ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.07 р.                                                                               Справа № 15/269пд

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” м. Родинське ()

до відповідача закритого акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод” м. Краматорськ

про визнання контракту № 22/28-07 від 14.02.07 р. недійсним та стягнення суми вартості ремонту редуктора поворотного 130680 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Ільченко С.С. за довіреністю № 625 від 31.08.2007 р., Козинець Ю.С. за довіреністю № 622 від 29.08.2007 р.

від відповідача: Костилєва Г.К. за довіреністю № 009/юр-12 від 02.01.2007 р. (в останнє судове засідання не з’явилася), Стрілкова Н.В. за довіреністю № 009/юр-101 від 01.06.2007 р.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 10.10.2007 р. до 17.10.2007 р.

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю “Краснолиманське” м. Родинське до закритого акціонерного товариства “Новокраматорський машинобудівний завод” м. Краматорськ про визнання контракту № 22/28-07 від 14.02.07 р. недійсним та стягнення суми вартості ремонту редуктора поворотного 130680 грн.

Ухвалою суду від 20.08.2007 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/269пд.

У судовому засіданні позивачем та відповідачем заявлено клопотання  про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалася фіксація судового процесу. Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2006 р. між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) був укладений контракт № 24/11-06 на поставку комбайну очисного вузькозахватного УКД-200 та запасних частин до нього.

В червні 2006 р. даний комбайн було поставлено відповідачем позивачу та в серпні того ж року введено в експлуатацію.

У період дії гарантійного строку експлуатації під час роботи комбайну у лаві по виїмці вугілля відбувся вихід із ладу правого поворотного редуктора, про що позивач повідомив відповідача письмово листом № 734 від 28.11.2006 р. Згідно актів обстежень від 30.11.2006 р. та від 07.12.2006 р. комісія у складі представників позивача та відповідача дійшла висновку, що причиною поламки поворотного редуктора є прихований дефект лиття корпусу редуктору, комбайн експлуатувався без відступів від керівництва по експлуатації комбайну УКД-200, поворотний редуктор необхідно направити для ремонту на завод-виробник згідно п. п. 7.2, 7.4 контракту (ремонт, поставка та заміна деталей у гарантійний строк експлуатації за рахунок постачальника при дотриманні покупцем правил та умов експлуатації). Але в подальшому відповідач у своїх листах заперечував щодо правильної експлуатації комбайну позивачем, посилаючись на виявлені сліди (тріщини) від ударів на корпусі редуктора.

У зв’язку з тим, що спеціалісти обох сторін тривалий час не могли дійти згоди щодо дійсних причин виходу із ладу правого поворотного редуктора, позивач за пропозицією відповідача (лист № 400/36 від 13.12.2006 р.) замовив проведення незалежного аналізу Державному підприємству Спеціалізований центр „Вуглеізотоп” на предмет виявлення причини пошкодження корпусу редуктора. Згідно висновку № 4/07 від 13.06.2007 р. ДП СЦ „Вуглеізотоп” причиною руйнування корпусу редуктора комбайна є дефектна структура металу корпусу внаслідок відсутності необхідної термообробки.

До проведення вказаного незалежного аналізу та отримання позивачем його висновку про встановлення дійсної причини поламки редуктора комбайна, відповідач проводив роботи по ремонту поворотного редуктора, але листами від 05.01 2007 р. № 400/1 та від 12.01.2007 р. № 452/08 наполягав на гарантії оплати позивачем вартості вказаного ремонту до відвантаження редуктора відповідачем позивачу після закінчення ремонту.

Після цього позивач уклав з відповідачем контракт № 22/28-07 від 14.02.2007 р. на ремонт редуктора поворотного, зазначеного у специфікації № 1. Загальна сума нового контракту між сторонами складає 130680 грн. Відповідно до цього контракту виконавець (відповідач) зобов’язаний виконати ремонт редуктора, а замовник (позивач) оплатити вартість ремонту та прийняти готовий виріб згідно специфікації. Платіжним дорученням від 26.02.2007 р. № 00307 на суму 40000 грн. позивач перерахував відповідачу передплату за редуктор поворотний., а платіжним дорученням від 03.05.2007 р. № 755 на суму 90680 грн. – остаточну плату за цей редуктор.

Після отримання вищевказаного висновку незалежних спеціалістів про дійсну причину виходу редуктору із ладу, позивач заявив відповідачу претензію № 440 від 21.06.2007 р. на суму 130680 грн. як відшкодування вартості ремонту комбайну у гарантійний термін згідно гарантійних зобов’язань, зазначених у п. 7.2 первісного контракту.

Відповідач відмовив позивачу у задоволенні претензії на вказану суму, тому як вважає себе таким, що виконав умови контракту № 22/28-07 від 14.02.2007 р. у повному обсязі. Ремонт поворотного редуктора він здійснював не як виконання гарантійного обов’язку за попереднім контрактом.

