ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №  09/2837а

"17" серпня 2007 р.,  16 год.
10 хв.
м. Черкаси

Господарський суд
Черкаської області в складі головуючого - судді Курченко Н.М.,

при секретарі -Лавріненко С.І.

за участю позивача -ОСОБА_1,
представників сторін: позивача -ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за
довіреностями, відповідача -Білоуса В.Ю., Коваля О.М., Літвінової А.В., Гречко
І.В., Дяченко Т.Г. за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом підприємця ОСОБА_1 м.
Черкаси до Державної податкової інспекції у місті Черкаси про скасування
податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Подано адміністративний позов,
у якому позивач просить скасувати:

- податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_1, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану
вартість (далі -ПДВ) в сумі 131100,00 грн., у т.ч. 85660 грн. за основним
платежем та 45440,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (перше спірне
рішення);

- податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_1, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 47101,51 грн. (друге спірне рішення);

- рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 2 726 388,55 грн. за порушення Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг»від 06.07.1995 року №265/95-ВР зі змінами і доповненнями (далі
вживається скорочено -ЗУ „Про РРО”) (третє спірне рішення), з підстав
невідповідності їх чинному законодавству, необґрунтованістю та прийнятих без
врахування дійсних фактичних обставин здійснення господарської діяльності.

Уточненням позовних вимог від
10.07.2007 року позивач подав обґрунтування
протиправності кожного окремо спірного рішення.

Позовні вимоги мотивовані
наступним:

- висновок відповідача про те, що
сума готівкових коштів, внесених суб'єктом господарювання -фізичною особою на
банківський рахунок у кожному конкретному місяці, має дорівнювати сумам
відображеним в звітах РРО за відповідний місяць, не ґрунтується на законі;

- в липні -серпні 2005 року, як і в
інші місяці перевіреного періоду, в касі підприємця знаходилась не тільки
торгівельна виручка, отримана у вказаних місяцях, а й грошові кошти, отримані в
інші періоди, оскільки законодавство не встановлює для підприємця обов'язку
дотримання ліміту каси та здачі, отриманої виручки до установи банки відразу
після її надходження;

- позивачем проводилась здача
готівкових коштів до установи банку по мірі необхідності згідно до договору про
інкасацію від 30.09.2004 року, відповідно до умов якого банк здійснював
доставку не тільки торговельної виручки позивача, а й інших обігових коштів,
про що може свідчити той факт, що у накладних до сумки з грошовою виручкою,
позивач не вказував, що здана саме торгова виручка;

- висновок відповідача про те,  що готівкові кошти, які надійшли на
розрахунковий рахунок в конкретний період, є
в повному обсязі торгівельною
виручкою відповідно конкретного періоду (дня, місяця), є абсолютно
необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності;

- з невідомих причин відповідачем
при нарахуванні податкових зобов'язань та штрафних санкцій взято до уваги
надходження грошових коштів на банківський          рахунок тільки в двох місяцях 2005
року, тоді як інші місця  залишені поза
увагою;

- у відповідний період позивач
перевірений на предмет дотримання закону при проведенні розрахунків зі
споживачами, за результатами якої не встановлено жодного правопорушення;

- за винятком необґрунтованого
включення до складу валових доходів позивача 454 398,09 грн. (без ПДВ), відповідачем
вірно встановлено розмір валового доходу за 2005 рік в розмірі 9 941 710,02
грн.  (10 396 108,11 грн. (визначено
податковою) -454398,09 грн.);

-
валові витрати за 2005 рік відповідачем визначені вірно в сумі 9 989
480,99 грн., тому розмір оподатковуваного доходу розраховується наступним
чином: 9 941 710,02 грн.  -  9 989 480,99 грн. = - 47 770,97 грн., отже
позивач не мала оподатковуваного доходу, тому не виникає податкових зобов'язань
по податку з доходів фізичних осіб;

- враховуючи те, що  545 277,71 грн. (з ПДВ), що надійшли на
рахунок позивача в липні -серпні 2005 року не є готівковою виручкою, отриманою
від покупців протягом вказаних місяців, позивач правомірно не врахував їх при
обчисленні свого податкового зобов'язання з ПДВ, тому у відповідача не було
жодних правових підстав для нарахування зобов'язань з ПДВ та застосування
штрафних (фінансових) санкцій;

- застосування штрафних санкцій за
не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій
ґрунтується на припущеннях, без врахування дійсних обставин справи;

- окрім цього, рішення про
застосування санкцій за порушення ЗУ «Про РРО»прийнято без врахування вимог
статей 241, 250 Господарського кодексу України, з порушенням встановленого
порядку та строку застосування санкцій з дня вчинення правопорушення, що є
абсолютно незаконним.

