ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.10.07 р.                                                                               Справа № 15/262

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Торговельний Дім “Слобожаночка” м. Ровеньки ()

до відповідача приватної науково-виробничої компанії “Інтербізнес” м. Донецьк ()

про стягнення заборгованості у сумі 17751,46 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Мірошніченко П.І. – директор, наказ № 7/к від 01.03.2006 р. ( в останнє судове засідання не з’явився)

від відповідача: не з’явився

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю “Торговельний Дім “Слобожаночка” м. Ровеньки до приватної науково-виробничої компанії “Інтербізнес” м. Донецьк про стягнення заборгованості у сумі 17751,46 грн.

Ухвалою суду від 16.08.2007 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/262.

У порушення вимог ухвали суду від 16.08.2007 р., 04.09.2007 р., 04.10.2007 р. відповідач в судові засідання 04.09.2007 р., 04.10.2007 р., 15.10.2007 р. не з’явився без повідомлення про причину неявки, хоч  про час та місце проведення судових засідань був судом належним чином повідомлений. В матеріалах справи є повідомлення про вручення поштових відправлень з ухвалами господарського суду відповідачу (його представнику). Відзив на позов та витребувані документи відповідач до суду не представив.

Зважаючи на достатність представлених позивачем документів, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання  про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалася фіксація судового процесу. Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу 12-01 від 12.01.2007 р., згідно якого продавець зобов'язаний передати у власність покупця, а останній прийняти та оплатити жмих сонячний (товар) відповідно до умов цього договору. Кількість та загальна сума товару згідно накладних.

Покупець проводить оплату товару протягом 3-х днів після отримання покупцем рахунку-фактури на товар. Протягом 7 робочих днів від дня здійснення повної оплати товару продавець зобов’язується надати оригінали товарної та податкової накладної на повну суму оплати.

Тобто умовами договору була передбачена повна оплата товару до отримання накладних на товар. Оскільки накладні оформлюються одночасно з передачею товару, то договором передбачена попередня оплата за товар.

Відповідач попередню оплату за товар не здійснював. Позивач без попередньої оплати поставив відповідачу товар згідно видаткових накладних від 15, 16, 31.січня 2007 р. на загальну суму  18860 грн. Накладні та довіреності на отримання товару додані до позовної заяви. У підтвердження факту поставки товару позивач надав до суду податкові накладні до кожної видаткової накладної.

Відповідач за товар розрахувався частково на суму 4000 грн., а саме: 06.04.07 р. – 1000 грн.; 11.04.07 р. – 1000 грн.; 26.07.07 р. – 1000 грн.; 07.08.07 р. – 1000 грн. Заборгованість відповідача на день подачі позову складала 14860 грн.

Позивач з метою досудового вирішення спору направив відповідачу претензію № 23 від 26.03.2007 р. Відповідач надав позивачу гарантований лист № 1/134 від 02.08 2007 р., яким визнав борг станом на той день у сумі 15860 грн., у зв’язку з важким фінансовим становищем просив надати розстрочку оплати. До гарантованого листа відповідач надав графік погашення заборгованості у період з 03.08 07 р. до 31.08.07 р.

Також у матеріалах справи є акт звірки взаємних розрахунків між сторонами, яким відповідач підтвердив борг на суму 14860 грн. станом на 09.08.07 р.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають зокрема з договору.

Відповідно до ст. 526 того ж Кодексу зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Згідно ст. 617 ЦК України підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов’язання є випадок або обставина непереборної сили. Не вважається випадком недодержання своїх обов’язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За таких обставин суд вважає, що строк виконання грошового зобов’язання для відповідача наступив, тому останній порушив умови договору та норми цивільного законодавства неповною оплатою вартості отриманого товару у встановлений строк.

Позовні вимоги щодо суми основного боргу суд вважає обґрунтованими.

Але позивач в особі директора ТОВ “Торговельний Дім “Слобожаночка” надав до суду заяву від 04.10.2007 р. про відмову від позовних вимог по основному боргу на суму 1000 грн. у зв’язку з частковою оплатою цієї суми відповідачем в ході судового розгляду справи. Суд прийняв заяву позивача та в цій частині провадження у справі підлягає припиненню. Задоволенню підлягають вимоги по основному боргу на суму 13860 грн.

Згідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Іншого розміру процентів умовами договору або законом для даних правовідносин сторін не встановлено.

Позивач заявою від 04.10.2007 р. уточнив суму позовних вимог 17751,46 грн., а саме пояснив з чого складалася вказана сума на день подачі позову до суду:

1)          основний борг – 14860 грн.;

2)          інфляція на суму основного боргу – 860,53 грн.;

3)          3 % річних – 276, 94 грн.;

4)          збитки згідно ст. 623 ЦК України – 1753,99 грн.

