ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

02.07.2007
Справа №2-28/5503-2007

За позовом – Приватної агрофірми імені І.М. Фріча, с. Совхозне Красноперекопського району,

до відповідача – Селянсько – фермерського господарства «Агріс», с. Совхозне Красноперекопського району

про стягнення 20 184,33 грн.

Суддя С. М. Альошина

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

18.06.2007 р.

Від позивача – Літвінов С.В. – представник по довіреності № 1 від 30.05.2007 р.  (довіреність у справі)

Від відповідача – Твердюков Є.М. – представник по довіреності від 11.01.2007 р. (к/копія довіреності у справі)

02.07.2007 р.

Від позивача – Харута К.С. – представник по довіреності № 2 від 30.05.2007 р. (довіреність у справі)

Від відповідача – Твердюков Є.М. – представник по довіреності від 11.01.2007 р. (к/копія довіреності у справі)

Суть спору:

Приватна агрофірма імені І.М. Фріча, с. Совхозне Красноперекопського району, звернулась до господарського суду АР Крим із позовом до Селянсько – фермерського господарства «Агріс», с. Совхозне Красноперекопського району, про стягнення   20 184,33 грн. заборгованості.

Представник позивача у засіданні суду, яке відбулось 18.06.2007 р., позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив  їх задовольнити.

Представник відповідача у цьому ж судовому засіданні надав суду відзив на позовну заяву від 18.06.2007 р., в якому відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 02.07.2007 р. до 09 години              20 хвилин, для надання сторонами додаткових документів та доказів у справі.

02.07.2007 р. о 09 годині 20 хвилин засідання суду було продовжено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив  їх задовольнити.

Представник відповідача у цьому ж засіданні суду заперечував проти позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, залученому до матеріалів справи у попередньому засіданні суду.

Відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, у зв’язку з неявкою представника відповідача, ненаданням відповідачем суду відзиву на позовну заяву та необхідністю представлення суду додаткових документів та доказів у справі.

Строк розгляду справи було продовжено у порядку ст. 69 ГПК України, для надання сторонами додаткових документів та доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  суд

В С Т А Н О В И В:

30.03.2001 року між сторонами у справі було складено акт прийому – передачі, згідно з яким Селянсько – фермерське господарство «Агріс», с. Совхозне Красноперекопського району, передало, а Приватна агрофірма імені І.М. Фріча,                     с. Совхозне Красноперекопського району, прийняла простий вексель № 77 від 30.03.2001 р., номінальною вартістю 187 873,90 грн.

Як вбачається з вищевказаного акту прийому – передачі та належно завіреної копії векселю № 77 Селянсько – фермерське господарство «Агріс» прийняло на себе зобов’язання сплатити позивачу за цим векселем у строк до 30.03.2004 року  187 873,90 грн.

Вищевикладене свідчить про наявність зобов’язання у відповідача перед позивачем.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За даними позивача, у 2004 року відповідачем в рахунок погашення суми боргу по простому векселю № 77 від 30.03.2001 р., було частково сплачено 169 263,90 грн.

Залишок боргу відповідача за вищевказаним векселем склав 18 610,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду АР Крим від 08.08.2005 року у справі № 2-5/3184-2005 Приватна агрофірма імені І.М. Фріча,    с. Совхозне Красноперекопського району, визнана банкрутом та відносно неї відкрита ліквідаційна процедура.

За таких обставин, на адресу відповідача ліквідатором позивача направлявся лист № 435 від 02.08.2006 року, який відповідач залишив без відповіді та виконання.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Тому, відповідачу, за прострочення виконання грошового зобов’язання, позивачем було нараховано 3 % річних у розмірі 1 574,33 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»                 № 3480-IV від 23 лютого 2006 р. вексель - цінний папір,  який посвідчує безумовне  грошове зобов'язання  векселедавця  або  його  наказ третій особі сплатити після настання строку  платежу  визначену  суму  власнику  векселя (векселедержателю).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» N 2374-III від 5 квітня 2001 року (із змінами) право власності на вексель може бути підтверджено лише оригіналом векселя.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що  кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що оригінали  документів  подаються,  коли   обставини    справи відповідно до законодавства мають бути  засвідчені  тільки  такими документами,  а  також  в  інших випадках на вимогу господарського суду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано суду для дослідження оригінал векселя, на який він посилався як на підставу своїх кредиторських вимог, у зв’язку з чим позивач не довів належних доказів правомірності своїх вимог.

За таких обставин у позові повинно бути відмовлено, оскільки Приватна агрофірма імені І.М. Фріча, с. Совхозне Красноперекопського району, не довела належними доказами правомірності своїх вимог.

За згодою представників сторін, згідно зі ст. 85 ГПК України,  у засіданні суду були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення  оформлене  у  відповідності  до  ст.  84  ГПК  України  і  підписане 09.07.2007 року.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Альошина С.М.