КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2007                                                                                           № 38/142-45/82

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Якобчук А.П. (за дов.),

від відповідача - не з"явився,

від третьої особи - Маруда С.С. (задов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спільного Українсько-Американського підприємства "Віннер Форд Запоріжжя/ Інтрейд Груп"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.04.2007

у справі № 38/142-45/82

за позовом                               Спільного Українсько-Американського підприємства "Віннер Форд Запоріжжя/"Інтрейд Груп"

до                                                   Державного підприємства (далі - ДП) "Укрінвестбуд" Державного управління справами Президента України

третя особа                     Державне управління справами Президента України

про                                                  визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Спільне українсько-американське підприємство „Вінер Форд Запоріжжя/Інтрейд Груп” звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до ДП „Укрінвестбуд” ДУС Президента України про визнання договору про сумісну діяльність від 25.06.2003 недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2006 №38/142 позов задоволено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2006 рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2006 №38/142 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2006 рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2006 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 28.12.2006 суддею Балац СВ. прийнято справу №38/142 до свого провадження, присвоєно їй №38/142-45/82.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 25.04.2007 у справі №38/142-45/82 у задоволенні позову Спільного українсько-американського підприємства „Вінер Форд Запоріжжя/Інтрейд Груп” до ДП „Укрінвестбуд” ДУС Президента України, за участю третьої особи Державного управління справами Президента України про визнання недійсним договору відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, Спільне українсько-американське підприємство „Вінер Форд Запоріжжя/Інтрейд Груп” звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м.Києва від 25.04.2007 у справі №38/142-45/82 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим судом неповно з’ясовано обставини справи, внаслідок чого висновки суду є необґрунтованими, та неправильно застосовано матеріальне і процесуальне право. Крім того, апелянт зазначає, що спірний договір укладений лише про людське око без наміру створити для сторін права та обов’язки, що сторони не вчинили жодних дій по реалізації цього договору, тобто що спірний договір є мнимою угодою.

Розглянувши в судових засіданнях апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, судова колегія встановила наступне.

09.03.2000 між Управлінням справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір №22 оренди нерухомого майна, що належить Автономній Республіці Крим, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно – корпус 6 санаторно-медичного підприємства „Санаторно-курортний комплекс „Форос”.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.06.2002 №345-р "Про передачу цілісних майнових комплексів в управління Державного управління справами" у державну власність і в управління третьої особи був переданий цілісний майновий комплекс санаторно-медичного підприємства "Санаторно-курортний комплекс "Форос", крім берегоукріплювальних споруд та майна пляжної зони, які перебувають у користуванні дитячого оздоровчого табору імені Терлецького (смт. Форос).

Розпорядженням третьої особи від 06.09.2002 №405 "Про передачу корпусу №6 Державного підприємства "Санаторій "Форос" було приписано ДП "Санаторій "Форос" передати з балансу, а відповідачу прийняти на баланс корпус №6.

25.06.2003 між позивачем та третьою особою укладено додаткову угоду №2 до договору оренди від 09.03.2000 №22. Згідно вказаної додаткової угоди викладено в новій редакції назву договору №22, а саме "Договір №22 оренди нерухомого майна, що є державною власністю". Також умовами зазначеної додаткової угоди визначено в якості орендодавця Державне управління справами Президента України.

25.06.2003 між позивачем та відповідачем укладено договір про сумісну діяльність (оспорюваний договір). Оспорюваний договір на першій сторінці містить відмітку з підписом посадової особи про узгодження його умов з Державним управлінням справами Президента України та відбиток печатки останнього.

18.09.2003 сторони уклали додаткову угоду до Договору про сумісну діяльність від 25.06.2003, згідно якої, зокрема, частину другу пункту 9.9. Договору виклали в новій редакції, а також додатковою угодою № 2 від 19.11.2003 року доповнили текст Договору новим пунктом 2.5.7. зі змістом згідно цієї угоди.

