ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  13/503

03.10.07

За позовом          Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо»;

До                    Державного територіально-галузевого об’єднання „Південно –Західна

залізниця” (відповідач 1);

Державного підприємства „Ровенькиантрацит” (відповідач 2);

Про                    стягнення 541,29 грн.

Суддя    Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:                    Підлужняк С.О., представник, довіреність №260 від 21.09.2007 р.;

Від відповідача 1:          Лагода О.А., представник, довіреність №604-ню від 26.02.2007 р.;

Від відповідача 2:          не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідачів 541,29 грн. збитків, 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.09.2006р. порушено провадження у справі № 13/503, розгляд справи призначено на 16.10.2006р.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду м. Києва від 07.02.2007р. справа передана для розгляду судді Мандриченко О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2007р. розгляд справи призначено на 07.03.2007р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.03.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 03.04.2007р.

На підставі ст. 77 ГПК України, ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.04.2007р. розгляд справи відкладено на 18.04.2007р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2007р., на підставі ст. 81 ГПК України, позов залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2007р. ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.2007р. у справі №13/503 скасовано, справу повернуто Господарському суду м. Києва для розгляду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.07.2007р. розгляд справи призначено на 03.10.2007р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позов, наданому до матеріалів справи, відповідач-2 просить застосувати позовну давність, визначену ст. 136 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до нього.

Відповідач-1 повноважних представників в судове засідання, призначене на 03.10.2007р. не направив, незважаючи на визнання судом їх явки обов’язковою, позовні вимоги по суті не заперечив. Керуючись статтею 75 ГПК України, господарський суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір по суті за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

ДП „Ровенькиантрацит” 04.12.2005р. на адресу Могилів-Подільського районного паливного заводу ВАТ „Вінницяоблпаливо” відвантажило 69 тон вугілля марки АМ по залізничній накладній № 52242320.

При прийомі вугілля на станції Знам’янка Одеської залізниці встановлена його недостача в кількості 2,1 тон, що підтверджується комерційним актом №БК-041231*861-5 від 07.12.2005р.

Після зняття норми природної втрати на шляху перевезення недостача вугілля становить 1,41 тони на суму 459,57 грн. Крім того, провізна плата на недостачу вугілля в розмірі 1,41 тони складає 81,72 грн.

14.03.2006р. позивачем на адресу відповідачів була направлена претензія № 21/101 про відшкодування вартості недостатнього вантажу в сумі 589,33 грн.

25.04.2006р. відповідач-1 надав відповідь №А-38/2 на претензію, в якій відхилив її, мотивуючи це тим, що вантаж прибув на станцію призначення у непошкодженому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, без ознак втрати під час перевезення.

Відповідач-2 залишив вказану претензію без відповіді.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єкта господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, накладна –основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту залізниць України і наданий відправником разом з вантажем.

Статтею 24 Статуту залізниць України встановлено, що відправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

З наявної у справі залізничної накладної від 04.12.2005р. № 52242320 на вагон № 66178450 вбачається, що вантаж завантажено засобами вантажовідправника, маса вантажу при навантаженні визначена вантажовідправником, вантаж завантажено нижче бортів.

07.12.2005р. під час слідування вагону через станцію Знам’янка Одеської залізниці було складено комерційний акт №БК-041231*861-5, яким встановлена недостача вугілля в кількості 2,1 тон та встановлено, що вагон технічно справний.

На станції призначення Вендичани Південно-Західної залізниці  при перевірці маси вантажу різниці проти вказаного комерційного акту не виявлено, і вантаж видано вантажоодержувачу.

Згідно з пп. „а” п. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог, згідно ч.1 ст. 258 ЦК України, може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Цивільний кодекс України є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється  на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Відповідно до ч.2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Стаття 136 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, передбачає, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Відповідно до підпункту „а” абзацу другого пункту 134 Статуту залізниць України зазначений термін обчислюється з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу –для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу або вантажобагажу.

Таким чином, перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про відшкодування за недостачу вугілля, розпочався 11.12.2005р., тобто з дня видачі вантажу на станції призначення Вендичани Південно-Західної залізниці, та закінчився 11.06.2006р.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана позивачем 15.08.2006р., тобто після закінчення строку позовної давності. Вказана обставина позивачем не заперечується.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи наявна заява відповідача-1 від 02.10.2007р. про застосування судом позовної давності.

З позовної заяви № 21/234 від 09.08.2006р. вбачається, що вартість недостатнього вугілля в сумі 541,29 грн. та судові витрати позивач просить стягнути з відповідачів пропорційно ступеню їх вини в утворенні недостачі.

Таким чином, як вбачається із позовної заяви, відзиву на позовну заяву відповідача-1. позивачем пропущено строк, в межах якого він може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Обґрунтованого клопотання про поновлення строків позовної давності не подано, а тому суд відмовляє позивачеві в задоволенні його позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя
О.В. Мандриченко