ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

24.12.2007                                                                Справа №  13/560-ПН-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О,Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства  з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс"

до Херсонського морського торгівельного  порту

за участі представників:

позивача – Долгополова О.В. (представника за дорученням);

відповідача –не з’явився;

про визнання за позивачем права власності на суховантажну баржу-секцію „С-12”;

в с т а н о в и в:

Розгляд справи розпочато 13 грудня з відкладенням до 24 грудня поточного року. При цьому розгляд справи проведено без участі представника відповідача, оскільки він свого представника в засідання не направив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до позовної заяви заявлені вимоги ґрунтуються на положеннях статей 317, 328,332 та 392 Цивільного  кодексу України. Зокрема, позивач вважає, що відповідачем не визнається його право власності на спірне майно, яке ним же було продано позивачеві за договором купівлі-продажу від 10.09.2004 року.

Відповідачем, в свою чергу, зазначені вимоги не визнаються з посиланням на їх необґрунтованість.

Крім викладеного судом встановлено, що 10 вересня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Снабсудосервіс” та Херсонським морським торговельним портом укладено договір купівлі-продажу № 293/1 (а.с. 6), за умовами якого відповідач продав позивачеві баржу „С-12”, вартістю 83160 грн, яку покупець зобов’язаний сплатити протягом 5 банківських днів з моменту отримання товару.

Безпосередньо право власності продавця на це майно підтверджено сторонами за відповідним свідоцтвом про право власності від 16 липня 1998 року серії СЕ № 03740 (а.с. 8-9).

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу суму вартості майна, доказом чому є платіжне доручення № 329 від 13 вересня 2004 року (а.с. 7).

Оскільки предметом спору у даній справі є майно, яке придбане саме за названим договором підлягають аналізу правові приписи щодо укладення договору купівлі-продажу та переходу права власності на майно за таким договором.

Так, статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктами господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона) зобов’язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Основними видами господарських зобов’язань є майново-господарські зобов’язання. За статтею 175 того ж Кодексу майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських правовідносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, договірні зобов’язання щодо купівлі-продажу регулюються приписами Глави 54 ЦК України. Так, за змістом статті  655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 656 Кодексу встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до положень статті 657 Кодексу договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Крім того, нормами статті 204 того ж Кодексу передбачена презумпція правомірності правочину, а саме –правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, позивач у відповідності до положень статті 328 ЦК України, за якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а також право власності вважається набутим, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, набув право власності на придбане за договором, який є дійсним на час розгляду справи по суті, спірне нерухоме майно. При цьому судом враховується, що моментом переходу права власності на майно від відповідача до позивача є момент передачі майна.

За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а відповідно до статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб’єкта господарювання у разі їх порушення можуть бути захищені шляхом визнання наявності права.

Зокрема, судом встановлено, що між сторонами на час звернення позивача з позовом до суду існував спір щодо права власності на спірне майно, підтвердженням чому є також відзив на позов.

Поряд з цим судом констатується, що позивачем придбане майно повністю відновлено протягом 2004 –2007 років для використання в якості судноплавного засобу, доказом чого є договір підряду на ремонт судна, у зв’язку з чим виникла необхідність у його державній реєстрації в Державному судовому реєстрі України.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач, придбавши спірне майно, набув на нього право власності, яке не визнається відповідачем.

На підставі вказаних правових норм  і керуючись статтями 82-85  ГПК України,

в и р і ш и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю „Снабсудосервіс” право власності на суховантажну баржу-секцію „С-12”, 1968 року побудови, валовою місткістю 1048,34 тон.

Дата підпису рішення – 24 грудня 2007 року

Суддя                                                                М.К. Закурін