СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17.09.07                                                                                 Справа № 11/442ад.

Суддя господарського суду Луганської області Москаленко М.О., при секретарі Мелеховій О.С., розглянувши матеріали справи № 11/442ад за позовом

Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,             м. Луганськ

до Державного підприємства «Свердловантрацит»в особі відокремленого підрозділу «Управління «Спецшахтомонтаж», м. Свердловськ Луганської області

про стягнення 1712863 грн. 50 коп.

за участю представників сторін:

від позивача – Шатська Т.І., дов. № 03-01/2254 від 19.07.2007

від відповідача – Добриднєва О.І., дов. № 14-56д від 30.12.2006

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача                 штрафних санкцій за нестворення  робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році у сумі  152657 грн. 37 коп.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що  в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює питання працевлаштування інвалідів в Україні, у  2006 році відповідачем не був виконаний 4% норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджено, зокрема, звітом відповідача форми № 10-ПІ за 2006 рік.

Відзивом від 28.08.2007 б/н на адміністративний позов відповідач проти викладених у ньому вимог заперечив, посилаючись на вжиття ним заходів щодо працевлаштування інвалідів, зокрема, інформування служби зайнятості про наявність вакантних місць та забезпечення працевлаштування на підприємстві «певної кількості інвалідів. Також відповідач послався на те, що чинним законодавством на підприємство не покладений обов»язок підбору та працевлаштування інвалідів.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-ХІІ (в редакції від 05.07.01, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом –Закон                                    № 875), п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314 "Про організацію робочих місць для працевлаштування інвалідів" (далі за текстом –Постанова № 314) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з  п.3.3.3 Інструкції зі статистики чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві України, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 171 від 07.07.95 за погодженням з Міністерством економіки України, Міністерством праці України, Міністерством фінансів України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.08.95 за № 287/823 (далі за текстом - Інструкція) середньооблікова чисельність працівників з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців за період з початку року, тобто відповідно на 12.

Згідно з п. 14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою № 314 (далі за текстом –Положення), підприємства (об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону № 875 Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.01 № 1767 затвердив     "Порядок     сплати     підприємства-ми     (об'єднаннями),     установами і організаціями   штрафних   санкцій   до   відділень   Фонду   соціального   захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів" (далі за текстом –Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку підприємства щороку не пізніше 1 лютого подають до відділень Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується наказом Мінпраці України за поданням Фонду та погоджується з Держкомстатом.

У відповідності з приписами ч.1  ст. 18 Закону № 875 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забезпечення  прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу,  в тому числі з умовою про виконання  роботи вдома,   здійснюється   шляхом  їх  безпосереднього  звернення  до підприємств,  установ,  організацій   чи   до   державної   служби зайнятості.

Ч.3 ст. 18 Закону № 875 у вказаній редакції встановлює, що       підприємства, установи,  організації,  фізичні   особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати робочі  місця  для  працевлаштування  інвалідів,  у   тому   числі спеціальні   робочі  місця,  створювати  для  них  умови  праці  з урахуванням індивідуальних програм  реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,    передбачені    чинним законодавством,  надавати державній службі зайнятості  інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального   захисту   інвалідів   про   зайнятість    та працевлаштування  інвалідів  у  порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.20 Закону № 875 підприємства, установи  й організації (незалежно від форм власності і господарювання), на яких працює інвалідів менш, ніж встановлено нормативом, зобов’язані щорічно відраховувати до відділення Фонду України соціального захисту інвалідів цільові кошти на створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та на здійснення заходів по їх соціально-трудовій та професійній реабілітації. Розмір відрахування визначається середньою річною заробітною платою на відповідному підприємстві, в установі і організації за кожне незайняте інвалідом робоче місце. При цьому підприємства (об'єднання), установи організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено вищенаведеним нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об'єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Згідно з п.п. 5, 10-14 Положення підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до поданого відповідачем звіту за формою державної статистичної звітності  № 10-ПІ за 2006 рік (а.с. 12) середньооблікова чисельність  штатних працівників у цьому періоді становила 394 особи, фонд оплати їх праці становив 6683, 00 тис. грн.

