ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
П О СТ А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12.07.2007
м.Київ
Справа № 34/225-А

15 год. 30 хв.

За позовом
Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі міста Києва

до
Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об’єднання «ДІАЛІР»

про
стягнення 32 488,85 грн.

Суддя
Сташків Р.Б.

секретар судового засідання
Поліщук О.В.

Представники:

від позивача –
Мічуда Я.В. (довіреність у справі);

від відповідача –
Крисенко В.І. (довіреність у справі).

Розгляд справи здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України) відповідно до пункту 6 Розділу VІІ цього Кодексу.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі міста Києва (далі –Управління) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об’єднання «ДІАЛІР»(далі –Товариство) про стягнення недоїмки по страхових внесках до Пенсійного фонду України у розмірі 32 488,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до частини першої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі-Закон № 1058) у разі виявлення  своєчасно  не  сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважається простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі –недоїмка) і стягується з нарахуванням  пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідач позов визнав, письмових заперечень проти позову не подав.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах  справи  документи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до абзацу першого статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (далі-Закон № 400) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Статтею 1 Закону № 1058 передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 15 Закону № 1058  страхувальники набувають статусу платників страхових внесків із дня їх реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь; платникам страхових внесків у десятиденний термін після їх реєстрації видається повідомлення про реєстрацію платника страхових внесків за формою, встановленою правлінням Пенсійного фонду.

Як вбачається з вищенаведених норм та підтверджується матеріалами справи, відповідач є платником страхових внесків до солідарної системи Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 1058 для роботодавця страхові внески до солідарної системи нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці",   виплату винагород    фізичним  особам   за    виконання робіт

(послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону № 400 із заробітної плати працівників підприємства проводиться утримання у розмірі 1 відсотку від об'єкта оподаткування, якщо сукупний оподатковуваний доход не перевищує 150 грн., та - у розмірі 2 відсотків від об'єкта оподаткування, якщо сукупний оподатковуваний доход перевищує 150 грн.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону № 1058  страхові внески нараховуються незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Відповідно до частини дев’ятої статті 20 Закону № 1058 днем сплати страхових внесків вважається:

- у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду або у випадках, передбачених цим Законом, на рахунок Накопичувального фонду - день списання установою банку, установою Державного казначейства України суми платежу з банківського(спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно  від  часу  її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду;

- у разі сплати сум страхових внесків готівкою - день внесення страхувальником коштів у банківську установу чи відділення зв'язку для  перерахування на банківські рахунки органу Пенсійного фонду та/або Накопичувального фонду.

Наявність у Товариства недоїмки по страхових внесках до Пенсійного фонду України у розмірі 32 488,85 грн. підтверджується витягами з карток особливого рахунку Товариства, яке має найманих працівників.

Згідно з абзацом шостим частини другої статті 17 Закону № 1058 страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини десятої статті 20 Закону № 1058, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 23 Закону № 1058 спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

Відповідно до частин першої, другої та третьої Закону № 1058 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій(частина друга статті 106 Закону № 1058).

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина третя статті 106 Закону № 1058).

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням в зв'язку з несплатою недоїмки по страхових внескам до Пенсійного фонду України було надіслано Товариству вимогу від 23.03.2007 № Ю-34  про сплату боргу.

Станом на день розгляду спору заборгованість, визначена вказаною вимогою, Товариством не сплачена.

Доказів оскарження в судовому чи адміністративному порядку вищевказаних вимог суду не надано.

Частиною третьою статті 106 Закону № 1058 встановлено, що у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Виходячи з матеріалів справи, з боку Товариства не було вжито жодних дій щодо сплати недоїмки по страхових внескам до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини третьої статті 106 Закону № 1058 у  разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки   і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Право відповідача на визнання адміністративного позову під час судового розгляду передбачено частиною першою статті 136 КАС України.

Суд приймає визнання адміністративного позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь права, свободи або інтереси.

З урахуванням того, що у Товариства станом на день розгляду  спору обліковується недоїмка по страхових внескам до Пенсійного фонду України у сумі 32 488,85 грн., беручи до уваги те, що Управлінням було вжито всіх передбачених Законом № 1058 заходів з погашення недоїмки Товариством, які, в свою чергу, не дали позитивного результату, а також визнання відповідачем адміністративного позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з Товариства недоїмки в сумі 32 488,85 грн.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача –

суб’єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та судових експертиз,  судові  витрати  (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 23, 71, 86, 94, 98, 158-163, 167, пунктом 6 Розділу VII КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об’єднання «ДІАЛІР»(м. Київ, вул. Оноре Де Бальзака, 4, кв. 65, р/р в ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023, ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва (р/р 04 в Головному Управлінні Ощадбанку по м. Києву та Київській області, МФО 322669, ) недоїмку по страхових внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 32 488 (тридцять дві тисячі чотириста вісімсот вісім) грн. 85 коп.

Постанова відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання у повному обсязі, шляхом подання через Господарський суд міста Києва заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Сташків Р.Б.