Відповідач у письмових запереченнях
позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на законність та
обґрунтованість спірних рішень, мотивуючи свої доводи наступним:

- позивач здійснює підприємницьку
діяльність у сфері оптової та роздрібної торгівлі продуктами харчування за
готівкові кошти з використанням реєстраторів розрахункових операцій «DATEKS 500
T»(фіскальний  НОМЕР_2),
«Мрія-301»МТМ»(фіскальний  НОМЕР_3) та за
безготівковими розрахунками;

- доводи позивача про те, що в
липні -серпні 2005 року, як і в інші місяці перевіреного періоду, в касі
знаходилась не тільки торгівельна виручка, отримана у вказаних місяцях, а і
готівкові кошти отримані в інших періодах не відповідає приписам Положення про
ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене
постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637
(далі -Положення НБУ 637);

- аналізом руху готівкових коштів
на розрахункових рахунках позивача з січня 2005 року встановлено, що на початок
перевіреного періоду (на 01.01.2005 року) розбіжність між показниками касових
звітів про використання РРО та банківськими виписками складає (+34001,24 грн.),
що підтверджує відсутність в касі позивача грошових коштів, отриманих в
попередніх періодах;

- доводи позивача про те, що у
накладних до сумки з грошовою виручкою за весь 2005 рік, у тому числі у липні
-серпні 2005 року жодного разу не було вказано, що зазначені в них суми готівки
в повному обсязі є  торгівельною виручкою
за відповідний період, не відповідають банківським документам позивача, де
чітко вказано, що грошові кошти, які вона інкасує на розрахунковий рахунок є
„надходженням торгівельної виручки від продажу товарів” та вказано номер
інкасаторської сумки, що підтверджується, наданою позивачем для проведення
перевірки та до відділу апеляцій при розгляді скарги, банківською роздруківкою
руху грошових коштів по розрахунковим рахунках;

- в ході перевірки встановлено, що
у перевіреному періоді на розрахунковий рахунок грошові кошти здаються з
призначенням платежу „поповнення обігових коштів”, у 2005 році внесено всього
обігових коштів на суму 857 428,03 грн., які не враховувались до суми валового
доходу та податкового зобов'язання;

- в результаті порушення ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92 „Про прибутковий податок
з громадян”, зі змінами і доповненнями (далі скорочено -Декрет КМУ №13-92) та
розділу ІУ п.13 Інструкції „Про прибутковий податок з громадян”, затвердженої
наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року
№12, зі змінами і доповненнями позивачу
донараховано податку з доходів фізичних осіб за 2005 рік в сумі 47101,51
грн.;

- кошти, які вносились на
розрахунковий рахунок до установи банку з зазначенням торгівельна виручка”, при
перевірці враховувались згідно ст.13 Декрету КМУ №13-92, як валовий дохід від
реалізованої продукції та згідно п.4.1 ст.4 і пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року НОМЕР_118/97/ВР зі
змінами і доповненнями (далі -ЗУ „Про ПДВ”) включено до бази оподаткування ПДВ;

- перевіркою правильності
визначення ПДВ було охоплено податковий період з 01.07.2005 року по 30.09.2006
року, тому до уваги прийняті ті податкові періоди, в яких було встановлено
перевищення суми готівкових коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок як
торгівельна виручка, над сумами, які вказані у звітах про використання РРО та
враховувалися до податкових зобов'язань по факту виявлених порушень, тому
позивачу було донараховано ПДВ за 2005 рік в сумі 85660,00 грн.;

- оскільки суми перевищення не
знайшли своє відображення у звітах про використання РРО, у книгах обліку РО та
не підтверджені касовими стрічками, що передбачено п.1 ст.3 ЗУ „Про РРО” та п.1
Інструкції із заповнення „Звіту про використання РРО та книг обліку РО” за
формою №ЗВР-1, то до позивача правомірно застосовані фінансові санкції
відповідно до п.1 ст.17 ЗУ „Про РРО”.

