ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2007 р.
Справа № 6/89-2484

12 год. 00 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання  Цебро Л.А.

Розглянув справу

за позовом  Тернопільського транспортного прокурора, вул. С. Бандери, 6, м. Тернопіль, в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України –Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця», вул. Гоголя, 1, м. Львів

до  Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, вул. Бродівська, 17, м. Тернопіль

про  зобов’язання провести державну реєстрацію права власності.

За участю представників сторін:

позивача: Вільчак О.О.

відповідача: не з’явився;

прокурор: Костенко О.А.

Суть справи:

Тернопільський транспортний прокурор звернувся в господарський суд Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України –Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»до Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації про зобов’язання провести державну реєстрацію права власності на пасажирський будинок із допоміжними будівлями і спорудами по вул. Зелена, 60 в с. В.Березовиця, Тернопільського району.

В судове засідання, призначене вперше на 22 червня 2007 року, а пізніше на 13 липня 2007 року, представник відповідача –суб’єкта владних повноважень, не з’явився, усіх витребуваних документів не представив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку передбаченому ст.ст.33,35 КАС України.

У своїх листах №465 від 20 червня 2007 року та №515 від 11 липня 2007 року, позовні вимоги не визнав, та пояснив неможливість проведення реєстрації самовільним використанням будинку під житло. Також просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

При даних обставинах, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, і слухається згідно з приписами ст. 128 КАС України, за наявними у ній доказами.

У судовому засіданні, представнику позивача роз'яснено належні йому права та обов'язки, передбачені ст.ст. 49, 51, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання аудіозапис судового засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено:

В 2007 році Державне територіально-галузеве об’єднання «Львівська залізниця»звернулось до Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації із заявою про проведення державної реєстрації права власності на пасажирський будинок з допоміжними будівлями і спорудами по вул. Зелена, №60 в с. В.Березовиця, Тернопільського району, в тому числі:

1. Пасажирський будинок (інвентарна карточка №105) - двоповерхова будівля загальною площею 461,5кв.м, яка побудована та введена в експлуатацію у 1944 році.

2. Кубова (інвентарна карточка №029) - одноповерхова будівля загальною площею 15,3м.кв., яка побудована та введена в експлуатацію у 1946 році.

3. Сарай (інвентарна карточка №025) - одноповерхова будівля загальною площею 33,7м.кв., яка побудована та введена в експлуатацію у 1985 році.

4. Платформа пасажирська з виходом на платформу (інвентарна карточка №155) - площею 340м.кв., побудована та введена в експлуатацію у 1971 році.

5. Платформа вантажна (інвентарна карточка №035) - площею 205 м кв., побудована та введена в експлуатацію у 1944 році.

24 квітня 2007 року Реєстратором Тернопільського районного БТІ прийнято рішення №299 про відмову в реєстрації права власності на зазначені об'єкти з підстав передбачених пунктом 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003  N 6/5 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 р. за N 141/2003 (далі –Положення №6/5), через невідповідність чинному законодавству документів, наданих для реєстрації, оскільки частина пасажирського будинку самовільно використовується під житло.

Така відмова, на думку прокурора і позивача не відповідає фактичним обставинам та нормам закону. А тому вони просять суд зобов’язати відповідача провести державну реєстрацію права власності належного йому державного майна.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Приписи  статей 6,19 Конституції України, ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зобов’язують суб’єктів владних повноважень приймати свої рішення на підставі та  у  спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.11,70,71 КАС України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

При цьому, згідно з ч.2 ст.71 КАС України обов’язок доведення обставин, які стали підставою прийняття суб’єктом владних повноважень оспорюваних рішень, приналежно до спірних правовідносин, покладається на відповідний орган державної реєстрації.

Крім того, рішення суб’єктів владних повноважень повинно прийматись на підставі і у відповідності до законів України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення (ч.3 ст.2, ст. 9 КАС України).

Однак, приписів згаданих норм Конституції та КАС України, щодо обґрунтованості прийняття рішення про відмову у реєстрації права власності на пасажирський будинок з допоміжними будівлями і спорудами по вул. Зелена, №60 в с. В.Березовиця, відповідачем не доведено.

Так, речові права на нерухоме майно,  що знаходиться на території України,  фізичних та юридичних осіб,  держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном,  територіальних громад,  іноземців та осіб  без  громадянства,  іноземних  юридичних  осіб,  міжнародних організацій, іноземних держав, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" №v7381500-04 від 01 липня 2004 року (далі –Закон №v7381500-04) та п.1.5 Положення №6/5, підлягають обов'язковій  державній реєстрації.

Згідно з ч.8 ст. 3 Закону №v7381500-04 реєстрація речових прав на нерухоме майно та  їх  обмежень проводиться   місцевим  органом  державної  реєстрації  прав  того реєстраційного   (кадастрового)   округу,   в   якому    розміщена нерухомість або більша за площею її частина.

Реєстрацію  прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні  підприємства  бюро  технічної  інвентаризації  (далі - БТІ) (п.1.3 Положення №6/5).

