СУД
РІШЕННЯ

"15" листопада 2007 р.

Справа №  15/311

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Мохонько К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за
позовом: Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Кіровоград

до відповідача: ВАТ „Таксомоторний
парк” м. Кіровоград

про визнання права власності

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 довіреність
№ 4752 від 29.10.07р.

від відповідача - Замедянська Н.М.
довіреність № 92 від 10.05.07р.

В судовому засіданні 05.11.07р.
оголошувалась перерва до 15.11.07р. на 15 годину 30 хвилин.

ВСТАНОВИВ:

Пред'явлено позовні вимоги про
визнання права власності на критий ринок „Авто-ленд” розташований в м.
Кіровограді вул. Автолюбителів 2. В судовому засіданні представник позивача
позов підтримав. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, надав
відзив.

На підставі ст. 75 ГПК України
справа розглядається за наявними в ній документами.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін господарський суд з'ясував наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами укладений договір
доручення від 10 жовтня 2002 року. За умовами договору повірений / позивач /
зобов'язується від імені і за рахунок довірителя / відповідача /, з метою
збільшення торговельних площ, провести реконструкцію критого ринку „Автоленд”
шляхом добудови додаткових приміщень. За здійснення дій вказаних в пункті 1
договору довіритель зобов'язаний сплатити повіреному винагороду в розмірі 20
відсотків кошторисної вартості об'єкта забудови визначеного в п.1 договору.
Договір вважається виконаним повіреним з моменту прийняття об'єкту за актом прийому-передачі
довірителем. В разі невідшкодування витрат повіреного в строки визначені
договором право власності на критий ринок „Автоленд” (бувше побутове
приміщення) разом з добудовами зробленими повіреним на виконання цього договору
переходить до повіреного на одинадцятий день з дня підписання довірителем акту
прийому-передачі збудованого об'єкту та виконання повіреним цього договору і
при цьому фінансові зобов'язання довірителя щодо відшкодування витрат
вважаються виконаними. Договір набуває чинності з моменту його підписання обома
сторонами і діє до 18 червня 2008 року. Договір підписаний позивачем і
представником відповідача та посвідчений печатками сторін.

В акті здачі-прийняття виконаних
робіт від 05.09.03р. сторонами записано, що роботи зазначені у договорі
доручення від 10 жовтня 2002 року виконані в повному обсязі та відповідають
його умовам. Найменування виконаних робіт - реконструкція критого ринку
„Автоленд” шляхом добудови додаткових приміщень. Сума разом 117273 грн. 28 коп.
Сторони взаємних претензій не мають. Акт підписаний позивачем і представником
відповідача та посвідчений печатками сторін.

В акті прийому-передачі від
08.09.03р. об'єкту збудованого за договором доручення сторонами записано, що
довірителем приймається від повіреного об'єкт збудований згідно договору
доручення від 10 жовтня 2002 року у відповідності до акту прийому виконаних
робіт від 8 вересня 2003 року. Довірителем приймається від повіреного проект
забудови, кошторисна документація, акт прийому виконаних робіт, документи на
придбання будівельних матеріалів. Сторонами при цьому зазначається, що вартість
об'єкта складає 117273 грн. 28 коп., винагорода повіреного - 23453 грн. 71
коп., сума витрат повіреного пов'язаних з виконанням договору доручення від 10
жовтня 2002 року складає 121030 грн. 20 коп. Довірителем при цьому
визначається, що договір доручення від 10 жовтня 2002 року виконаний повіреним
в повному обсязі, у відповідності до вказівок довірителя, претензій ні до
об'єму виконання, ні до якості об'єкта та виконаних робіт, ні до вартості
об'єкта довіритель до повіреного не має. Акт підписаний позивачем та
представником відповідача та посвідчений печатками сторін.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 17.04.06р. по справі № 5/16 за позовом ВАТ „Таксомоторний
парк” м. Кіровоград до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. Кіровоград про
визнання договору недійсним в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним
договору доручення від 10 жовтня 2002 року відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 17.07.06р. апеляційна скарга ВАТ
„Таксомоторний парк” залишена без задоволення, а рішення суду від 17.04.06р.
без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 22.09.06р. касаційна скарга ВАТ „Таксомоторний парк” на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.06р. у справі №
5/16 повернута скаржнику без розгляду.

