ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2007                                                                                             Справа № А17/281-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідач),

суддів: Сизько І.А., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання  Чоха Є.О.,

представники сторін у судове засідання не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Новомосковської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області на постанову господарського суду Дніпропетровської області  від  23.11.06р. у справі     № А 17/281-06;

за позовом відкритого акціонерного товариства “Новомосковський хлібозавод”, м. Новомосковськ Дніпропетровської області;

до Новомосковської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області;

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Новомосковської об’єднаної державної податкової інспекції у м. Новомосковську Дніпропетровської області, в якому просив визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № /0 і №/0 від 26.07.2006 року та № /1 і № /1 від  16.08.2006 року.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2006 року у справі № А17/281-06 позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано наступним:

Відповідачем проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.04.2005 року по 31.03.2006 року, за результатами якої складений акт № 55ДСК/232/00381396 від 25.07.2006 року. В акті зазначено про порушення позивачем:

-          п.п.4.1.1 п.4.1 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, внаслідок чого позивачем до складу валових доходів не були віднесені доходи від операцій з безоплатного надання послуг переробки давальницької сировини в 3 кварталі 2005р. в сумі 116,9 тис. грн. На думку суду  відповідачем не надано доказів того, що  позивач при виконанні договору № 83 від 20.08.2005 року з ДП “Хлібодар” на переробку давальницької сировини мав використовувати ціни з урахуванням державного регулювання цін і тарифів. Крім того, у випадку надання послуг без відповідної компенсації особа, яка надає такі послуги, не отримує валового доходу у розумінні п.п.4.1.1.п.4.1.ст..4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

-          п.п.5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, внаслідок чого позивачем не було проведено коригування валових витрат при включенні до складу позареалізаційних доходів сум безнадійної кредиторської заборгованості 215,2 тис. грн.. Суд вважав, що зазначена норма не зобов’язує позивача коригувати валові витрати одночасно з анулюванням безнадійної заборгованості.

-          пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, внаслідок чого позивачем було віднесено до валових витрат 488,8 тис. грн. у І кварталі 2006р. без підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Оприбуткування  придбаних відповідно до договору купівлі-продажу №85 від 07.03.2006 року у ТОВ “Завод хромових кож “Большевик” товарів обліковано позивачем на рахунку “Товари на складі” та на час перевірки було  передано на комісію ТОВ “ТИМ-ТРЕЙД” відповідно до договору комісії №03/03-06-2 від 03.03.2006 року, додаткової угоди №1 від 10.03.2006 року до зазначеного договору та акту  приймання-передачі до нього№1 від 13.03.2006 року. Тому позивач правомірно відніс вартість придбаних товарів (без ПДВ) до складу валових витрат.

-          п. 4.2 ст. 4 Закону України “Про податок на додану вартість“ від 03.04.1997р. №168/970-ВР (у подальшому —Закон “Про ПДВ”), внаслідок чого позивачем до складу податкового зобов’язання з ПДВ не включена сума ПДВ, нарахована на доход, отриманий від здійснення операцій з безоплатного надання послуг з переробки давальницької сировини у вересні 2005р. в сумі 23385,00 грн. На думку суду позивач не повинен був відносити до складу податкового доходу вартість безоплатного надання послуг з переробки давальницької сировини, тому збільшення  відповідачем податкових зобов’язань позивача на 23385,00 грн. за умов відсутності валового доходу є неправомірним.

-          пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону “Про ПДВ”, внаслідок чого позивачем було віднесено до складу податкового кредиту суму за придбаний товар у розмірі 97767,50 грн., який не використовувався у господарській діяльності. Суд зазначив, що позивач надав всі документи, що підтверджують придбання товару за договором №85 від 07.03.2006 року, тому зменшення податкового кредиту позивача на суму ПДВ з вартості цього товару в розмірі 97767,50 грн. є також неправомірним.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п. 5.1., п.5.10  ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, п. 4.2 ст.4, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Заперечень на апеляційну скаргу позивач не надав.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

На підставі акту перевірки № 55ДСК/232/00381396 від 25.07.2006 року відповідачем винесено наступні повідомлення-рішення:

1. Податкове повідомлення-рішення № /0 від 26.07.2006 року про порушення позивачем п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5  Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Нараховано податкове зобов’язання за основним платежем 83031,25 грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями 27832,5 грн. В результаті адміністративного оскарження відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /1 від 16.08.2006. Нараховано податкове зобов’язання за основним платежем 83031,25 грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями 27832,5 грн., всього 110863,75 грн.

