ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
18.10.07                                                                                           Справа  № 17/174-3101
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Галпродукт», м.Львів

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2007р.

у справі № 17/174-3101

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Галпродукт», м.Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес», с.Токи Під волочиського району Тернопільської області

про стягнення 52203,20 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: Лев Р.О. –представник.

від відповідача: Твердохліб Б. –представник.

Учасникам судового процесу роз‘яснено права і обов’язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2007р. у справі № 17/174-3101 відмовлено в позові Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Галпродукт», м.Львів в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес», с.Токи Підволочиського району Тернопільської області 29203,20 грн. штрафу, в решті позовних вимог щодо стягнення 300000 грн. заборгованості за договором провадження у справі припинено на підставі п.11 ст.80 ГПК України у зв»язку з відсутністю предмету спору –сплатою відповідачем боргу в сумі 23000 грн. та відмовою позивача від позову в сумі 7000 грн. Вказаним рішенням на підставі ст.44, 49 ГПК України вирішено також стягнути з ТзОВ «Агробізнес»на користь ТзОВ «Компанія Галпродукт»2776,79 грн. судових витрат, з яких 2494,80 грн. складає оплата послуг адвоката.

В частині відмови в позові рішення місцевого господарського суду мотивоване нормами ст.ст.546, 549 ЦК України, ст.ст.230, 231 ГК України та тим, що нарахування позивачем штрафу у відсотковому відношенні за кожний день прострочення відповідачем оплати за поставлену плівку у відповідності з умовами договору суперечить чинному законодавству.

Скаржник, позивач у справі, з рішення місцевого господарського суду частково не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, позовну вимогу в частині стягнення з відповідача 29203,20 грн. штрафу задоволити, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та представник відповідача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Спір між сторонами виник з приводу несплати відповідачем –ТзОВ «Агробізнес»на користь позивача –ТзОВ «Компанія Галпродукт»30000 грн. заборгованості за переданий товар згідно з договором купівлі-продажу № 16/10-18П від 16.10.2006р., у зв»язку з чим позивач нарахував відповідачу штрафу у розмірі 29203,20 грн.

Ціна позову обґрунтовується розрахунками суми боргу і штрафних санкцій, здійсненими позивачем, договором купівлі-продажу № 16/10-18П від 16.10.2006р., накладними № 26/10-ЗП від 26.01.2007р., № 07/02-1П від 07.02.2007р., № 3/02-1П від 13.02.2007р., № 20/02-ЗП від 20.02.2007р., податковими накладниими № 29 від 26.01.2007р., № 52 від 07.02.2007р., № 60 від 13.02.2007р., № 71 від 20.02.2007р., довіреностями серії ЯМХ за № 025969 від 26.01.2007р., № 025979 від 26.01.2007р., № 025981 від 26.01.2007р., № 209428 від 19.02.2007р.; реєстром банківських платіжних доручень, претензією. Здійснені позивачем витрати на оплату адвокатських послуг обґрунтовуються договором про надання правової допомоги, свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю, виданого гр.Лев Р.О., випискою по банківському рахунку про оплату послуг адвоката.

В ході розгляду справи позивачем було змінено розмір позовних вимог та визначено суму заборгованості за договором купівлі-продажу № 16/10-18П від 16.10.2006р. у розмірі 23000 грн. та представлено докази спочатку часткової оплати товару - плівки ПВХ в сумі 7000 грн. платіжним дорученням № 374/Ф від 03.07.2007р., що розцінено судом першої інстанції, як часткову відмову від позову в цій сумі, а згодом і стверджено про оплату решти боргу за договором в сумі 23000 грн., що підтверджено відповідачем належними доказами –платіжними дорученнями № 487/Ф від 18.07.2007р. на суму 10000 грн. та № 497/Ф від 26.07.2007р. на суму 13000 грн., у зв»язку з чим господарським судом припинено провадження у справі в частині стягнення 30000 грн. основного боргу за договором.