Відповідно до пунктів 1.1., 2.1. оспорюваного договору даний договір укладений з метою продовження правових відносин між Державним управлінням справами Президента України, яке уповноважене розпоряджатися корпусом № 6 на території ДП "Санаторій "Форос" (далі - об'єкт), та Спільним підприємством "Вінер Форд Запоріжжя/Інтрейд Групп", врегульованих договором оренди № 22 від 09.03.2000 (з урахуванням додатку № 2) корпусу № 6, що розташований на території Державного підприємства "Санаторій "Форос" Державного управління справами в смт. Форос, у зв'язку з необхідністю його знесення та будівництва курортно-готельного комплексу, що складається з 20-24 номерів підвищеної комфортності, а також нежилі приміщення, що забезпечують відповідну експлуатацію цієї будівлі (далі - нова будівля).

Згідно пунктів 2.2., 2.3. оспорюваного договору предметом договору є сумісна діяльність сторін по досягненню господарської мети: проектування та будівництва на місці об'єкта нової будівлі, і фінансування будівництва здійснює відповідач за рахунок власних коштів та коштів, перерахованих на її рахунок позивачем.

За умовами пунктів 2.5., 2.5.1. оспорюваного договору сторони визначають порядок виконання зобов'язань та використання результатів сумісної діяльності на наступних умовах, передбачених цим договором, зокрема сторони забезпечують фінансування робіт по виготовленню проектно-кошторисної документації і будівництву нової будівлі з величиною частки сторін по 50 відсотків.

Відповідно до пункту 2.5.2. оспорюваного договору вартість обсягів робіт, пов'язаних із будівництвом нової будівлі, передбачених проектно-кошторисною документацією та попередній розподіл площ визначається у двотижневий термін після одержання проектно-кошторисної документації, погодженої та затвердженої у встановленому порядку відповідачем і оформлюється додатковою угодою між сторонами.

Згідно пункту 2.5.6. оспорюваного договору внески сторін у сумісну діяльність оформляються протоколом розподілу між сторонами житлових та вбудовано-прибудованих приміщень, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно абзацу 1 пункту 9.9. оспорюваного договору з моменту підписання оспорюваного договору втрачає силу договір оренди корпусу № 6 від 09.03.2000 № 22 з додатками 1 і 2 до нього.

На підставі розпорядження третьої особи від 27.04.2004 № 245 відповідачеві видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ. "Ч", площею 944,40 кв.м., що розташоване в АР Крим. м. Ялта, смт Форос, Форосівський узвіз, 1.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.04.2004 № 3462052 нежитлова будівля літ. "Ч", що розташоване в АР Крим, м. Ялта, смт. Форос, Форосівський узвіз, 1 належить відповідачеві на праві загальнодержавної власності.

29.04.2004 між відповідачем та ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" укладено договір купівлі-продажу (реєстровий №3087), за умовами якого позивач продав ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" нежитлову будівлю літ. "Ч", що знаходиться за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт. Форос, Фороський узвіз, 1, загальною площею 944,40 кв. м.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.09.2006 у справі № 17/346, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2007, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "Ч", розташованої за адресою: смт. Форос, Фороський узвіз, 1, укладений між відповідачем та ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" 29.04.2004.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що оспорювана угода підлягає визнанню недійсною на підставі наступних норм: 1) статті 48 Цивільного кодексу Української РСР, оскільки на підставі оспорюваної угоди відбулася передача державного майна, без згоди держави, у спільну діяльність з метою створення об’єкту спільної власності позивача та відповідача поза волею власника, що суперечить ст.41 Конституції України, ст.ст.4, 55 Закону України „Про власність”, ст.23 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст. 15 Закону України „Про приватизацію державного майна”, ст.3 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”; 2) статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, оскільки оспорюваний договір призводить до скорочення мережі закладів охорони здоров'я, а тому суперечить інтересам держави щодо забезпечення належного рівня послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру; 3) статті 58 Цивільного кодексу Української РСР, оскільки зазначений договір укладено про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, що, на думку позивача, підтверджується укладенням 29.04.2004 між відповідачем та ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" договору купівлі-продажу вищевказаного корпусу № 6, за яким відповідач продав корпус № 6 ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт".

