ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" серпня 2007 р.
Справа  № 26/269-07-6041

За  позовом :   товариства  з  обмеженою  відповідальністю   „Аптека Біокон”

до  відповідача  :   приватного   підприємства  фірми „Асвіт”

про стягнення 4596,38  грн.

Суддя       Никифорчук М.І.

за участю представників сторін :

від  позивача :  не з’явився;

від  відповідачів : директор  Янків Ю.М.;

Суть спору :  товариством з обмеженою  відповідальністю „Аптека Біокон” ( далі –позивач ) заявлені вимоги до приватного підприємства фірми ”Асвіт”  ( далі – відповідач )  про стягнення заборгованості  по  договору  поставки  товару № 0109/05 від 11.03.2005 р.    в  розмірі  суми основного боргу - 3508,98  грн., пені  в  сумі  52,29  грн.;  штрафу  в  сумі           350,89 грн.;  3%  річних  в сумі  9,22 грн.  та  витрат  за  надану  правову  допомогу  в  розмірі  675 грн.

06.08.2007 р.  позивачем  надано  клопотання про  уточнення  позовних  вимог,  згідно  якого  позивач  просить  стягнути  заборгованість  у зазначених  вище  розмірах та витрат  на  надану  правову  допомогу  в розмірі 675 грн.  за  винятком  суми  основного  боргу  яку відповідачем   сплачено. Просить справу розглядати за наявними в ній матеріалами.

Представник  відповідача  з вимогам не згоден частково,  про  що  зазначив у відзиву  на позов.

В  засіданні суду оголошено перерва з  13 серпня 2007 р . по 17 серпня 2007 р. згідно  вимог   ст. 77 ГПК  України.

Розглянувши  та дослідивши  матеріали спраив, вислухавши представника відповідача, суд, -

у с т а н о в и  в :

11.03.2005 р. між  сторонами  по  даній  справі  укладений  договір   поставки                            № 0109/05, відповідно до  п.1.1 якого  постачальник,  тобто  позивач у справі, зобов’язується поставити  та  передати  у  власність  / повне господарське  володіння /  лікарські засоби та вироби медичного призначення, надалі Товар, а покупець, тобто відповідач у справі, зобов’язується  прийняти  цей  товар та  своєчасно оплатити  його  на  умовах цього договору.

По  накладним  №№ 2035961, 2035962 від 03.05.2007 р.  відповідачеві  було поставлено товару  на  суму  211,49 грн.  та  3297, 49 грн., а  всього  на  загальну суму  3508,98 грн.

Згідно  п.3.1 договору  товар  сплачується  згідно  узгодженого  у  накладних  терміну.

Згідно  вказаному у  накладних,  термін   сплати  встановлений  до  02.06.2007 р.

Вказана  заборгованість  на  момент  подачі  позову  відповідачем не сплачено, що свідчить  про  порушенням  з  боку відповідача  вимог  статей  525 та 526 Цивільного кодексу  України, згідно яких  зобов’язнання  повинні виконуватись належним чином, та забороняється  одностороння  відмова   від   виконання  зобов’язань.

Згідно  вимог частини 1 статті  625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється  від  відповідальності   за  неможливість  виконання  ним  грошового зобов'язання.

Згідно вимог частини 2 цієї ж статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої  суми,  якщо  інший  розмір  відсотків  не встановлений  договором  або  законом.

Згідно статті 536 цього ж кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється  договором,  законом  або  іншим  актом  цивільного  законодавства.

Згідно розділу 7 договору, відповідачеві  за   порушення умов договору нараховується  пеня  в  розмірі 0,7% від заборгованості за кожний день прострочення, але  не більше подвійної  облікової  ставки  НБУ,  штраф  в  розмірі  10%  від  суми  непоставленого  в строк товару.

Відповідно до  вказаних  вимог Цивільного кодексу та умов договору  відповідачеві нараховано :  3% річних в розмірі  9,22 грн.; штраф в  сумі  350,89 грн. та  пені в сумі                          52,29 грн.,  згідно наданого розрахунку, який господарський суд вважає правильним, оскільки він відповідає  вимогам закону.

Таким  чином,  борг  відповідача складає :  сума основного боргу - 3508,98 грн.;              3% річних в розмірі  9,22 грн.; штраф в сумі  350,89 грн. та  пені в сумі 52,29 грн.

Під час провадження по справі,  позивачем 06.08.2007 р. за вх № 18177,  надано  клопотання про  уточнення  позовних  вимог,  згідно   якого сума основного   боргу   відповідачем  сплачено.

З цього випливає, що предмет спору по даній справі в частини стягнення суми основного  боргу   відсутній.

Враховуючи  наведене,  господарський  суд  вважає можливим в частині стягнення   вже  сплаченої  суми основного боргу  провадження  у  справі  припинити з підстав пункту  1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, тобто у зв’язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976р. „Про судове рішення”, із змінами та доповненнями, судам необхідно  враховувати, що у формі рішення виносяться ті постанови суду першої інстанції, якими справа вирішується по суті. Закон не передбачає включення до резолютивній частини рішення висновків  з  питань,  не пов’язаних з вирішенням справи по суті.  Тому  в  ній    неприпустимо  вирішувати   питання про виділення частини вимог в самостійне провадження або  про закриття провадження по них, залишення заяви без розгляду тощо. Висновки  з  таких   питань   викладаються у формі ухвал, які виносяться у вигляді самостійного   процесуального  документа  і  можуть постановлюватися одночасно з рішенням.