Скаржник в обґрунтування неправомірності висновку суду першої інстанції щодо відмови в позові в частині стягнення 29203,20 грн. штрафу покликається на незастосування господарським судом ст.230 ГК України, а також на те, що господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано принципу свободи договору (ч.4 ст.179 ГК України) та того, що чинне законодавство не містить прямої заборони, яка б не дозволяла сторонам встановлювати у договорі господарську санкцію за несвоєчасне виконання господарського зобов»язання у вигляді штрафу в розмірі 0,5% від несплаченої вчасно суми за кожен день затримки, як це було встановлено в укладеному між сторонами договорі.

Відповідно до статей 509, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк у відповідності до вимог закону, договору, або інших вимог - що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, продавець зобов'язується передати товар у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

16 жовтня 2006р. між позивачем, як продавцем та відповідачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу за № 16/10-18П, згідно умов якого „Продавець" зобов'язався поставити та передати у власність покупцю, а „Покупець" зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених договором.

На виконання умов укладеного договору позивач на підставі накладних № 26/10-ЗП від 26.01.2007р., № 07/02-1П від 07.02.2007р., № 13/02-1П від 13.02.2007р., № 20/02-ЗП від 20.02.2007р. передав, а відповідач через свого представника - Стаднічук В.В., що діяв на підставі довіреностей серії ЯМХ № 025969 від 26.01.2007р., серії ЯМХ № 025979 від 26.01.2007р., серії ЯМХ № 025981 від 26.01.2007р., серії ЯМХ № 209428 від 19.02.2007р.; прийняв вказаний у накладних товар на загальну суму 67960,00 грн. Факт отримання продукції підтверджується підписом представника відповідача на накладних.

Як вбачається з розділу 3 договору купівлі-продажу № 16/10-18П від 16.01.2006р., оплата за товар проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця згідно з виставленими продавцем рахунками або накладними на партію товару з відстрочкою платежу до 21 календарного дня з моменту отримання товару.

Належними доказами у справі, зокрема вищевказаним договором, претензією позивача № 14/06-1 від 14.06.2007р. з вимогою оплатити вартість отриманого товару в сумі 30000 грн. в семиденний термін, яка залишена відповідачем без відповіді, та платіжними дорученнями № 374/Ф від 03.07.2007р. на суму 7000 грн., № 487/Ф від 18.07.2007р. на суму 10000 грн. та № 497/Ф від 26.07.2007р. на суму 13000 грн., підтверджено обставину несвоєчасної сплати відповідачем в установлені договором строки вартості отриманого товару, що є порушенням умов договору, ст.527 ЦК України та ст.193 ГК України.

Відповідно до п.4.3 договору купівлі-продажу № 16/10-18П від 16.01.2006р за затримку із здійсненням платежу за поставлену покупцю (відповідачу) партію товару він (покупець) сплачує продавцю (позивачу) штраф у розмірі 0,5% від несплаченої вчасно суми за кожний день такої затримки, починаючи з моменту закінчення терміну здійснення платежу, передбаченого у п.3.2. договору.

Згідно з статтями 546, 549 ЦК України штраф і пеня визначені як різновид неустойки та спосіб забезпечення виконання зобов'язань. Стаття ст.230 ГК України визначає штраф і пеню як окремі штрафні санкції.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як видно з умов договору, сторони в якості забезпечення виконання зобов'язань по договору купівлі-продажу передбачили саме сплату покупцем штрафу за затримку платежу, однак у розмірі, що визначається згідно з чинним законодавством як пеня, оскільки розраховується за кожний день прострочення оплати товару.

В силу приписів частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а згідно частини 3 цієї статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, оцінюючи доводи скаржника, наведені в обґрунтування вимоги про стягнення 29203,20 грн. штрафу за період з 17.02.2007р. по 20.07.2007р., та поданий розрахунок штрафних санкцій, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що нарахування позивачем штрафу у відсотковому відношенні за кожний день прострочення оплати за поставлену плівку у відповідності з умовами договору, суперечить чинному законодавству, а тому стягненню не підлягає.

Враховуючи наведене, а також те, що доводами апеляційної скарги висновок суду першої інстанції щодо часткової відмови в позові не спростовано, а в решті висновків судове рішення в установленому господарським процесуальним законодавством порядку сторонами не оскаржувалось, підстави для його скасування чи зміни, а відтак і задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Тому керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2007р. у справі № 17/174-3101 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Галушко Н.А.