СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11.09.07                                                                                 Справа № 18/415н-ад.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Полі-Пак», м. Луганськ

до  Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції у м. Луганську, м. Луганськ

про визнання нечинним та протиправним податкового повідомлення-рішення

за участю представників сторін:

від позивача:               Єрмоленко Є.В. за дов. від 23.07.2007;

від відповідача:           Буркова О.М. за дов. від 27.12.2006;

Рогозніков А.А. за дов. 11.09.2007.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання нечинним та протиправним податкового повідомлення-рішення відповідача від 22.06.2007 № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 823777 грн. (за грудень 2006 р. на 303777 грн, за січень 2007 р. на 520000 грн.).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте у супереч вимогам Закону України «Про податок на додану вартість»; зменшення суми бюджетного відшкодування є протиправним та безпідставним.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на законність та обґрунтованість оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем, у межах своїх повноважень, в період: з 17.04.2007 по 28.04.2007 була проведена виїзна позапланова перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2006 р. та січень 2007 р.

За результатами перевірки складено акт від 07.05.2007 № 585/23-6/33182253.

В акті перевірки від 07.05.2007 № 585/23-6/33182253 вказано, що позивачем у порушення підпункту 7.7.2. пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника за грудень 2006 р. у сумі 303777 грн. та за січень 2007 р. у сумі 520000 грн.

Завищення вказаної суми стало наслідком того, що позивачем до рядка 3 Розрахунку сум бюджетного відшкодування було віднесено:

-          суми ПДВ по тих товарах, податковий кредит по яких виник в одному податковому періоді з оплатою;

-          суми сплаченого ПДВ, податковий кредит по яких виник в попередніх податкових періодах (тобто не підтверджений податковими накладними грудня і січня),

але на думку відповідача до рядка 3 Розрахунку сум бюджетного відшкодування позивачу слід було включати лише суми ПДВ по тих товарах (послугах), податковий кредит по яких виник в одному податковому періоді з оплатою.

За результатами перевірки на підставі вказаного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.06.2007 № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 823777 грн. (за грудень 2006 р. на 303777 грн, за січень 2007 р. на 520000 грн.).

Позивачем заявлено вимоги про визнання нечинним та протиправним вказаного податкового повідомлення-рішення відповідача від 22.06.2007 № /0.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте у супереч вимогам Закону України «Про податок на додану вартість»

Позивач зазначив, що закон пов’язує отримання бюджетного відшкодування з ПДВ із держбюджету з фактичною сплатою податку контрагентам платника в ціні придбаних товарів у податковому періоді, що передує звітному, незалежно від того, коли фактично був отриманий товар: в цьому, попередньому, чи іншому звітних податкових періодах, і коли у отримувача товару виникло зобов’язання перед постачальником. Головна умова, що б сплата ПДВ була здійснена в періоді, що передує звітному.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на законність та обґрунтованість оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно абз. 1 підпункту 7.7.1. пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду (абз. 2 пп. 7.7.1. п.7.7. ст. 7 Закону).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (абз. 2 пп. 7.7.1. п.7.7. ст. 7 Закону).

Відповідно до підпункту 7.7.2. пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Враховуючи вказане, суд вважає, що наведені положення Закону пов’язують можливість отримання платником податку бюджетного відшкодування з ПДВ з Державного бюджету України саме з фактичною сплатою податку контрагентам платника в ціні придбаних товарів (робіт, послуг) у податковому періоді, що передує звітному, незалежно від того, коли фактично був отриманий товар (роботи, послуги): в цьому, попередньому, чи іншому звітних податкових періодах, і коли у отримувача товарів (робіт, послуг) виникло зобов’язання перед постачальником.

Головна умова, що б сплата ПДВ була здійснена в періоді, що передує звітному.

З акту перевірки витікає, що в грудні 2006 р. та січні 2007 р. позивачем були проведені відповідні сплати постачальникам товарів, та у складі цих сум був також сплачений податок на додану вартість.

Із вищенаведеного видно, що висновки в aктi перевірки зроблені в результаті невірного тлумачення положень пп. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Висновок в акті перевірки щодо порядку заповнення рядка 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування, згідно з яким «платник податку при заповненні даного рядка розрахунку може враховувати лише суми податкового кредиту попереднього податкового періоду, які фактично оплачені отримувачем товарів у цьому ж податковому пepioдi постачальникам таких товарів, включаючи i суми податку, які фактично були оплачені у такому ж попередньому податковому періоді при ввезенні на митну територію України товарів», не відповідає повною мірою положенням пп. «а»пп. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Оскільки даною нормою передбачено право на здійснення бюджетного відшкодування в тій його частині, яка дорівнює cyмi податку, фактично сплаченій отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів, а не cyмi податкового кредиту попереднього податкового періоду, сплаченого в такому податковому періоді.

Таки чином, висновок відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за грудень 2006 р. у розмірі на 303777 грн. та за січень 2007 р. у розмірі 520000 грн., є неправомірним.

Відповідно, оспорюване податкове повідомлення-рішення відповідача про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 823777 грн., також є неправомірним.

За таких обставин, вимоги про визнання протиправним та нечинним податкового повідомлення-рішення від 22.06.2007 № /0, підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про законність та обґрунтованість оспорюваного податкового повідомлення-рішення не приймаються судом до уваги в зв’язку з вищенаведеним.

Відповідно до ст. ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача (на держмито) в сумі 3,40 грн. підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати протиправним та нечинним податкове повідомлення-рішення Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції в м. Луганську від 22.06.2007 № /0.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Полі-Пак»(м. Луганськ, вул. Звейнека, 145, ідентифікаційний код 33182254) витрати на державне мито в сумі 3,40 грн.

11 вересня 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови. Постанова, оформлена відповідно до ст. 163 КАСУ, підписана 26 вересня 2007 р.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути подана сторонами протягом 10 днів з 25 вересня 2007 р. до Донецького апеляційного адміністративного суду через господарський суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів  після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                                 В.В. Корнієнко