СУД
СУД
У Х В А Л А

25.10.07                                                                                 Справа № 16/489.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши скаргу позивача за позовом

Державного підприємства “Попаснянський вагоноремонтний завод”, м.Попасна Луганської області

до Державної виконавчої служби Луганської області, м.Луганськ

про стягнення 1392 грн. 57 коп.

орган виконання судових рішень –Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

при секретарі судового засідання Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача – Шарій О.А., дов. від 01.12.06. №86;

від відповідача –Литвин І.А., дов. від 31.08.07.;

від Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України –Литвин І.А., дов. від 10.10.07. №25-50/862;

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся зі скаргою від 05.09.07. №597-ю на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по виконанню наказу господарського суду Луганської області від 23.02.07. №16/489 з вимогами про:

- визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №4516924 від 17.08.2007р.;

- скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №4516924 від 17.08.2007р.

Представник заявника підтримав скаргу та зазначив про обов’язковість виконання судових рішень Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача та органу виконання рішень (в одній особі) проти доводів, викладених в скарзі, заперечив і вказав, що в нього відсутні законні підстави направляти наказ суду до виконання в банк казначейства.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін і органу виконання рішення, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 06.02.07. по даній справі скасовано рішення господарського суду Луганської області, позов задоволено та стягнуто з державного бюджету України на користь позивача по справі зайво стягнуту суму виконавчого збору 1392,57грн. На виконання постанови Луганського апеляційного господарського суду господарським судом Луганської області видано відповідні накази.

Згідно наказу від 23.02.07. №16/489 підлягає стягненню з державного бюджету України на користь позивача по справі зайво стягнуту суму виконавчого збору 1392,57грн. Наказ надіслано позивачу для пред’явлення до виконання органу державної виконавчої служби.

Позивач пред’явив до виконання вказаний наказ до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, але у відкритті виконавчого провадження позивачеві було відмовлено на підставі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»постановою від 17.08.07., в якій зазначено, що державний бюджет не може бути боржником у виконавчому провадженні, у наказі суду не вказано юридичну адресу та ід. код боржника, у зв’язку з чим виконавчий документ не відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач оскаржив постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у встановлений Законом України «Про виконавче провадження»10-денний строк з дня отримання постанови і просить визнати дії органу виконання рішень незаконними і постанову скасувати.

Представник відповідача та органу виконання рішень (в одній особі) проти доводів позивача заперечив, але вже з інших підстав, ніж викладені в оскаржуваній постанові, і вказав, що Законом України «Про виконавче провадження»не встановлено обов’язку виконавчої служби направляти накази по стягненню коштів з державного бюджету до банків казначейства і порядок проведення таких стягнень не розроблений Кабінетом Міністрів України у відповідності до умов закону. Також, орган виконання рішень у своєму відзиві послався на сплив строку для оскарження постанови.

Враховуючи вищевикладене та приписи Закону  України «Про виконавче провадження» доводи представника відповідача та органу виконання рішень спростовуються нормами вказаного Закону, а саме в ст.9 Закону вказано, що  у випадках,  передбачених законом,  рішення  судів  та  інших органів  щодо  стягнення  коштів виконуються податковими органами, установами  банків,   кредитно-фінансовими   установами.   Рішення вказаних  органів  відповідно  до закону можуть виконуватися також іншими  органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Виконання  рішень  про  стягнення  коштів з рахунків, на яких обліковуються  кошти  Державного  бюджету  України   та   місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку,  встановленому Кабінетом Міністрів України. Органи,  установи,  організації та особи, зазначені у частині

першій  цієї  статті,  не  є  органами примусового виконання, крім органів  та  посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до  кримінальної  чи  адміністративної відповідальності.

Таким чином, орган виконання рішень зобов’язаний прийняти наказ до виконання, оскільки відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є повноважним органом виконання наказів господарських судів України і позивачу видано наказ саме для пред’явлення до виконання до відділу. Заходи по виконанню наказу, які виконавець зобов’язаний здійснити по виконанню судового рішення у відповідності до вимог Закону  України «Про виконавче провадження», полягають в тому, що виконавець зобов’язаний направити наказ до банку казначейства (органу казначейства) і вже орган казначейства, безпосередньо виконуючи дії по поверненню коштів позивачу, буде керуватися порядком, розробленим Кабміном України. Посилання органу виконання рішень на відсутність такого безпідставні, адже цей порядок встановлено для органу казначейства, а не для виконавчої служби.

Доводи органу виконання рішень про сплив строку для оскарження постанови спростовані у судовому засіданні дослідженням матеріалів справи: заявник звернувся зі скаргою на 10-й день з дня отримання постанови.

Доводи по відмові у відкритті виконавчого провадження, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають вимогам Закону  України «Про виконавче провадження», постанові Луганського апеляційного господарського суду від 06.02.07. по даній справі та фактичним правовідносинам сторін і органу виконання рішень. Дійсно, державний бюджет не є юридичною особою і не може бути боржником у виконавчому провадженні, але для виконання вимог рішення суду про стягнення коштів з бюджетів (державного та місцевого) законом встановлено вимогу (ст.9 Закону  України «Про виконавче провадження»), згідно якої списання коштів з бюджету безпосередньо здійснюватиметься спеціалістами органів державного казначейства і для вчинення таких дій виконавець зобов’язаний направити наказ суду до виконання до держказначейства.

За таких підстав, постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.08.2007р. ВП №4516924 про відмову у відкритті виконавчого провадження слід скасувати як невідповідну вимогам Закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1.          Скаргу позивача задовольнити частково.

2.          Скасувати постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.08.2007р. ВП №4516924 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Суддя                                                                           Р.М. Шеліхіна