АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

29.10.07
Справа  № 3/202-3475

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської
М.В.

суддів:
Мурської Х.В.

Кордюк Г.Т.

розглянувши апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 від 19.09.2007 р. без номера

на рішення Господарського
суду Тернопільської області від 06.09.2007 р.

у справі № 3/202-3475

за позовом суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Тернопіль

до суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Тернопіль

за участю третьої особи  без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - кредитної спілки “Кредит-ФОС”,
м.Тернопіль

про
стягнення 10 526, 89 грн. заборгованості за договором позики

За участю представників:

від позивача -ОСОБА_2
(суб”єкт підприємницької діяльності),

ОСОБА_3 (представник,
довіреність від 29.10.2007 р. без номера в матеріалах справи);

від відповідача -ОСОБА_1
(суб”єкт підприємницької діяльності),

ОСОБА_4
(представник, доручення від 29.10.2007 р. без номера в матеріалах справи);

від третьої особи -Грондзаль
З.Я. (представник, довіреність від 26.07.2007 р. № 5787 в матеріалах справи)

Представникам сторін і третьої
особи роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.ст.22, 27 ГПК України.

Оскільки ні жодна зі сторін, ні
третя особа не заявляли клопотання про здійснення технічної фіксації судового
процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1
ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд апеляційної скарги
відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного
господарського суду від 15.10.2007 р.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 06.09.2007 р. у справі № 3/202-3475 (суддя Турецький
І.М.) позов задоволено повністю за обгрунтованістю, стягнуто з відповідача на
користь позивача 7 845 грн. основного боргу, 2 151, 88 грн. інфляційних
нарахувань, 530, 01 грн. 3 % річних.

Відповідач з даним рішенням не
погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого
господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити, з наступних підстав: справу розглянуто за його відсутністю,
не повідомленого про час і місце судового засідання; порушено порядок
досудового врегулювання господарського спору; суб”єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 не отримувала позовної заяви з додатками та претензії;
відповідач як поручитель погашав кредит позивача перед кредитною спілкою
“Кредит-ФОС”, що підтверджується договором поруки № 28 від 31.03.2004 р.; борг
погашено повністю, що підтверджується довідкою кредитної спілки “Кредит-ФОС” №
196 від 18.09.2007 р.

У відзиві на апеляційну скаргу та в
судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу -без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 31 березня 2004 року між кредитною спілкою “Кредит-ФОС”
(кредитор) і ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір кредиту № 62, за яким
кредитор надає позичальнику позичку в розмірі 18 000 грн. для підприємницької
діяльності на засадах строковості, зворотності, цільового характеру
використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов”язується
повернути його кредитору на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.1.2 даного договору
кредит наданий строком з 31 березня 2004 року до 31 березня 2005 року.

В забезпечення виконання
зобов”язань за кредитним договором 31 березня 2004 року між кредитною спілкою
“Кредит-ФОС” (кредитор, третя особа в справі) і суб”єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 (поручитель, відповідач у справі) був
укладений договір поруки № 28, за яким поручитель відповідає перед кредитором у
тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, за повернення основної суми боргу,
відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків,
передбачених у кредитному договорі.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін і третьої особи, колегія Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської
області від 06.09.2007 р. у справі № 3/202-3475 слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
- без задоволення.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Згідно з ст.193 Господарського
кодексу України (далі -ГК України) та ст.526 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит
та сплатити проценти.

Відповідно до ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 553 ЦК України
передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором
поруки (ч.ч.1-2 ст.554 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні
та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору кредиту позивач
погашав кредит самостійно, проводячи сплату боргу відповідно до графіку
розрахунків, що підтверджується квитанціями, виданими на його ім”я, а саме: №
394 від 02.07.2004 р., № 963 від 18.08.2004 р., № 1326 від 01.11.2004 р., №
1352 від 05.11.2004 р., № 675 від 07.04.2005 р. (копії долучені до відзиву на
апеляційну скаргу).

Як суду першої, так і суду
апеляційної інстанції відповідачем не доведено факту сплати нею кредиту як
поручителем.

Відповідно до ст.1 Закону України
“Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 р. №
996-ХІУ з наступними змінами та доповненнями (далі -Закон № 996-ХІУ)
господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 996-ХІУ
підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Готівкові розрахунки здійснюються
юридичними особами відповідно до Положення про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від
12.12.2004 р. № 637 (далі - Положення).

Згідно з п.4.2 Положення усі
надходження та видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у
касовій книзі.

Оприбуткування готівки в касах
підприємств оформляється прибутковими касовими ордерами та веденням касової
книги (п.2.6 Положення).

Таким чином, належними доказами
оплати відповідачем готівкових коштів третій особі в справі за укладеним
кредитним договором є касова книга, прибуткові касові ордери про отримання
коштів.

Такі докази як у суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, так і в кредитної спілки
“Кредит-ФОС” відсутні.

Згідно з ч.2 ст.34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до законодавства мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому довідка кредитної спілки
“Кредит-ФОС” від 18.09.2007 р. за № 196 про те, що ОСОБА_1 як поручитель
сплатила всю суму кредиту та відсотки за користування кредитом у строк до
07.04.2005 р., не є належним і допустимим доказом у справі в розумінні ст.34
ГПК України.

Наведене свідчить, що відповідач не
брала участі в погашенні заборгованості за кредитом, а отримана нею позика
жодним чином не пов”язана з її обов”язками як поручителя.

Це підтверджується і самою
розпискою, зі змісту якої не вбачається, що дана позика виникла на підставі
вищевказаного кредитного договору чи взагалі якимось чином пов”язана з ним, або
з договором поруки.

Що стосується стягнення інфляційних
втрат і 3 % річних, то, на думку колегії суддів, рішення господарського суду в
цій частині задоволення позову є законним і обгрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання апелянта на порушення
досудового врегулювання господарського спору є безпідставними та не
відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до Рішення №
15-рп/2002 Конституційного Суду України від 09.07.2002 р., яке згідно з ст.69
Закону України „Про Конституційний Суд України” є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може бути оскарженим, положення договору
стосовно проведення переговорів не обмежують права на звернення за захистом
порушеного права чи охоронюваного законом інтересу безпосередньо до суду, що
передбачено  ч.2 ст.124 Конституції України.

Твердження відповідача про розгляд
справи за її відсутністю, не повідомленої про час і місце судового засідання є
необгрунтованими, так як суд першої інстанції виконав умови ст.64 ГПК України
щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи,
оскільки відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця суб”єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1
зареєстрована як суб”єкт підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1, куди
і були направлені ухвали Господарського суду Тернопільської області від
14.08.2007 р., 23.08.2007 р. рекомендованим листом з повідомленням про
вручення, проте остання повернена без вручення поштою з відміткою “за
закінченням терміну зберігання” (а.с.11 А).

До повноважень господарських судів
не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця
проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи
інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками
"адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних процесуальних дій (п.4 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України “Про деякі питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках
про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 р. N
01-8/1228 ).

Посилання суб”єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 на неотримання позовної заяви з додатками та претензії є
безпідставним і спростовується матеріалами справи, зокрема, фіскальним чеком з
пошти про надіслання позивачем їй вищевказаних документів (а.с.2).

В силу ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, що відповідачем не було зроблено.

Отже, з огляду на вище викладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Тернопільської області відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально
необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини,
а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105
ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 06.09.2007 р. у справі № 3/202-3475 залишити без
змін, а апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя
Х.В.Мурська

Суддя
Г.Т.Кордюк