ПОСТАНОВА

"02" жовтня 2007 р.

Справа № 7а/128-3468

15 год. 30 хв.

м. Тернопіль

Господарський
суд Тернопільської області у складі

судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Підлубній О.В.

розглянув справу

за позовом:
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:
Управління Пенсійного Фонду України в м. Тернополі, м. Тернопіль, вул. Руська,
17, Тернопільської області, 46000.

за участю представників сторін:

позивача:          ОСОБА_2-довіреність
№ 364 від 27.08.07р.;

ОСОБА_3-довіреність   № 364
від 27.08.07р.;

ОСОБА_4-довіреність   № 364
від 27.08.07р.;

відповідача: Щепна
Ірина Михайлівна -довіреність № 5967/04
від 18.06.07р..

Суть спору:

Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа ОСОБА_1звернулася з позовом про визнання нечинною вимоги
Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про сплату боргу № 848 від
31.05.2007р. сумі 4659,18 грн..

Представникам сторін в судовому
засіданні роз'яснено їх права і обов'язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач проти позову заперечує
посилаючись на те, що вимога направлена позивачу відповідно до чинного
законодавства, яке регулює сплату страхових внесків, відповідно до якого
позивач є їх платником. Просить суд врахувати, що згідно Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суб'єкти малого
підприємництва є страхувальниками і зобов'язані сплачувати страхові внески,
оскільки вони не включаються до складу податків, а також звертає увагу суду на
те, що Указ Президента „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" поширює свою дію тільки на податкові
правовідносини, а Закон України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" має вищу юридичну силу, ніж вищезазначений Указ Президента.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Тернопіль (далі Управління) проведено перевірку на предмет
достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (далі Підприємець)
страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування в період з
01.01.2005р. по 01.04.2007р., за результатами якої складено акт № 302 від
31.05.2007р., згідно якого встановлено порушення підприємцем ст.ст. 19, 20
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а
саме не проводилось в повному обсязі нарахування та сплата страхових внесків за
ставкою 32 % ,31,8%, 33,2% з фонду оплати праці найманих працівників за період з
лютого 2005р.  по грудень 2006р. в сумі
4659,18 грн. із яких 1707,76  грн.
донараховано за лютий 2005р. та 2951,42 грн. з липня по грудень 2006р..

Управлінням, в порядку
передбаченому ст. 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", направлено на адресу Приватного підприємця ОСОБА_1 вимогу №
848 про сплату боргу від 31.05.2007р. на суму недоїмки по страхових внесках в
сумі 4659,18 грн.

Позивач проти доводів управління
заперечує, посилаючись на те, що оскаржувана вимога прийнята всупереч вимогам
чинного законодавства, а вказана в ній сума недоїмки по страхових внесках
донарахована неправомірно, оскільки в лютому
2005 року перебував на загальній системі оподаткування і боргу по
внесках не мав , а навпаки була переплата станом на 01.04.2005р., що підтвердив
довідкою відповідач. Що стосується проведених донарахувань за період з липня по
грудень 2006р.  то в періоди, за які управлінням
проведено донарахування, підприємець перебувала на спрощеній системі
оподаткування і являлась платником єдиного податку, який своєчасно сплачувала,
а тому згідно чинного законодавства не повинна була сплачувати додатково на
рахунок управління страхові внески , що забезпечують їх сплату за ставкою 32 %
,31,8%, 33,2% відсотка.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України,
давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до
висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд  виходив із наступного:

- пенсійне страхування відповідно
до ст.ст. 2, 4 „Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування” від 14.01.1998р. є окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування і здійснюється в порядку передбаченому
законами та іншими нормативно - правовими актами, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в Україні;

- відносини у сфері пенсійного
забезпечення в Україні щодо порядку та розміру сплати збору на пенсійне
страхування регулюються Законом України „Про пенсійне забезпечення” від
05.11.1991р. (далі Закон), Законом України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” від 09.07.2003р. (далі Закон про пенсійне страхування),
Законом України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування” від
26.06.1997р. (далі Закон про збір), Указом Президента України „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” від
03.07.1998р. (далі Указ) та Законом України „Про державну підтримку малого
підприємництва” від 19.10.2000р. (далі Закон про підтримку підприємництва),
який передбачає заміну сплати суб'єктами малого підприємництва встановлених
законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного
податку.

Ставки страхового збору
встановлені  п.п. 1, 4 ст. 4 Закону про
збір і становлять: для підприємств -32% - 31,8% від об'єкта оподаткування
визначеного п.п. 1, 2 ст. 1 цього Закону, а для фізичних осіб -1%- 2% від
об'єкта оподаткування визначеного п. 3 ст. 2 цього Закону.

Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень,
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на
відповідача. При цьому, обставини, які за законом повинні підтверджуватися
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Такими доказами в даній справі, є: -
докази щодо обраної платником системи оподаткування;  - Розрахунки суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за
спірні періоди (далі Розрахунки), які подаються у встановлені Пенсійним фондом
строки, порядку та формі і є обов'язком для всіх платників незалежно від
обраного способу оподаткування, які платник зобов'язаний подавати не пізніше
ніж через 20 календарних днів місяця наступного за звітним (п. 4 ч. 2 ст. 17
Закону про пенсійне страхування та пп. 11.11. п. 11 „Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”
далі Інструкція); - докази поступлення коштів з казначейства; - дані особового
рахунку платника внесків; розрахунок суми зазначеної у вимозі.

Як випливає із матеріалів справи,
Підприємець у лютому 2005р.перебував на загальній системі оподаткування , що
підтверджується Розрахунком суми страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та сплачував внески з врахуванням 32 %. Своєчасне
внесення зазначених  в Розрахунках сум
підтверджується даними картки особового рахунку страхувальника, в якій відсутні
відомості щодо наявності боргу в лютому 2005р., а навпаки підтверджено
переплату 1050,6 грн.. Довідкою Управління від 14.04.2005р.№3302 підтверджена
переплата станом на 21.03.2005р. в сумі 1156,65 грн..

В процесі розгляду справи ,
представники Управління пояснили, що дана сума є різницею між сумою поступленою
від сплати єдиного податку з липня по грудень 2004р. та сумою зазначеною у
розрахунках, однак свої доводи не підтвердили належними доказами щодо  правомірності донарахування  Підприємцю суми 1707,76  грн. в період перебування його на загальній
системі оподаткування та не підтвердили дану суму витребуваним судом
розрахунком.         Аналогічні пояснення
представник надав щодо проведених донарахувань з  липня по грудень 2006р. в сумі 2951,42 грн,.

Як випливає із матеріалів справи,
підприємець з липня по грудень 2004р. та з липня  2006р. по грудень 2006р. перебував на
спрощеній системі оподаткування, строки та порядок сплати якого, а також особи
для яких запроваджена спрощена система оподаткування, встановлені Указом та
закріплені в Законі про підтримку підприємництва (ст. 2).

Згідно п. 6 Указу, суб'єкт малого
підприємництва -фізична особа, який сплачує єдиний податок, не сплачує ряд
податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема і збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, який згідно п. 16 ч. 1 ст. 14 Закону України
„Про систему оподаткування” належить до загальнодержавного збору, сплата якого
замінюється сплатою єдиного податку (ст.ст. 5, 11 Закону про підтримку
підприємництва), а також звільняється від обов'язку нарахування, відрахування та
перерахування до державних цільових фондів зборів пов'язаних з виплатою
заробітної плати працівникам, які перебувають з ним в трудових відносинах,
включаючи членів його сім'ї, так як такому платнику збільшується ставка  єдиного податку на 50% за кожну найману особу
(п. 2 Указу).

Підтвердженням перебування
відповідача у спірний період на спрощеній системі оподаткування є Свідоцтво про
право сплати єдиного податку № 094134 від 17.06.2004р. видане Державною
податковою інспекцією у м. Тернополі та Свідоцтво про сплату єдиного податку №
168387 від 20.06.2006р. видане Тернопільською об'єднаною державною податковою
інспекцією за місцем державної реєстрації позивача, який підприємець  зобов'язаний сплачувати, відповідно до п. 3
Указу, щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок
відділень Державного казначейства України, які в свою чергу перераховують на
рахунок Пенсійного фонду 42 відсотки із суми сплаченого єдиного податку на
покриття страхового збору в розмірі 32 % - 31,8 %.

Позивач підтвердив сплату сум
єдиного податку на рахунок казначейства Розрахунками сплати єдиного податку та
платіжними дорученнями про перерахування сум єдиного податку.

Управлінням не оспорюється, що йому
було відомо про обрану Підприємцем систему оподаткування, так як зазначення
такої інформації передбачено у формі Розрахунків і дана графа Підприємцем
заповнена; Підприємцем Розрахунки за спірний період  подані в установлений строк; розрахунком
перерахованих сум від єдиного податку, складеним працівниками Управління, підтверджено
систематичне поступлення на рахунок Пенсійного фонду коштів з казначейства від
сум сплаченого підприємцем єдиного податку.