В судовому засіданні:

- представники позивача підтримали
позовні вимоги, спростовуючи доводи відповідача та його представників
посилались на неправильне тлумачення ними законодавства, фактичних обставин
господарської діяльності, упереджене відношення контролюючого органу до
суб'єкта підприємницької діяльності -позивача;

- представники відповідача проти
позову заперечили з підстав, викладених у запереченнях та акті перевірки, також
просили врахувати дані аналізу підприємницької діяльності позивача, який
свідчить про те, що позивач не повністю декларує доходи, відповідно, не
доплачує податки, податкове навантаження по Україні становить 3%, а підприємця
ОСОБА_1 лише 0,5%.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне.

У період з 11.12.2006 року по
31.01.2007 року з перервою в роботі з 21.12.2006 року по 31.01.2007 року  проводилась планова документальна
перевірка дотримання вимог податкового законодавства про оподаткування
підприємцем ОСОБА_1 (позивача), за результатами якої складений акт НОМЕР_4, на
підставі якого були прийняті податкові повідомлення-рішення НОМЕР_5 про
зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за 8 міс.2005 року в сумі
19404,00 грн.; НОМЕР_6 про визначення податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб -СПД в сумі 117831,55 грн.; НОМЕР_7 про визначення
податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 9858,00 грн. у тому числі: за основним
платежем -6486,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями -3372,00 грн., у
зв'язку з порушенням п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7
ЗУ „Про ПДВ” та ст.13 Декрету КМУ №13-92.

На підставі направлення НОМЕР_8 проведено
позапланову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності
СГД ОСОБА_1, у зв'язку з розглядом справи по скаргах підприємця ОСОБА_1 на
податкові повідомлення-рішення, що були прийняті за результатами планової
документальної перевірки, на підставі акту перевірки НОМЕР_4. За результатами
позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового
законодавства підприємцем ОСОБА_1 складений акт
НОМЕР_9 (далі -акт позапланової перевірки). На підставі акту
позапланової перевірки прийняті спірні рішення.

В акті перевірки зазначено, що СГД
ОСОБА_1 (позивач) здійснює підприємницьку діяльність на території України, а
саме: оптову та роздрібну торгівлю продуктами харчування: складське приміщення
за адресою: АДРЕСА_1, договір оренди від 14.03.2002 року; складське приміщення
за адресою: АДРЕСА_2, договір оренди від 30.06.2005 року, у здійсненні
підприємницької діяльності
використовується РРО. Податок з доходів, отриманих від зайняття
підприємницькою діяльністю, СГД ОСОБА_1 сплачувала до бюджету шляхом придбання
торгових патентів, вартість яких відповідає виду діяльності підприємця та
асортиментному переліку товарів. Порушень Закону України „Про патентування
деяких видів підприємницької діяльності” від 23.03.1996 року №98/96-ВР не
встановлено.

Позивач оспорює результати
перевірки в частині збільшення валових доходів, визначених відповідачем, як
різниця між сумою надходження грошових коштів у липні -серпні 2005 року на
розрахунковий банківський рахунок позивача, які оцінені відповідачем як торгівельна
виручка від продажу товарів, та сумою готівкових коштів вказаних періодів,
зазначених у звітах про використання реєстраторів розрахункових  операцій (далі - РРО) (акт перевірки р. ІІ,
п.ІІ.1 , таблиця 5), посилаючись на те, що банк здійснював доставку не тільки
торговельної виручки позивача, а й інших обігових коштів, суми готівки, які
здавались ним до установи банку, не повинні обов'язково співпадати із сумами,
які зафіксовані як грошова виручка, тому за доводами позивача розбіжність в
сторону збільшення валового доходу в сумі 545277,71 грн., у томі числі: липень
-182697,37 грн., серпень - 362580,34 грн., не відповідає дійсним обставинам
господарської діяльності, умовам договору з
банком, ґрунтується на припущеннях.

За даними акту позапланової перевірки
та її висновків спірне збільшення валових
доходів впливає на базу оподаткування ПДВ та податку з доходів від
заняття підприємницькою діяльністю, відповідно, на правомірність всіх спірних
рішень.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими  задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11, ч.1,
ч.12 ст.11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від
04.12.90 року №509-ХІІ (далі -ЗУ «Про державну податкову службу в Україні»)
органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за
додержанням вимог податкового законодавства та проводити позапланові
документальні перевірки

Підстави проведення позапланової
документальної перевірки позивачем не оспорюються.