Вказане підтверджується розрахунками позивача сум інфляції, 3 % річних та збитків, які були первісно додані позивачем до позовної заяви з обґрунтуванням підстав стягнення цих сум.

Згідно ст. 625 ЦК України суд вважає позовні вимоги стосовно інфляції та 3 % річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення суми збитків 1753,99 грн. як реальних витрат позивача, то ці вимоги на думку суду є безпідставними та недоведеними належним чином, тому задоволенню не підлягають.

Для обґрунтування підстав стягнення збитків у зв’язку з неналежним виконанням умов господарського договору позивач повинен був довести наявність усіх складових частин цивільного правопорушення, а саме:

-          протиправність дій або бездіяльність відповідача;

-          шкідливі наслідки для позивача;

-          причино-наслідковий зв’язок між протиправними діями відповідача та шкідливими наслідками для позивача;

-          вину саме відповідача у заподіянні збитків.

Позивач в обґрунтування суми заявлених збитків посилається на протиправні дії відповідача, що виразилося у невиконанні умов договору купівлі-продажу 12-01 від 12.01.2007 р. між позивачем та відповідачем. Але шкідливі наслідки для позивача на його думку виникають у вигляді сплати 19 % за банківський кредит у період з січня по серпень 2007 р. відповідно до договору з ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” № 010/08-1/102/2 від 05.09.2006 р. по причині отримання позивачем відновлюваної кредитної лінії на суму 1430000 грн. строком до 04.09.2007 р. для здійснення підприємницької діяльності (до справи додані кредитний договір та довідка банку про сплату відсотків позивачем). У пункті 2.1 кредитного договору вказано, що кредитні кошти призначені для поповнення обігових засобів (мета кредиту ст. 345 ГК України). Як стверджує позивач, по причині невнесення повної оплати відповідачем за договором купівлі-продажу він був вимушений отримувати обігові кошти під кредит у банку із сплатою 19 % річних за користування кредитом. На думку суду між вказаними договорами фактично відсутній будь-який зв’язок, крім тієї обставини, що однією із сторін у обох договорах є позивач. Намір позивача отримати обігові кошти у кредит згідно договору з банком та використати ці кошти на власний розсуд є звичайною формою підприємницької діяльності позивача як суб’єкта такого виду діяльності, який безумовно підпадає під комерційний ризик при веденні такої діяльності. Обидва вказані договори не містять єдиної мети як результату виконання господарських зобов’язань сторін за цими договорами, не містять єдиного технологічного процесу або встановленого єдиного порядку для виконання зобов’язань сторін, не містять умови щодо відповідальності у вигляді збитків для сторони одного договору за невиконання стороною іншого договору своїх зобов’язань. За таких обставин суд вважає відсутньою безпосередню вину відповідача у заподіянні позивачу збитків у вигляді оплати відсотків за користування банківським кредитом, тому як оплата таких відсотків прямо передбачена умовами кредитування позивача банком, вказані відсотки не є мірою відповідальності позивача за невиконання умов кредитного договору, позивач укладав кредитний договір на умовах оплати процентів за користування коштами банку за кілька місяців до укладення договору купівлі-продажу з відповідачем, тобто намір та дії по отриманню кредиту передували наміру та діям щодо купівлі-продажу товару..

Таким чином, суд дійшов висновку, що сплата процентів позивачем згідно умов кредитного договору не є для нього збитками, обов’язок цієї оплати не виник внаслідок порушення відповідачем його права, тому така оплата не потребує відшкодування як збитки згідно норм цивільного та господарського законодавства України.

Судові витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України  покладаються на сторін пропорційно від розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12; 22; 33-34; 36; 43; 49; 75; 78; 80 ч. 1 п. 4; 82-85; 115; 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з приватної науково-виробничої компанії “Інтербізнес” (юридична адреса: 83059, м. Донецьк, вул. Сеченова, 2; ; розрахунковий рахунок 80 в АБ “УкрБізнесБанк” м. Донецьк, МФО 334969) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Торговельний Дім “Слобожаночка” (юридична адреса: 94700, Луганська обл., м. Ровеньки, вул. Вигонна, 7; ;  розрахунковий рахунок у ВАТ “РайффайзенБанк Аваль” м. Луганськ, МФО 304007) суму 14997,47 грн. (а саме: суму основного боргу 13860 грн., інфляцію у сумі 860,53 грн., 3% річних в сумі 276,94 грн.), крім того витрати на оплату державного мита в сумі 149,98 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 99,70 грн.

Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення збитків на суму 1753,99 грн.

Припинити провадження у справі про стягнення суми основного боргу 1000 грн. у зв’язку з відмовою позивача від позову в цій частині та прийняття відмови судом.

У судовому засіданні 15.10.2007 р. оголошено рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Богатир К.В.