ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 грудня 2007 р.                                                                         Справа  № 5/98-А

За позовом:       Державного підприємства „Солотвинський сольовий рудник” м.Ужгород

До відповідача: Контрольно-ревізійне управління в Закарпатській області м.Ужгород

Про визнання нечинним акту органу владних повноважень

Заступник Голови господарського суду - суддя        О.С.Йосипчук

за участю представників сторін:

позивача:

відповідача:

Розглянувши матеріали справи за позовом

Державного підприємства Приватного підприємства “Солотвинський сольовий рудник” м.Ужгород до Контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області м.Ужгород про визнання нечинним акту,

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання нечинним акту –Вимоги КРУ в Закарпатській області від 07.04.2006р. №07-05/969.

Згідно із даною Вимогою, Контрольно-ревізійним Управлінням в Закарпатській області поставлено перед позивачем наступні вимоги:

1. Матеріали ревізії обговорити в колективі та розробити заходи щодо усунення виявлених ревізією порушень.

2. Забезпечити повне відшкодування в державний бюджет виявлене ревізією завищення вартості робіт та витрат на загальну суму 2015160 грн. допущеного при виконанні робіт по здійсненню заходів з ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника.

3. Відшкодувати у Державний бюджет кошти у сумі 307980 грн., щодо яких допущене нецільове використання бюджетних коштів.

4. У відповідності до вимог п.2.4.11 та п.2.8.18 Правил визначення вартості будівництва, за рахунок не оприбуткованих доходів від повернення матеріалів в загальній сумі 507400 грн. (481200 грн. –видобуток та        реалізація солі, 5100 грн. –матеріали від розбирання аварійних будівель, 21100 грн. –вартість відпрацьованих стальних канатів).

Також цим пунктом позивача зобов”язано утворити в обліку Солотвинського солерудника додаткове джерело фінансування будівельних робіт по об’єкту з ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника.

5. В установленому порядку забезпечити повне відшкодування в касу Солерудника суму 250 000 грн. незаконно виданої з каси.

Також цим пунктом зобов’язано позивача в подальшому дотримуватись при видачі з каси готівкових коштів вимог п.3.7. та п.7.29 Положення „Про ведення касових операцій в національній валюті України”.

6.В установленому порядку внести зміни до фінансової звітності в частині безпідставного включення видатки по об’єкту з ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника. На загальну суму 1100100 грн.

7. Дотримуватись вимог п.1 ст.2 та п.2 ст.38 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” при закупівлі товарів робіт і послуг за державні кошти.

Цим же пунктом позивача зобов’язано вжити заходів щодо повернення придбаного вентилятора ВЦО-2,5, оскільки він є 1995 року випуску та після проведеного у 2005 році капітального ремонту.

8. Забезпечити організацію бухгалтерського обліку та належне оформлення бухгалтерських облікових документів, первинних облікових документів, повне і своєчасне відображення в облікових документах господарських операцій, а також ведення касових операцій у відповідності до чинного законодавства.

Означену вище вимогу №07-05/969 від 07.04.2006р. винесено відповідачем за результатами позапланової тематичної документальної ревізії з питання законного та цільового використання державних коштів, виділених з Державного бюджету України 2005р. на заходи з ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника за період 2005 року, висновки якої викладено у акті ревізії №07-05/795 від 28.03.2006р.

Даним актом ревізії зафіксовано порушення позивачем бюджетної та фінансової дисципліни, які полягали у завищенні позивачем вартості і об’ємів виконаних робіт по ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника на суму 131000 грн., яку було неправомірно перераховано, залученим до виконання робіт підрядним організаціям, в якості податку на додану вартість, оскільки кошторисним розрахунком не було передбачено залучення до виконання цих робіт субпідрядні організації. Так само, перевіркою встановлено завищення об’ємів виконаних робіт за червень 2005 року у сумі 531928 грн., за липень 2005 року на суму 59484 грн. (загалом 591412 грн.), та завищення об’ємів виконаних робіт за серпень 2005 року у сумі 345185 грн., за вересень 2005 року на суму 202725 грн. (загалом 547910 грн.).