Пунктом 1.4. Положення №6/5 визначено, що   реєстрація прав власності  на  нерухоме  майно   - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права   власності  на  нерухоме  майно,  що  здійснюється  БТІ  за місцезнаходженням   об'єктів   нерухомого   майна   на    підставі правовстановлювальних документів.

Державна  реєстрація  прав власності,  інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмова в такій реєстрації безпосередньо здійснюється державним реєстратором прав, що  є  працівником  БТІ, у межах своїх повноважень (п.2 ст.8 Закону №v7381500-04, п.1.12 Положення №6/5).

Рішенням виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради №69 від 26 грудня 2006 року, постановлено визнати за державою (балансоутримувач - Державне територіально-галузеве об’єднання «Львівська залізниця») право власності на пасажирський будинок з допоміжними будівлями і спорудами по вул. Зелена, №60 в с. В.Березовиця, Тернопільського району та просити Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації здійснити його реєстрацію.

Відповідно до ст. 19 Закону №v7381500-04, підставою для   державної  реєстрації  прав,  що  посвідчують виникнення,  перехід, припинення речових прав на нерухоме  майно, обмежень цих прав, є у т.ч. інші акти  органів  державної  влади  або  органів  місцевого самоврядування,  їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Прийняте виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради рішення №69 від 26 грудня 2006 року, яке ні ким не оспорено і не скасовано, є, відповідно до ст.ст.202,328 ЦК України правовстановлювальним правочином.

Як встановлено ч.4 ст.8 Закону №v7381500-04, державний реєстратор прав самостійний у прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та відмову в такій реєстрації і здійснює повноваження тільки відповідно до закону.

Статтею 24 Закону №v7381500-04 наведено виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації, та обумовлено заборону відмови у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом.

Як вбачається з представленого рішення №299 від 24 квітня 2007 року, реєстратор відмовив  у зв’язку з самовільним використанням під житло частини пасажирського будинку, в той час як у переліку наведеному у ст. 24 Закону №v7381500-04, для відмови у реєстрації такої підстави не вказано.

Слід також зазначити, що відповідно до п.3.2 Положення №6/5 рішення  реєстратора  про  відмову  в  реєстрації  прав власності  на  нерухоме  майно  повинно містити:

- дату й місце прийняття рішення;

- стислий опис майна, щодо якого приймається рішення;

- підстави винесення рішення та правове обґрунтування;

- реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна (за наявності),

Однак, в порушення приписів перелічених норм, реєстратором не вказано у чому полягає невідповідність чинному законодавству документів, наданих для реєстрації.

На неодноразові вимоги суду, викладені у повістках про виклик, відповідачем не представлено і документів, що стали підставою для відмови, зокрема використання приміщень під житло.

Згідно з 3.5.  Положення №6/5, реєстрації  підлягають виключно заявлені права за умови їх  відповідності  чинному  законодавству  України  і пред'явленим правовстановлювальним документом, разом з тим, реєстратору забороняється  самостійне тлумачення  прав власності на майно.

З огляду на вищевикладене, правомірність відмови позивачу у реєстрації права власності на  допоміжні будівлі і споруди по вул. Зелена, №60 в с. В.Березовиця, Тернопільського району відповідачем не підтверджено. А тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАСУ, та зважаючи на  пільги  якими користується прокурор, щодо сплати державного мита при поданні позову до суду, судові витрати  з відповідача не стягуються.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.2,3,7-17,70,71,87,89,94,128,158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (орган управління майном - Державне територіально-галузеве об’єднання «Львівська залізниця») право власності на пасажирський будинок з допоміжними будівлями і спорудами по вул. Зелена, №60 в с. В.Березовиця, Тернопільського району.

Зобов’язати Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації, (вул. Бродівська, 17, м. Тернопіль, код 03353839) провести державну реєстрацію права власності об’єктів нерухомого майна - пасажирського будинку з допоміжними будівлями і спорудами по вул. Зелена, №60 в с. В.Березовиця, Тернопільського району, а саме:

1. Пасажирський будинок (інвентарна карточка №105) - двоповерхова будівля загальною площею 461,5кв.м, яка побудована та введена в експлуатацію у 1944 році.

2. Кубова (інвентарна карточка №029) - одноповерхова будівля загальною площею 15,3м.кв., яка побудована та введена в експлуатацію у 1946 році.

3. Сарай (інвентарна карточка №025) - одноповерхова будівля загальною площею 33,7м.кв., яка побудована та введена в експлуатацію у 1985 році.

4. Платформа пасажирська з виходом на платформу (інвентарна карточка №155) - площею 340м.кв., побудована та введена в експлуатацію у 1971 році.

5. Платформа вантажна (інвентарна карточка №035) - площею 205 м кв., побудована та введена в експлуатацію у 1944 році, за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (орган управління майном - Державне територіально-галузеве об’єднання «Львівська залізниця»).

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі _____________ 2007 року до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    І.П. Шумський