За даними звіту відповідача форми № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, у 2006 році становила 7 осіб.

П. 3.2 Інструкції визначений механізм обчислення середньооблікової чисельності  працівників за звітний період, згідно з яким  середньооблікова чисельність працівників за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.

З урахуванням вимог зазначеної вище норми Закону № 875 та середньооблікової чисельності штатних працівників відповідач у 2006 році  повинен був працевлаштувати 16 інвалідів. Та обставина, що на підприємстві відповідача у 2006 році працювало 7 інвалідів, дає підстави стверджувати про фактичну відсутність необхідного нормативу.

Посилання відповідача на те, що Законом № 875 встановлена відповідальність за відмову у працевлаштуванні направлених або таких, що звернулися самостійно, інвалідів, є необґрунтованим та судом до уваги не приймається, оскільки Законом № 875 відповідальність встановлено, якщо кількість працюючих на підприємстві інвалідів менша, ніж установлено встановленим законом нормативом.

Посилання відповідача на факт повідомлення державної служби зайнятості про наявність на підприємстві встановленої законодавством кількості місць для працевлаштування інвалідів, спростовується матеріалами справи, а  саме довідкою Свердловського міськрайцентру зайнятості Луганської області № 12/3-1573 від 18.07.2007 з відомостями про те, що  ВП «Управління «Спецшахтомонтаж»ДП «Свердловантрацит» інформацію про наявність робочих місць для інвалідів у 2006  році до центру зайнятості не надавали (а.с. 8).

Відповідачем на вимогу суду не було надано жодного звіту до центру зайнятості у підтвердження доводів про інформування державних органів т установ про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, у відповідності з довідкою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Свердловської міської ради №  01/18-1303 від 05.04.2007 підприємство відповідача у 2006 році не надавало відомостей про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також не надавало на повідомну реєстрацію колективний договір, у якому були б визначені заходи зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Під час судового розгляду даної справи представником позивача суду було надано акт звірення взаємних розрахунків, складений та підписаний повноважними представниками сторін у  справі, у відповідності з яким відповідачем було визнано наявність обов»язку зі сплати 152657 грн. 37 коп.  штрафних санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів .

Таким чином, внаслідок відсутності у 2006 році на підприємстві відповідача встановленої законом кількості вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів у органу державної служби зайнятості була відсутня можливість для направлення на підприємство відповідача з метою працевлаштування встановленої законом кількості інвалідів.

Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, адже у відповідності з вимогами Закону № 875 на органи Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцеві ради, громадські організації інвалідів покладений обов'язок безпосереднього працевлаштування інвалідів, проте здійсненню такого обов'язку передують дії підприємства (об'єднання), установи та організації з інформування зазначених державних органів про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році є обґрунтованою, оскільки позивачем  доведено суду, що порушення норм Закону № 875 відбулося саме з вини відповідача у справі.

Матеріали справи свідчать про невиконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, з забезпечення встановленої кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем не вжиті передбачені чинним законодавством заходи з забезпечення працевлаштування інвалідів: у 2006 році підприємством не розроблялись заходи по створенню робочих місць для інвалідів, підприємство не інформувало центр зайнятості стосовно наявності встановленої кількості вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, місцевий орган соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Разом з цим позивачем у справі обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі  152657 грн. 37 коп.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що повний текст постанови буде виготовлений та підписаний у п’ятиденний строк з моменту закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158-163, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Свердловантрацит», вул. Енгельса, 1, м. Свердловськ, Луганська область, код 32355669, в особі відокремленого підрозділу «Управління «Спецшахтомонтаж», вул.. Жилова, 1, м. Свердловськ, Луганська область, код 26350128, на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Луганськ, вул. Володарського, 59, одержувач: Державний бюджет м. Свердловськ, р/р 0072 в ГУДКУ у Луганській області, МФО 804013, код 24048566, код платежу 50070000,  адміністративно-господарські санкції у сумі 152657 грн. 37 коп.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржене судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 24.09.2007.

Суддя                                                                               М.О. Москаленко