Тобто, договір доручення від 10
жовтня 2002 року укладений сторонами є дійсним і повинен виконуватись згідно з
його умовами.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
ст. 193 ГК України, ст. ст. 182, 392, 526, 1002, 1007 ЦК України.

Посилання позивача на ст. 193 ГК
України, ст. 526 ЦК України носить занадто загальний характер і приписи цих
статей не передбачають визнання за позивачем право власності на будь-який
об'єкт нерухомості, в даному випадку критий ринок „Автоленд”.

Відповідно до ст. ст. 1002, 1007 ЦК
України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором
доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо в договорі доручення не
визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується
після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Довіритель зобов'язаний, якщо інше
не встановлено договором:... відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з
виконанням доручення.

Довіритель зобов'язаний негайно
прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення.

Довіритель зобов'язаний виплатити
повіреному плату, якщо вона йому належить.

За змістом цих статей у довірителя
/ відповідача / виникає обов'язок перед повіреним / позивачем / на проведення
розрахунку за виконані дії:”... виплатити повіреному плату...”, однак в цих
статтях відсутнє посилання на необхідність визнання права власності за повіреним
/ позивачем / на об'єкти нерухомості.

Як передбачає ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані
права в порядку, встановленому законом.

Відмова в державній реєстрації
права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Позивач з позовом до відповідного
органу державної реєстрації не звертався як в окремій господарській / цивільній
/ справі, так і в даній справі. А саме по собі посилання на ст. 182 ЦК України
не є підставою для задоволення його позовних вимог, так як ця стаття по суті
носить технічний характер і лише визначає встановлений державою порядок
реєстрації прав на нерухомість, але ніяк не виникнення права на цю нерухомість.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його права власності.

Абзацом 9 розділу 3.2 договору від
10 жовтня 2002 року визначено, що в разі невідшкодування витрат повіреного в
строки визначені договором право власності на критий ринок „Автоленд” (бувше
побутове приміщення) разом з добудовами зробленими повіреним на виконання цього
договору переходить до повіреного на одинадцятий день з дня підписання
довірителем акту прийому-передачі збудованого об'єкту та виконання повіреним
цього договору і при цьому фінансові зобов'язання довірителя щодо відшкодування
витрат вважаються виконаними.

Акт приойму-передачі збудованого
об'єкту підписаний сторонами 8 вересня 2003 року. Доказів відшкодування витрат
повіреного / позивача / сторонами суду не надано.

Таким чином, право власності
позивача на критий ринок „Авто-ленд” розташований в м. Кіровограді по вул.
Автолюбителів 2 зафіксовано в самому тексті договору, що також визнається
представником позивача в письмових додаткових обґрунтуваннях до позову від
05.11.07р., і повторного його визнання рішенням суду не потребує.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, яка
діяла під час укладення та виконання договору від 10 жовтня 2002 року, право
власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає
з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Існування між сторонами договору
оренди нерухомого майна № 56/А-16 від 17.06.03р. не є підставою для задоволення
позову, а лише свідчить про небажання орендаря / позивача / врегулювати
правовідносини з орендодавцем / відповідачем / на підставі діючого
законодавства України.

Отже, господарський суд вважає, що
при зібраних по справі доказах, на підставі законодавства зазначеного позивачем
в обґрунтування своїх позовних вимог та враховуючи зміст заявленого позову /
форма захисту своїх прав обрана позивачем / позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 47-1, 49 ГПК
України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. 128 ЦК УРСР, ст. ст. 182, 392, 526, 1002, 1007 ЦК України, ст. ст. 32 - 34,
43, 44, 47-1, 49, 75, 82 - 85 ГПК України господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
повністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку визначеному ГПК
України.

Суддя
К.М.Мохонько