Крім того, внаслідок проведення контрольного обміру, та на підставі даних бухгалтерського обліку позивача та даних звітів форми Ф-2, ревізією виявлено неспівпадання на суму 1803086 грн., з яких позивачем безпосередньо відшкодовано 1101350 грн., 59016 грн. роботи, а 667120 виправлення по проводкам.

Далі ревізією виявлено факт нецільового використання коштів на суму 307980 грн. Призначення даних коштів –вартість робіт субпідрядних організацій. Ревізією зафіксовано, що на момент проведення перевірки, згадані вище кошти, що бути отримані від держказначейства, не були виплачені субпідрядним організаціям. На вартість таких робіт у бухгалтерському обліку позивача було відображено кредиторську заборгованість.

Кошторисним розрахунком було передбачено в якості додаткового резерву для відшкодування наслідків аварії у вигляді затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника суму 507400 грн., у вигляді видобутої солі на суму 481200 грн., у вигляді матеріалів від розбирання аварійних будівель та у вигляді вартості відпрацьованих стальних канатів на суму 21100 грн. Однак, ці кошти не були відображені як додаткове джерело фінансування, що на думку перевіряючи є порушенням фінансової дисципліни.

Ревізією встановлено та зафіксовано актом, що на придбання обладнання із коштів Державного бюджету позивачу було виділено 1266950 грн. з яких сума 520 000 грн. було потрачено на придбання вентилятора ВЦО-2,5, в той час, як локальним кошторисом вартість придбання такого вентилятора встановлена у сумі 499000 грн. Таким чином, перевіркою зафіксовано перевитрати бюджетних коштів на суму 21000 грн. Крім того, оглядом придбаного вентилятора марки ВЦО-2,5 перевіряючими встановлено, що дане обладнання не є новим. Воно є 1995 року випуску і було в експлуатації. Крім того, дане обладнання не було введено в експлуатацію на момент проведення ревізії.

Із виділених на обладнання 1266950 грн. крім вентилятора марки ВЦО-2,5 позивачем було придбане і інше обладнання, однак в експлуатацію введене не було.

Далі, у ході проведення ревізії встановлено факт незаконного списання з каси солерудника коштів у сумі 250 000 грн. Згідно з актом ревізії (арк..84), за даними бухгалтерського обліку та касової книги позивача, кошти у сумі 250 000 грн. відображені по кредиту балансового рахунку 301 „каса” та дебету балансового рахунку 661 „розрахунки по оплаті праці” з яких у листопаді 2005 року відображено 48357грн., а у грудні –201643 грн. Однак, ревізією встановлено, що за даними обліку та касової книги позивача, сума 250 000 грн. не значаться на балансовому рахунку 311 „банк”, звідси і висновок про те, що дані кошти в банк здані не були. Також ревізією було встановлено завищення об’ємів по засипці карстових провалів на суму 52760 грн.

Аргументуючи свою незгоду із Вимогою КРУ в Закарпатській області, позивач посилається на недостовірність висновків та на те, що ці висновки спростовано актом перевірки податкового органу. При цьому, позивач посилається на те, що висновки про завищення вартості робіт по ліквідації наслідків аварії у вигляді затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника неправильно зроблено на підставі актів контрольного обміру виконаних робіт у співставленні з актами фактично виконаних робіт господарським способом та за участі підрядчиків на підставі укладених договорів та на неможливість перевірити достовірність даних перевірки.

Окрім того, позивач не погоджуючись із висновком відповідача про відшкодування до бюджету 307980 грн. коштів, використаних не за цільовим призначенням, позивач посилається на нечітке визначення норми права, на підставі якої вказану вимогу заявлено.

Далі, позивач заперечуючи проти вимоги про повернення у бюджет 250 000 грн. посилається на те, що дані кошти не є бюджетними.

Листом від 19.05.2006р. за №07-13/1392 позивачем подано суду докази звернення до Управління СБУ України в Закарпатській області та у Прокуратуру Закарпатської області із клопотанням вирішити питання щодо участі у даній справі. Позитивних рішень з цього приводу від Прокуратури Закарпатської області та від Управління СБУ в Закарпатській області не поступало.