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, щодо наявності або відсутності підстав для визнання угоди, укладеної до 01.01.2004, недійсною, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до статті 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі – відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Статтею 49 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Згідно частини 1 статті 58 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Оспорюваним договором визначено мету останнього – продовження правовідносин сторін врегульованих договором оренди № 22 від 09.03.2000 у зв’язку з необхідністю знесення корпусу №6, що розташований на території Державного підприємства „Санаторій Форос” та будівництва на його місці нової будівлі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорювана угода не передбачає розпорядження спірним майном, а відповідач будівлею корпусу № 6, що розташований на території ДП „Санаторій Форос”, не розпоряджався в межах оспорюваної угоди та не передавав право власності на останню кому-небудь.

Що стосується пункту 9.9. оспорюваного договору щодо визнання таким, що втратив силу договору оренди № 22 від 09.03.2000, то Державне управління справами Президента України як орендодавець за договором оренди №22 згідно додаткової угоди № 2 від 25.06.2003 погодило цю умову, викладену в пункті 9.9. договору про сумісну діяльність, укладеного між позивачем та відповідачем.

Посилання позивача на те, що оспорюваний договір призводить до скорочення мережі закладів охорони здоров'я, а тому суперечить інтересам держави щодо забезпечення належного рівня послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру правомірно відхилено судом першої інстанції та колегією суддів також відхиляється виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 Основи законодавства України про охорону здоров'я заклади охорони здоров'я - підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Згідно статті 22 Закону України "Про курорти" до закладів охорони здоров'я віднесено санаторно-курортні заклади.

Санаторно-курортний заклад є юридичною особою з моменту його державної реєстрації, має самостійний баланс, рахунки в установах банків (реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства), круглу печатку із своєю назвою, бланки з емблемою, інші реквізити (п. 5 Загального положення про санаторно-курортний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 № 805).

Умовами оспорюваного договору не передбачалася реорганізація або ліквідація ДП "Санаторій "Форос".

На думку позивача, про мнимість угоди свідчить той факт що сторони оспорюваного договору умов останнього не виконували, а 29.04.2004 між відповідачем та ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" укладено договір купівлі-продажу вищевказаного корпусу № 6, за яким відповідач продав корпус № 6 ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт".

В оспорюваному договорі не встановлено строків виконання обов'язків кожної з сторін, відповідно посилання позивача на те що сторони не виконують своїх обов'язків правомірно не прийнято судом першої інстанції до уваги.

Крім того, факт невиконання сторонами умов договору не є підставою для визнання його недійсним, якщо можливість визнання недійсною угоди внаслідок невиконання її умов не встановлено законом.

Посилання позивача на те, що про мнимість угоди свідчить факт укладення 29.04.2004 між відповідачем та ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" договор купівлі-продажу вищевказаного корпусу № 6, за яким відповідач продав корпус № 6 ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" судом відхиляється, оскільки Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2006 у справі № 17/346 (суддя Кролевець О.А.), яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2007, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "Ч". розташованої за адресою: смт. Форос, Фороський узвіз, 1, укладений між відповідачем та ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" 29.04.2004.

Таким чином, позивачем не доведено наявність обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання недійсним договору про сумісну діяльність, укладеного 25.06.2003 між позивачем та відповідачем з моменту його укладення є не обґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва від 25.04.2007 у справі №38/142-45/82 відповідає чинному законодавству, підстав для його скасування або зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства „Вінер Форд Запоріжжя/Інтрейд Груп” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 25.04.2007 у справі №38/142-45/82 – без змін.

Матеріали справи №38/142-45/82 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді

20.11.07 (відправлено)