Така відмова відповідача була підставою для подачі до суду даного позову.

При цьому позивач вважає, що контракт № 22/28-07 від 14.02.2007 р. про ремонт редуктора було укладено в порушення вимог ст. 203 п. 3, ст. 627 ЦК України, ст. 179 п. 4 ГК України, тобто позивач не був вільним в укладанні контракту, виборі контрагента та визначенні умов контракту, і з цих підстав контракт ніби то підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 п. 3 ЦК України.

Крім того позивач ще вважає, що сума за ремонт редуктора – 130680 грн., перерахована ним відповідачу за контрактом № 22/28-07 від 14.02.2007 р., повинна бути останнім відшкодована у відповідності з гарантійними обов’язками, які передбачені п. 7.2  контракту № 24/11-06 від 01.03.2006 р. та ст. ст. 268, 269 ГК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у позові, вважає спірний контракт дійсним та таким, що укладався сторонами на підставі їх вільного волевиявлення. Вказане підтверджується наміром сторін фактично, а не для виду, створити цивільні права та обов’язки. Доказом цього є те, що позивач отримав проект контракту, опрацював його зміст та надав відповідачу протокол розбіжностей, який був урегульований іншим двостороннім протоколом. Вказані документи були підписані керівником позивача, що свідчить про його бажання здійснити ремонт редуктора на умовах контракту від 14.02.2007 р. Крім того, позивач на умовах саме цього контракту добровільно перерахував попередню оплату за ремонт у сумі 40000 грн., що додатково свідчить про домовленість сторін з вказаного питання. Неприйняття редуктора у гарантійний ремонт пов’язане з тим, що позивач у порушення вимог Інструкції П-7 не склав акт про приховані недоліки. Складання акту обстеження поворотного редуктора на думку відповідача не є належним доказом виявлення прихованих недоліків, що виникли з вини постачальника, тому не є підставою для прийняття редуктора у гарантійний ремонт.

Розглянув позовні вимоги та заперечення на них, господарський суд дійшов наступного висновку:

1)          Позивач не довів належним чином законні підстави для визнання спірного контракту недійсним. Вказаний контракт не містить жодного пункту, який пов’язує його укладання з відмовою відповідача провести гарантійний ремонт редуктора відповідно до попереднього контракту. Також у матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач, отримавши вимогу відповідача оплатити вартість ремонту, який на його думку повинен здійснюватися безкоштовно згідно гарантійних умов першого контракту, був позбавлений можливості захищати своє порушене право у суді у встановленому законом порядку. Стосовно волевиявлення сторін при укладанні спірного контракту, то в цій частині суд приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Із основних засад цивільного законодавства витікає, що як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Відповідно з цим волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи знаходить свій вираз зовні (наприклад, укладенням письмового договору). Для чинності правочину волевиявлення його учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тобто формування волевиявлення повинно бути вільним від факторів, що могли б викривити уяву особу про зміст правочину (омана, обман) або створити бачення наявності внутрішньої волі за її відсутністю (погроза, насилля). Але позивач у даній справі не довів наявності омани (обману), погроз та насильства з боку інших осіб (в тому числі відповідача), які б могли вплинути на його волевиявлення при укладанні спірного контракту з відповідачем щодо платного ремонту редуктора.

2)          Позивач у позовних вимогах про стягнення суми оплати за ремонт посилається на наявність зобов’язання відповідача сплатити вказану суму згідно гарантійних умов першого контракту. Але п. 7.2 контракту № 24/11-06 від 01.03.2006 р. передбачає лише строк гарантії та обсяг гарантійного напрацювання комбайну. У п. 7.4 цього ж контракту зазначено, що у випадку виходу із ладу у період гарантійного строку окремих вузлів та деталей (при дотриманні покупцем правил та умов експлуатації) їх ремонт або заміна проводиться з використанням запасних частин, які були поставлені з комбайнами, при їх відсутності у ЗІП, постачальник проводить поставку та заміну за власний рахунок. Будь-яких умов про обов’язок постачальника у період дії гарантії на поставлену продукцію здійснювати оплату вартості її ремонту вказаним контрактом не передбачено. Тобто у відповідача згідно гарантійних умов контракту існує обов’язок виконати зобов’язання у натурі шляхом проведення гарантійного ремонту, поставки та заміни окремих вузлів та деталей. Але вказані зобов’язання не мають грошового характеру. Посилання позивача на ст. 268 ГК України у даному випадку безпідставні, тому як вказана норма закону врегульовує відносини сторін щодо прийняття поставленої продукції за якістю тільки у період її поставки до введення товару в експлуатацію.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин суд вважає позов недоведеним, тому відмовляє у його задоволенні.

Судові витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підлягають віднесенню на позивача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 49; 82-85  Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні 17.10.2007 р. оголошено рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя                                                                         Богатир К.В.