Також, через відсутність з боку позивача – ДП „Солотвинський сольовий солерудник” безпосередньо, будь-яких позицій з приводу заявленого позову та через відсутність даних про відізвання довіреностей представників позивача, чи заміни законного представника, судом здійснено розгляд спору з огляду на приписи ст..2 та ст..6 Кодексу адміністративного судочинства України.

За клопотанням позивача та зі згоди відповідача провадження у справі зупинялось через призначення судових експертиз, що не були проведені через відсутність їх здійснення у розумні строки та через неспроможність здійснити дослідження шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника через тривалий проміжок часу.

У попередніх засіданнях суду було заслухано спеціалістів КРУ в Закарпатській області Русанич М.С. –провідний контролер-ревізор та Марич М.І. –начальник управління.

Повний текст Постанови складено та підписано 18.12.2007р.

Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши

подані по справі доказові матеріали, щодо спірного питання,

Суд задовольняє позов, частково виходячи з наступного:

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу" головним завданням контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів,  правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і остовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів  господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів  усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували   у  періоді,  який  перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів,  розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудитута інспектування. При цьому інспектування здійснюється у формі ревізії та  полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів  порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті ревізії.

Відповідно до пунктів 3 та 35 Порядку проведення інспектування     державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою   Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. N 550, акт ревізії - це документ, який складається особами,  що проводили ревізію,  фіксує факт її проведення та результати, і відповідно є підставою для реалізації повноважень, встановлених п.7 ст.10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”.

Оскаржена позивачем Вимога КРУ в Закарпатській області від 07.04.2006р. за №07-05/969 прийнята на підставі акту ревізії, містить конкретні приписи конкретній особі і, власне, породжує юридично значимі наслідки. За таких обставин, дана вимога відповідача є актом індивідуальної дії, винесена суб”єктом владних повноважень і може бути предметом оскарження у суді.

Як вбачається із матеріалів справи, у відповідності до п.0513 додатку №3 до ст..27 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” (з наступними змінами і доповненнями) затверджено бюджетні призначення коштів Державного бюджету України на 2005 рік по коду програмної класифікації видатків 2801800 на заходи з ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника у сумі 5000000 грн., які в повному обсязі надійшли на цільовий рахунок Солотвинського солерудника №27. З даного рахунку на поточні рахунки позивача перераховано 2085159 грн. з яких 1605159 грн. –за виконання робіт господарським способом по ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 та 480 000 грн. виплати авансу для придбання матеріалів на виконання робіт по ліквідації затоплення шахт.

У відповідності до п.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень, обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

На підтвердження факту перевищення об’ємів виконаних робіт за червень-вересень 2005 року (1139322 грн.) відповідачем подано Висновок судвої гірсько-технічної експертизи №5367/21 від 13.12.2005р., акт контрольного обміру фактично виконаних об’ємів робіт по ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 Солотвинського солерудника від 19.02.2006р. та копії маркшейдерської документації позивача. Даними доказами підтверджується висновок відповідача щодо завищення вартості робіт та витрат при виконанні робіт по здійсненню заходів із ліквідації наслідків затоплення шахти №9 та аварійного ствола шахти №8 у сумі 2015160 грн. Згадане також підтверджується даними бухгалтерського обліку та звітів форми Ф-2, між якими встановлено невідповідність у сумі 1803086 грн.

Також суд вважає неправомірним збільшення вартості робіт на суму 131 000 грн., яку було сплачено в якості ПДВ нараховану на вартість робіт, виконаних субпідрядними організаціями. Як встановлено у ході судового розгляду справи, дана сума ПДВ не була зазначена у акті виконаних робіт, за яким відділення казначейства здійснило фінансування. Тому, оскільки кошторисний розрахунок вартості робіт не передбачав залучення субпідрядних організацій, і відповідно –не враховував ПДВ, позивач не повинен був здійснити такий платіж навіть за наявності інших погоджень.

За таких обставин, п.2 оскарженої вимоги є обґрунтованим.