Доводи управління заявлені в
процесі розгляду справи щодо підстав проведеного донарахування , а саме не
залежно від обраної системи оподаткування , всі платники зобов'язані вносити
внески за ставкою 32 % ,31,8%, 33,2% ,є помилковими, оскільки порядок
встановлення розміру ставки єдиного податку визначений в п. 2.Указу, згідно
якого така ставка встановлюється місцевими радами за місцем державної
реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, розмір якої
залежить від видів діяльності якими займається платник податку та кількості
найманих працівників, які перебувають з ним в трудових відносинах, включаючи
членів його сім'ї. Випадків зміни даної ставки шляхом проведення донарахування
страхових внесків чи проведення коригування сум поступлених від єдиного податку
та фактично нарахованих, як для платників загальної системи оподаткування,
чинним законодавством не передбачено.

Не приймаються судом до уваги
доводи Управління, щодо того, що Указ не має пріоритетного значення стосовно
Закону про пенсійне страхування, а тому фонд стягує страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в порядку та на умовах,
визначених спеціальним законодавством з питань справляння таких платежів, з
огляду на наступне:

- Указ Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" прийнятий відповідно до п. 4 розділу XV „Перехідні
положення" Конституції України щодо економічних питань не врегульованих
законами і діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною радою України
з цих питань. Одним з таких законів є Закон України „Про державну підтримку
малого підприємництва” від 19.10.2000р., в ст. 5. якого визначено основні
напрямки державної підтримки малого підприємництва, серед яких запровадження
спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності;

- щодо п. 6 ст. 18 Закону про
пенсійне страхування, якою передбачено, що законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування і сплати страхових внесків, то суд
враховує, що суб'єкти малого підприємництва, які обрали спрощену систему
оподаткування зобов'язані виконувати нормативні акти, які є спеціальними для
них, крім того абзацом 7 п. 14 „Прикінцевих положень” Закону про пенсійне
страхування, доручено Кабінету Міністрів України подати на розгляд Верховної
ради пропозиції щодо вилучення із законодавства про спрощену систему
оподаткування положень, які стосуються спрямування коштів до Пенсійного Фонду
України.

Отже, до внесення змін в
законодавство, що регулює порядок сплати загальнодержавних обов'язкових
платежів, діє порядок запроваджений вищезазначеними нормативними актами, що
підтверджується Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 58-р від
10.03.2005р. „Про деякі питання спрощеної системи оподаткування” та направленим
Пенсійним Фондом України на його виконання виконавчим органам Пенсійного Фонду
України, яким є відповідач, лист від 19.03.2005р. № 2491/04 в якому останніх
зобов'язано зупинити проведення перевірок, направлення до органів державної
виконавчої служби вимог про сплату недоїмки яка виникла у 2004р. та першому
кварталі 2005р. та вжити заходів щодо зняття арешту з банківських рахунків осіб,
які було накладено у зв'язку із стягненням заборгованості по направлених  вимогах.

Дія запровадженої системи в 2004
-2006 році підтверджується і Законом України „Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року -I кварталу
2005 року” від 16.03.2006р., згідно ст. 1. якого встановлено, що суми внесків
до Пенсійного фонду України суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були
сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом
2004 року -I кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в
цих фондах у зв'язку з застосуванням Державним казначейством України норм діючого
на той час Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від
23.12.2004р., не вважаються заборгованістю.

Станом на момент вирішення спору
дане питання не врегульоване на законодавчому рівні, а тому Указ Президента
згідно п.4 Перехідних положень Конституції діє до набрання чинності законом,
прийнятим Верховною Радою України з цих питань.

Слід зазначити, що чинним
законодавством не врегульовано питання щодо порядку взаємодії органів
казначейства, Пенсійного фонду та платника страхових внесків , який обрав
спрощену систему оподаткування,  при
здійснені даного виду розрахунків. Підтвердженням цього є затверджена
постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1 (додаток
№23 до Інструкції) форма Розрахунку суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ,  в якій не передбачена графа щодо сум,
поступлення яких передбачається від
сплати єдиного податку, натомість передбачена графа щодо обраної
платником системи оподаткування.

Крім того, кошти, що поступали з
казначейства, Управлінням не поверталися як безпідставно перераховані, а
зараховувалися в рахунок погашення внесків платника, що свідчить про його
погодження з існуючим порядком проведення розрахунків , так як норми Закону про
пенсійне страхування такого порядку зарахування внесків не передбачають.

Відповідно до ст.58 Конституції
ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися
законом як правопорушення.

Приймаючи до уваги, що відповідач
не підтвердив невиконання позивачем вимог чинного законодавства, що регулює
сплату страхових внесків до Пенсійного фонду, а тому позовні вимоги підлягають
задоволенню як обґрунтовано заявлені.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення
Кодексу адміністративного судочинства України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати нечинною вимогу
Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі №848 від 31.05.2007р..

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право
подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення
постанови в повному обсязі „_5” листопада 2007р. до адміністративного
суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви - подати
апеляційну скаргу.

Суддя
М.С. Стадник