Декрет КМУ №13-92 втратив чинність
з прийняттям Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, окрім р. ІV
„Особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю та
інших доходів”. Стаття 13 Декрету №№13-92 зі змінами і доповненнями, на
порушення якої вказує відповідач, визначає об'єкти оподаткування. Згідно з цим
розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення
юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти
оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо
пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою
інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та
Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом
України "Про оподаткування прибутку підприємств".

При здійсненні операцій з
купівлі-продажу корпоративних прав та визначених законом цінних паперів, крім
набутих у випадках, визначених пунктом "з" статті 5 цього Декрету,
оподатковуваним доходом громадянина, у тому числі зареєстрованого як суб'єкт
підприємницької діяльності, вважається прибуток, тобто різниця між доходом,
отриманим від продажу таких корпоративних прав та цінних паперів протягом
звітного року, та документально підтвердженими витратами на їх придбання,
понесеними громадянином протягом звітного року або попередніх звітному років.
Облік фінансових результатів операцій з купівлі-продажу корпоративних прав та
цінних паперів ведеться у порядку, встановленому пунктом 7.6 статті 7 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств". Прибуток, отриманий
громадянином від операцій з купівлі-продажу корпоративних прав та цінних
паперів, обчислений за результатами звітного року, включається до складу його
сукупного річного оподатковуваного доходу.

Інструкцією ДПАУ від 21.04.1993
року №12 „Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю” передбачено, що оподаткуванню підлягають доходи, одержані за
звітний податковий період фізичною особою -суб'єктом підприємницької діяльності
від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт)  у межах її
підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Виручка від
продажу товарів (робіт, послуг)  може
надходити у готівковій так і безготівковій формі. Готівкова виручка фіксується
через РРО та відображається у відповідному журналі та звітах до податкового
органу. Надходження безготівкової виручки відображається у виписках банку з
поточного рахунку підприємця.

Для узагальнення результатів
діяльності підприємця передбачено ведення книги обліку доходів і витрат
підприємця, порядок ведення якої затверджений Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.09.2001 року №1269. Згідно з цим Порядком для визначення розміру
доходу підприємець вносить до книги суми виручки від продажу товарів (робіт,
послуг).

Відповідач, посилаючись на
Положення НБУ 637, зробив висновок, що грошові кошти, які надійшли на
розрахунковий банківський рахунок позивача є валовим доходом в розумінні
Декрету КМУ №13-92. При цьому джерело їх походження та пов'язаність з
підприємницькою діяльністю позивача, відповідачем не перевірялись.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 30 вересня 2004 року уклав з АППБ „Аваль” договір НОМЕР_10 на інкасацію
коштів, предметом якого є збирання виконавцем (банком) власними силами
та засобами в погоджені дні і години торговельної виручки та інших обігових
коштів (далі в договорі - грошової виручки) за адресою: АДРЕСА_1, склад
НОМЕР_11 та доставка їх до каси банку. Каса банку проводить приймання від
інкасаторів і своєчасне зарахування на рахунок замовника (позивач у справі)
(п.1 Договору).  В накладних до сумки з грошовою
виручкою походження грошових коштів позивачем не зазначалась.

Положення НБУ №637 визначає
значення термінів в розумінні цього Положення. Так, пунктом 1.2 Положення НБУ
№637 визначено поняття „готівки (готівкових коштів)”, як грошові знаки
національної валюти України - банкноти і монети, у тому числі обігові, пам'ятні
та ювілейні монети, які є дійсними платіжними засобами; та поняття „готівкової
виручки (виручка)”, як сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження.

Накладні до сумки з грошовою
виручкою, оформлені на бланках встановленої форми банку, на підставі, яких
здавались в касу банку грошові кошти -є готівкою, а не готівкою
виручкою, як визначив відповідач, що не одне й те ж в розумінні цього
Положення.

«Райффайзен Банк Аваль»листом
НОМЕР_12 повідомив, що інкасація проводиться у відповідності з вимогами
Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів у
банківських установах України, затвердженої Постановою Правління НБУ №45 від
14.02.2007 року. Супровідна відомість (додаток №6 до Інструкції)
використовується як при інкасації торгівельної виручки, так і при доставці
інших грошових коштів. В результаті перевірки касових документів підприємця
ОСОБА_1 за липень-серпень 2005 року та вибірковій перевірці інших місяців цього
року підтверджують, що в зв'язку з не заповненням відповідальним працівником
графи «Призначення платежу»в супровідних відомостях, економістом вечірньої каси
всі кошти відносились до касового символу 02 «Торгова виручка».

