.М.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема формуляру (протокол) судового засідання від 08.06.2007 року, змінений склад суду продовжив розгляд апеляційної скарги, заслухав пояснення запрошеного майстра КП “ВРЕЖО № 2”, отримав відповіді сторін на свої запитання та оголосив у судовому засіданні вступну та резолютивну частину постанови (а.с. 126-127 т. 7).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги норм процесуального права, оскільки суд після зміни складу суду продовжив розгляд апеляційної скарги, хоча повинен був почати розгляд спочатку, заслухати доводи сторін та інших учасників процесу та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно врахувати вищевикладене, витребувати докази у відповідності з вимогами ст.36 ГПК України, повно, всебічно та об’єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи позивача та відповідача, дати їм належну юридичну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 08.06.2007 року та рішення господарського суду Запорізької області від 14.12.2006 року у справі № 14/80/03-16/3258-20/122 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий, суддя                                                                        М. Черкащенко

Судді                                                                                          В. Рибак

І. Васищак