ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  22/210

29.08.07

За позовом                    Товариства з обмеженою
відповідальністю  «Продмаркет»

До                              Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи

ОСОБА_1

Про                              стягнення 2214,54
грн.

Суддя Прокопенко
Л.В.

Представники:

Від позивача                     Ваколюк А.П.  предст.(дов. № 80 від 12.07.07 р.)

Від відповідача          не з”явився

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 про стягнення 2214,54 грн. (2164,72 грн. -основний борг, 42,35
грн. -пеня, 7,47 грн. -3% річних) заборгованості, яка виникла внаслідок
неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 693 від 01.02.06 р.

Ухвалою суду від 22.05.07 р. за
зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 22/210 та
призначено розгляд  на 22.06.07 р.

Розпорядженням Голови
господарського суду міста Києва № 01-1/59 від 18.07.07 р. справа № 22/210
передана на розгляд судді Прокопенко Л.В.

Ухвалою  від 23.07.07р. розгляд справи № 22/210
призначено на 14.08.07 р.

В судове засідання 14.08.07р.
представники сторін не з'явились, про причини нез'явлення суд не повідомили.

Ухвалою суду від 14.08.07 р.
відкладено розгляд справи на 29.08.07 р.

В судовому засіданні 29.08.07 р.
відповідач письмовий відзив на позов не надав, вимог суду, викладених в ухвалах
від 22.06.07 р. та від 23.07.07 р., не виконав. Представник відповідача в
судове засідання 29.08.07 р.  не
з'явився.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні Господарського суду
міста Києва, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в
позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від
18.09.97р. № 02 - 5/289 із змінами “Про деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу України”).

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань
про відкладення розгляду справи  не
надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.06 р. між сторонами укладено
договір поставки № 693 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору,
позивач зобов'язаний поставити відповідачу товар в асортименті, кількості та за
цінами, зазначеними в товарно-транспортній видатковій накладній від 06.03.07 р.
№ РН-П4715 на загальну суму 2164,72 грн.

Згідно п. 1.1 та 4.3 відповідач
зобов'язаний сплатити вартість отриманого товару протягом 2(двох) календарних
днів з моменту передачі товару .

Позивач виконав взяті на себе за
Договором зобов'язання поставивши відповідачу товар, перелічений у
товарно-транспортних видаткових накладних.

Строк виконання зобов'язання з боку
відповідача відповідно до товарно-транспортної накладної настав 09.03.07р.   Відповідач, не оплативши суму за поставлені
товари в повному обсязі , тим самим порушив умови договору .

Станом на день розгляду спору
заборгованість відповідача становить 2164,72 грн.

Крім суми основного боргу, позивач
ставить вимоги про стягнення пені, що згідно розрахунку становить 42,35 грн. та
3% річних від суми заборгованості, що згідно розрахунку становить 7,47 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України, виникли цивільні права та
обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193
ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один
суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання
її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються
одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених
законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що
зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання
чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його
у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Отже, факт
порушення відповідачем договірних зобов'язань судом встановлено.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2164,72 грн. обґрунтовані
та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені та 3% річних від суми боргу, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

В п. 6.1 Договору зазначено, що в
разі несвоєчасної оплати товару , що поставлявся , покупець сплачує штрафні
санкції(пеню) в розмірі подвійної облікової ставки  Нацбанку України, яка діяла в період
прострочення, від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення
платежу  .

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею
визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено,
що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше
не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 611 чинного Цивільного
кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума
пені складає 42,35 грн., 3% річних від суми боргу - 7,47 грн. (розрахунок в
матеріалах справи). Контррозрахунку суми пені відповідачем суду не надано.
Розрахунки пені та 3% річних відповідають матеріалам справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в
частині стягнення пені у розмірі 42,35 грн. та 3% річних у розмірі 7,47 грн.
підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, то судові витрати - державне мито і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до приписів
статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

За таких обставин та керуючись ст.
ст. 526, 625, 549, 610, 611, 612 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 230, 232 ГК
України, ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (НОМЕР_1, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Продмаркет »(01103, м. Київ, вул. Проїзд
Військовий, 1/8 , , р/р 1 в АК
"Промислово-фінансовий банк", МФО 320906) 2164,72 грн. основного
боргу, 42,47 грн. пені, 7,47 грн. 3% річних, 102, 00 грн. державного мита та
118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

4.          Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя
Л.В.Прокопенко