Відповідно до п.п.2.8, п.5
Положення НБУ №637 тільки підприємства - юридичні особи зобов'язані здавати
в банк для зарахування на їх поточні рахунки готівкову виручку, що
перевищує встановлений ліміт каси, у порядку та строки, визначені установою
банку.

Згідно ст.72 Цивільного кодексу
України кожний суб'єкт підприємницької діяльності, в тому числі фізична
особа,  може відкрити рахунок в установі
банку та розпоряджатися коштами, що надходять на його рахунок. На поточний
рахунок підприємця фізичної особи можуть надходити кошти з різних джерел.

Таким чином, загальна сума
надходжень на поточний рахунок підприємця -фізичної особи  не може бути підставою для визначення
оподатковуваного доходу цього  підприємця
за відповідний період.

Відповідно до ст.1 ЗУ Про «РРО»,
реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами -
суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти
підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій
та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних
чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами
підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної
валюти. Встановлення норм щодо застосування або незастосування реєстраторів
розрахункових операцій в інших законах не допускається.

Відповідач визначив санкції за
порушення  п.1 ст.3 ЗУ „Про РРО”,  за не проведення через реєстратор
розрахункових операцій готівкові кошти в сумі 545277,71 грн.

Пункт п.1 ст.3 ЗУ „Про РРО”, на
порушення якої вказує відповідач, передбачає
наступне: суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені
у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до абзацу 4 ст.2 ЗУ «Про
РРО»розрахункова операція -приймання від покупця готівкових коштів, платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг),
видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у
разі застосування банківської платіжної картки -оформлення відповідного
розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги)
банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення
розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Пунктом 1 ст.17 ЗУ «Про РРО», на
підставі якого до позивача, за вищевикладених фактичних обставин застосовані
штрафні (фінансові) санкції, встановлено, що за порушення вимог цього Закону до
СПД, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів ДПС України застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які
виявлено невідповідність -у разі проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі не проведення
розрахункових операцій через РРО, у разі не роздрукування відповідного
розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або
проведення її без використання розрахункової книжки.

Відповідно до ст.218 Господарського
кодексу України  (далі -ГК) підставою
господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є
вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських
відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведені приписи
законодавства та вищевикладені фактичні обставини справи, суд вважає, що
невідповідність, за яку може застосовуватись штрафна (фінансова) санкція на
підставі п.1 ст.17 ЗУ «Про РРО»та склад правопорушення, відповідачем не
доведені. Невідповідність суми грошових коштів, зданих позивачем на
банківський рахунок в конкретний період, та суми отриманої ним готівкової
виручки  від продажу товарів, проведеної
через РРО у відповідний період (позитивна різниця), не може бути свідчити про
не проведення  розрахункової операції
через РРО.

Відповідно до ст. 238 ГК за
порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або
майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими
законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути
встановлені виключно законами.

Згідно з матеріалами справи,
відповідачем до позивача були застосовані адміністративно-господарські санкції
у вигляді штрафу за порушення здійснення ним господарської діяльності.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ГК строки
застосування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання
встановлюються цим Кодексом.

Згідно ст. 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

За висновками в акті позапланової
перевірки розбіжності мали місце у липні та серпні 2005 року, а виявлені вони
при перевірці  27.03.2007 року, тобто
через півтора року.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими, спірні рішення протиправними, отже підлягаючими
скасуванню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у місті Черкаси НОМЕР_1 про визначення
підприємцю ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі
131100,00 грн.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у місті Черкаси  НОМЕР_1 про визначення підприємцю ОСОБА_1
податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 47101,51
грн.

Скасувати рішення Державної
податкової інспекції  у місті
Черкаси  про застосування до підприємця
ОСОБА_1  штрафних (фінансових) санкцій в
сумі 2 726 388,55 грн.  НОМЕР_1.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, яка підлягає
поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський
суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ
Н.М.Курченко

Постанова складена в повному обсязі
23 серпня 2007 року.