Як встановлено перевіркою, вартість робіт субпідрядних організацій становить 307980 грн. Зазначені кошти на оплату робіт були перераховані на рахунки позивача, однак на момент проведення ревізії у бухгалтерському обліку позивача було відображено кредиторську заборгованість по цим проведеним роботам. Таким чином, вартість робіт субпідрядним організаціям не була сплачена. Доказів погашення заборгованості субпідрядним організаціям позивачем не подано, з огляду на що, висновки відповідача щодо нецільового використання 307980 грн. слід визнати достовірними, як і п.3 оскарженої вимоги.

Позивачем підтверджено наявність сольового запасу, матеріалів від розбирання аварійних будівель та відпрацьованих канатів, які не були реалізовані. Тому, оскільки кошторисним розрахунком було передбачено додаткове джерело фінансування будівельних робіт по об’єкту з ліквідації наслідків аварії на шахті №9 та аварійного ствола шахти №8, саме за рахунок не оприбуткованих доходів у загальній сумі 507400 грн., слід визнати правомірним п.4 оскарженої вимоги щодо утворення в обліку Солотвинського солерудника додаткового джерела фінансування будівельних робіт.

Ревізією встановлено відсутність відомостей на підтвердження використання коштів, виданих з каси позивача у сумі 250 000 грн. Подані позивачем документальні пояснення про використання частини цих коштів на заробітну плату не може бути визнане судом правомірним витрачанням коштів. Тому, оскільки висновки ревізії зроблені на підставі аналізу документів первинного обліку, наданих позивачем і ним же не спростовані, висновки, викладені у п.5 оскарженої вимоги також слід визнати такими, достовірність яких доведена відповідачем у ході судового розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджено факт придбання позивачем у 2005 році обладнання на загальну суму 1100100 грн. Даний факт не заперечується і відповідачем у справі. Тому, оскільки документами первинного бухгалтерського обліку підтверджено факт придбання підприємством матеріальних цінностей, передбачених локальним кошторисом, вимоги, викладені у п.6 оскарженої вимоги суперечать даним бухгалтерського та податкового обліку позивача. На думку суду, реалізацією повноважень КРС у цій ситуації мала бути вимога про введення в експлуатацію придбаного обладнання, а не коригування даних обліку за відсутності первинних документів.

Так само слід визнати помилковою викладену у ч.2 п.7 оскарженої вимоги, вимогу відповідача про повернення вентилятора ВЦО-2,5. Як вбачається із матеріалів справи, локальним кошторисом передбачено придбання вентилятора ВЦО-2,5 придатного до експлуатації, але без обумовлення дати його випуску. Матеріали справи не містять документально підтверджених висновків про непридатність цього вентилятора до експлуатації. Не є підтвердженям цьому і факт невведення вентилятора ВЦО-2,5 в експлуатацію, позаяк ревізією не виявлено причин невведення в експлуатацію. Тому, оскільки факт придбання неналежного майна не доведено відповідачем (ч.2 ст.71 КАС України) у суду відсутні правові підстави вважати наведений вище висновок відповідача достовірним.

Оскільки більша частина висновків відповідача є підтвердженою документально, вимога щодо обговорення матеріалів ревізії у колективі та вимога розробити заходи щодо усунення порушень є правомірною та відповідає приписам ст..10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”

Так само, з огляду на виявлені перевіркою порушення та у відповідності до ст..ст.9, 11 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, слід визнати правомірною вимогу щодо забезпечення організації бухгалтерського обліку та належне оформлення первинних облікових документів на підприємстві позивача.

На підставі наведеного та керуючись , ст.ст. 2, 7 –12, 70, 86, 94, 157, 158 –163 Кодексу адміністративного судочинства України

СУД ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задоволити частково.

Визнати нечинними п.6 та ч.2 п.7 Вимоги контрольно-ревізійного Управління в Закарпатській області №07-05/969 від 07.04.2006р.

2.В решті вимог у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає чинності протягом 10-ти днів з дня складення в повному обсязі відповідно до ст.ст. 254, 186, 160 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя                                               О.С.Йосипчук