ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р.

№ 12/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г.,

Черкащенка М.М.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Луганської області від
12 березня 2007 року у справі № 12/14 за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АКП", Луганська область, до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, Луганська область, про стягнення 13
512,87грн.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 814
від 14.12.2007р.),

в с т а н о в и в:

У січні 2007 року позивач -ТОВ
"АКП" -пред'явив у господарському суді позов до відповідача -СПД -ФО
ОСОБА_1, про стягнення 13 512,87грн.

Вказував, що 31.10.2005р. між ним
та відповідачем було укладено договір оренди автомобіля з правом викупу.
Відповідно до умов якого він передав, а відповідач прийняв автомобіль ВАЗ
-21070 та зобов'язався сплачувати орендну плату.

Зазначав, що 24.03.2006р.
відповідач по акту приймання-передачі повернув об'єкт оренди на якому були
виявлені пошкодження.

Посилаючись на ту обставину, що
відповідач не повністю розрахувався за час оренди автомобіля та повернув його в
пошкодженому стані, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 4
741,94грн. боргу, 8 171,22грн. пені та 599,71грн. вартість ремонту автомобіля,
а всього -13 512,87грн.

Заявою № 8 від 12.03.2007р. позивач
зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь
4 741,94грн. боргу, 4 307,58грн. пені та 599,71грн. вартість ремонту
автомобіля, а всього -9 649,23грн.

Рішенням Господарського суду
Луганської області від 12 березня 2007 року (суддя Палей О.С.) позов
задоволено.

Постановлено стягнути з відповідача
на користь позивача 4 741,94грн. боргу, 4 307,58грн. пені, 599,71грн. збитків
та 180,75грн. судових витрат.

Рішення  мотивоване посиланнями на неналежне виконання
відповідачем умов договору в частині оплати, що є підставою для покладення на
нього обов'язку по сплаті заборгованості, пені та збитків.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи і
доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів
знаходить за необхідне касаційну скаргу задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Як встановлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи, 31.10.2005р. між сторонами по справі було
укладено договір оренди автомобіля з правом викупу. Відповідно до умов якого
позивач 31.10.2005р. по акту приймання-передачі передав, а відповідач - прийняв
автомобіль ВАЗ -21070 та зобов'язався сплачувати орендну плату.

Пунктом 4.1 договору, сторони
погодили, що розмір орендної плати становить 1 000грн. в місяць, яка
перераховується орендарем (відповідачем) на розрахунковий рахунок орендодавця
(позивача) до 20 числа поточного місяця.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є
однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та
інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

24.03.2006р. між позивачем та
відповідачем було укладено додаток до договору оренди від 31.10.2005р., яким
сторони погодили розірвання договору та передачу об'єкту оренди по акту
приймання-передачі.

Судом встановлено, що в акті
приймання-передачі від 24.03.2006р. зафіксовано пошкодження об'єкту оренди,
вартість ремонту якого склала 599,71грн.

Відповідно до ст. 803 ЦК України
наймач зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані у зв'язку із втратою або
пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його
вини.

Враховуючи невиконання відповідачем
умов договору в частині оплати за період з 01.11.2005р. по 23.03.2006р. та
пошкодженням об'єкту оренди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку
про покладення на відповідача обов'язку по сплаті заборгованості по орендній
платі та збитків.

Згідно ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За таких обставин місцевий суд
дійшов правильного висновку про покладення на відповідача обов'язку по сплаті
пені.

Матеріали справи свідчать про те,
що висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам
матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Посилання касаційної скарги на ту
обставину, що відповідач проживає та здійснює свою підприємницьку діяльність за
іншою адресою, ніж та, яка вказана у свідоцтві про державну реєстрацію, а тому
не знав про розгляд справи, де він є відповідачем, не заслуговують на увагу
суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву та ухвалу про
порушення провадження у справі було направлено на юридичну адресу відповідача,
а відповідно до п. 3.6 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від
18.09.1997 року № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у
позовній заяві.

Твердження скаржника про порушення
і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального
та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження,
в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого
судового акту колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, наведені у касаційній
скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над
іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги
не беруться.

Керуючись статтями 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Луганської області від 12 березня 2007 року у справі № 12/14 залишити без змін.

Судді:
Н.Г. Дунаєвська

М.М. Черкащенко

С.С. Самусенко