Згідно частини 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, про припинення провадження у справі виноситься ухвала.  З цих підстав,  ухвалою господарського суду  від 17 серпня 2007 р. провадження  по даній  справі  в  частині   сплаченої  суми  боргу  припинено.

Крім того, позивачем заявлені вимоги  про стягнення  з відповідача  витрат  за  надану  правову  допомогу  в  розмірі  675  грн.  по укладеному  між  ним  та  ПП «Юридична  фірма «Евіденс» за  договором  про  надання   юридичних   послуг  № 5/6 - 4  від  01  червня 2007 р. щодо звернення  до  суду  із  позовом по даній справі.

Заперечуючи  проти  позову  відповідач  надав  заперечення  на позов у яких зазначає, що  ним  не  визнається  вимоги  щодо  стягнення  збитків  у  вигляді   сплати  послуг  юриста, оскільки  ст. 44 ГПК України  відносить  до  судових   витрат  витрати  на  послуги    сааме адвоката,  а  не  взагалі  юридичну   допомогу  будь - якої  особи.

Аналізуючи  вищевикладене, суд  прийшов до наступного висновку.

Згідно  вимог  статті  33 ГПК України  кожна  сторона  повинна довести ті обставини  на  які  вона  посилається  як  на  підставу  своїх вимог  та  заперечень.

Наявність зазначеного вище  боргу  відповідача  по  зазначеному  вище  договору  суд вважає  доведеною.

Не оспорюючи наявність суми боргу у зазначених вище розмірах відповідач не згоден з   стягненням  збитків  у  вигляді   сплати  послуг  юриста.

Суд  погоджується  з  даними  запереченнями  відповідача  за таких підстав.

Статею 44 ГПК України передбачено, що до судових витрат, зокрема, входить оплата  послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при  розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались та їх сплати підтверджується відповідним фінансовим  документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України  витрати,  що  підлягають  сплаті  за      послуги адвокату, визначаються в порядку встановленому Законом України „Про адвокатуру”,  статті 2 якого визначає, що адвокатом   може  бути  громадянин  України,  який  має  вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката  не  менше двох років, склав  кваліфікаційні  іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та  прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, ст. 44 ГПК України передбачає відшкодування витрат, які були сплачені стороною за отримання юридичних послуг лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Щодо представництва в суді, то ст. 28 ГПК України визначено, що справи  юридичних  осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють  у  межах  повноважень,  наданих  їм  законодавством  та установчими  документами, через свого представника.

Представниками  юридичних  осіб  можуть бути також  інші  особи,    повноваження   яких   підтверджуються   довіреністю   від    імені підприємства,   організації.  Довіреність  видається  за  підписом  керівника  або   іншої  уповноваженої  ним  особи  та  посвідчується печаткою підприємства, організації. Але відшкодуванню витрат, пов’язаних з залученням приватного юриста  для  представництва  у  суді  не  передбачено  діючим  законодавством.

В  постанові  Верховного Суду України від 04.03.2002 р. N 2/217 зазначено, що віднесення  арбітражним  судом  до  збитків  витрат  на  правове  обслуговування   суперечить закону,  оскільки  такі   витрати  не мають обов'язкового характеру  і  факт  їх  наявності  та  розмір  не  знаходяться   у  необхідному  зв'язку  з   оспорюваною  шкодою.

З огляду  на  викладене, суд  вважає, що  вимоги  щодо  стягнення  витрат на юридичне обслуговування   задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.ст. 44, 49,  82 –84  ГПК  України, господарський  суд, -

в и р і ш и в :

Позовні  вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „Аптека Біокон”  –задовольнити частково.

Стягнути  з  приватного підприємства  фірми  „Асвіт” ( 27010, м. Одеса,  проспект Маршала  Жукова, 13 кв. 7;  р/р  746  ВАТ „Держощадбанк України”,                   МФО 328845, код  ЗКПО  24541309 )  на користь  товариства з  обмеженою відповідальністю „Аптека Біокон” ( 02098, м. Київ,  вул. Березняківська, 29;                               р/р  00 у АБ „Брокбізнесбанк”,  МФО  300249,  код  ЗКПО  30263519 ) :                        3% річних в розмірі  9 (дев’ять) грн. 22 коп.; штраф в сумі 350 (триста п’ятдесят)грн.89 коп.,  пені  в  сумі 52 ( п‘ятдесят дві ) грн.  29 коп., державного мита в  розмірі  102 ( сто дві) грн.,  витрат  на забезпечення судового процесу  в  розмірі  118 ( сто вісімнадцять ) грн.

В іншій  частині  вимог –відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10 - денного строку

з дня його прийняття.

Суддя                                                                                        М.І. Никифорчук