Відповідач в акті перевірки стосовно даного порушення посилається на заниження позивачем у ІІІ кварталі 2005 року валового доходу у сумі 116925 грн. від операцій з безоплатного надання послуг переробки давальницької сировини.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

20.08.2005р. між позивачем (виконавець) і ДП “Хлібодар” (замовник) було укладено  Договір № 83 про надання послуг по переробці давальницької сировини, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов’язання надати замовнику послуги з переробки партій давальницької сировини (муки) і передати замовнику продукт переробки (хліб і хлібобулочні вироби), а замовник —прийняти у виконавця продукт переробки і сплатити зазначені послуги на умовах, встановлених цим договором. Відповідно до Додаткової угоди №1 від 20.08.2005р. до вказаного договору договірна вартість послуг з переробки давальницької сировини за вересень 2005р. за 1 тн. готової продукції в асортименті 926,40 грн., в т.ч. ПДВ 154,40 грн.

В акті перевірки зазначено, що витрати з надання послуг переробки давальницької сировини складають 731556,00 грн., а доход від реалізації послуг —614331,00 грн., внаслідок чого позивачем одержані збитки в сумі 116925,00 грн. у зв’язку з обумовленістю в договорі на переробку давальницької сировини фіксованої ціни, яка не відшкодовує витрати на переробку.

У відповідності з пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Валовий доход включає, зокрема, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Як вбачається з наведеної норми, вона не передбачає обов’язок платника податків відносити до складу валових доходів “сум вартості безоплатно наданих послуг”. У випадку надання послуг без відповідної компенсації особа, яка надає такі послуги, взагалі не отримує валового доходу у розумінні пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Стосовно порушення позивачем пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону “Про оподаткування прибутку підприємств”, внаслідок чого позивачем не було проведено коригування валових витрат при включенні до складу позареалізаційних доходів сум безнадійної кредиторської заборгованості 215,2 тис. грн. колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Стосовно порушення позивачем пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, внаслідок чого позивачем було віднесено до валових витрат 488,8 тис. грн. у І кварталі 2006р. без підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, слід зазначити, що оприбуткування  придбаних відповідно до договору купівлі-продажу №85 від 07.03.2006 року у ТОВ “Завод хромових кож “Большевик” товарів обліковано позивачем на рахунку “Товари на складі” та на час перевірки було  передано на комісію ТОВ “ТИМ-ТРЕЙД” відповідно до договору комісії №03/03-06-2 від 03.03.2006 року, додаткової угоди №1 від 10.03.2006 року до зазначеного договору та акту  приймання-передачі до нього №1 від 13.03.2006 року. Відповідачем не заперечується, що до передачі придбаних товарів на комісію вони обліковувались на рахунку “Товари на складі”, що свідчить про їх оприбуткування. Тому позивач правомірно відніс вартість придбаних товарів (без ПДВ) до складу валових витрат.

2. Податкове повідомлення-рішення № /0 від 27.06.2006 року про порушення позивачем п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”. Нараховано податкове зобов’язання за основним платежем 121 152 грн. та штрафні (фінансові) санкції 50 799,30 грн. В результаті адміністративного оскарження відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /1 від 16.08.2006 року. Нараховано податкове зобов’язання за основним платежем 121 152 грн. та штрафні (фінансові) санкції 50 799,30 грн., всього 171951,30 грн.

В акті перевірки стосовно даного порушення відповідач зазначає, що позивачем до складу податкового зобов’язання з ПДВ не включена сума ПДВ, нарахована на доход, отриманий від здійснення операцій з безоплатного надання послуг з переробки давальницької сировини у вересні 2005р. в сумі 23385,00 грн.;  пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону “Про ПДВ”, внаслідок чого позивачем було віднесено до складу податкового кредиту суму за придбаний товар у розмірі 97767,50 грн., який не використовувався у господарській діяльності. Доводи скаржника в цій частині апеляційної скарги спростовуються наступним:

Відповідно до п. п. 1.6, 1.7 ст. 1 Закону “Про ПДВ” податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом; податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону “Про ПДВ” датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

–          або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

–          або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону “Про ПДВ” передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

–          придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

–                    придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Позивач не повинен був відносити до складу податкового доходу вартість безоплатного надання послуг з переробки давальницької сировини, тому збільшення відповідачем податкових зобов’язань позивача на 23385,00 грн. за умов відсутності валового доходу є неправомірним.

Також господарським судом було встановлено, що позивач надав всі документи, що підтверджують придбання ним товару за договором №85 від 07.03.2006р., тому зменшення податкового кредиту позивача на суму ПДВ з вартості цього товару на суму 97767,50 грн. також є неправомірним.

З наведеного вбачається, що податок на додану вартість був нарахований позивачеві безпідставно.

За зазначених обставин колегія Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення є таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства  України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області залишити без задоволення

Постанову господарського суду Дніпропетровської області  від  23.11.06р. у справі     № А 17/281-06 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:                                                       Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                               І.А. Сизько

Суддя                                                                               І.В. Тищик

Підписано в повному обсязі 17.05.2007р.