СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ                РІШЕННЯ
Справа №  16/3895
Господарський суд Черкаської
області у складі: головуючого - судді Спаських Н.М.,
секретаря судового засідання Волна
С.В., за участю представників ( за даними засідання від 11.10.07 року):
від позивача : ОСОБА_1 - за
відповідача: ОСОБА_2 - особисто; ОСОБА_3 - адвокат;
особи: Крупний О.Г. - за довіреністю від Укргазбанк; Ясюк Л.Г. - за довіреністю
від ТОВ "Силікат-реєстр"; ОСОБА_2 - голова правління від ВАТ
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за  позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та до ВАТ "Укргазбанк" про визнання відмови
першого відповідача безпідставною та зобов'язання другого відповідача вчинити
Заявлено позов про визнання відмови
ОСОБА_2 виконати умови договору дарування цінних паперів від 10 серпня 2004
року безпідставною та зобов'язати ВАТ АБ "Укргазбанк" зарахувати
знерухомлені іменні акції в кількості 1 571 025 шт. на рахунок ОСОБА_4.
На вимогу суду про обґрунтування
правової підстави позову для вимоги про визнання відмови безпідставною позивач
ніякого пояснення не надав, визнавши, що такий спосіб захисту права чинним
законодавством не передбачений. Заявою від 03.08.2007 року ( а.с. 41) позивач
свої вимоги уточнив та просить визнати за ОСОБА_4 право власності на
знерухомлені іменні акції ВАТ "Проммонтаж-30" в кількості 1 571 025
штук на підставі договору зі ОСОБА_2 від 10.08.2004 року та зобов'язати другого
відповідача по справі зарахувати ці акції на рахунок позивача. В судовому
засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримав.
Суд вважає, що уточнені вимоги
позивача слід прийняти до розгляду виходячи з такого:
У відповідності до ст. 22 ГПК
України, позивач до часу прийняття рішення по справі вправі змінити підставу
або предмет свого позову.
Згідно інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006 р. N 01-8/1228 „Про деякі питання
практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році”
роз'яснено, що за змістом ст. 22 ГПК України, зміна позивачем підстав і
предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна
неможлива. Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на
одночасну зміну предмета і підстави позову, господарський суд з урахуванням
конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).
Під збільшенням розміру позовних вимог (ч.2 ст. 22 ГПК) слід розуміти
збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві
Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням
додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві, наприклад, якщо
позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить
додатково стягнути пеню за прострочу платежу.
Оцінивши змінені позивачем позовні
вимоги суд вважає, що заявлення вимоги про визнання права власності на акції
замість вимоги про визнання відмови безпідставною є одночасною зміною підстави
і предмету і позову. Не змігши довести правову підставу позову для визнання
відмови безпідставною позивач фактично обрав інший предмет позову, а тому й
інші підстави його доведення.
Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що змістом позовних вимог про визнання відмови безпідставною
є  "перехід права власності на
акції", оскільки ці вимоги мають різний зміст.
Але суд вважає за необхідне прийняти
такі зміни позовних вимог до розгляду та розглянути їх по суті в інтересах
забезпечення позивачу права на захист та доступу до правосуддя, оскільки станом
на час зміни позивачем своїх позовних вимог (04.09.2007 року-реєстрація суду) з
моменту укладення сторонами договору дарування від 10.08.2004 року пройшло вже
більше трьох років і пропуск строків позовної давності при подачі цих вимог, як
самостійного позову в іншому провадженні, призведе до відмови в позові.
Представники відповідача, не
заперечивши проти прийняття до розгляду вимоги позивача про визнання права
власності на акції з урахуванням вищевикладених доводів суду, просять у їх
задоволенні відмовити повністю з тих підстав, що договір дарування від
10.08.2004 року ОСОБА_2 відмовилася виконати правомірно, як власник акцій.
Перехід права власності на акції не відбувся, а тому підстав для визнання на
них права власності за позивачем немає.
"Укргазбанк" пояснив, що зарахування акцій на рахунок позивача
можливий лише за рішенням суду. До позовних вимог не має ніякого інтересу і їх
вирішення відносить на розсуд суду.
Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін і третіх осіб, дослідивши наявні у справі документи, судом
встановлено наступне:
У відповідності до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.
Позивач просить визнати за ним право
власності на 1 571 025 штук акцій ВАТ "Проммонтаж-30" , оскільки 10
серпня 2004 року між сторонами по справі було укладено нотаріально посвідчений
договір дарування цінних паперів ( а.с. 11 - далі - договір дарування), але
відповідач його не виконала  не склала
передавального розпорядження на перехід права власності на акції за позивачем
по справі, з чого і виник спір.
із сторін дійсність договору
дарування суду не заперечила.
У відповідності до п. 5 даного
договору право власності переходить до обдарованого з моменту нотаріального
посвідчення цього договору та з моменту внесення змін до Реєстру власників
іменних цінних паперів.
В ході розгляду справи судом було
заслухано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як безпосередніх учасників даного договору, які
надали суду суперечливі пояснення стосовно причин укладення договору дарування.
Сторони намагалися довести, що кожен
з них витратив свої власні кошти на придбання акцій, які є предметом договору
дарування, оскільки позивач заявив, що кошти на придбання акцій він давав
ОСОБА_2 як його особисті кошти з умовою, що акції тимчасово будуть оформлені на
неї, а потім повернуться до позивача за договором дарування.
При розгляді цих доводів суд прийшов
до висновку, що в цих запереченнях сторони потрібно  урівняти і цей довід не приймати до уваги, бо
жодна із сторін не має  документальних
підтверджень наявності і походження грошових коштів на придбання             1 571 025 штук акцій по договору
дарування на момент його укладення.
Відповідач також доводила, що договір
дарування укладено нею під збігом тяжких обставин, оскільки на час його
укладення вона перебувала в лікарні та домовилася з позивачем, що за дарування
акцій і на випадок її смерті позивач буде доглядати і підтримувати її доньку.
Представники позивача дані доводи
спростували постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 18
вересня 2007 року ( а.с. 97), згідно якою проведеною перевіркою було
встановлено, що на лікуванні ОСОБА_2 перебувала не на момент укладення договору
дарування в 2004 році, а лише в 2006-та 2007 роках.
Суд також  з'ясовував питання чому після укладення
договору дарування у 2004 році сторони не доведи до кінця процедуру передачі
За доводами позивача, після укладення
договору дарування він вважав, що ОСОБА_2 самостійно і в найкоротші терміни
оформила передавальне розпорядження на акції у реєстратора,  а тому вважав, що акції вже належать йому.
ОСОБА_2 дала пояснення, що обставини, з якими укладався цей договір, особисто
для неї змінилися, і вона не мала наміру
реально передавати акції, про що ОСОБА_4 знав достеменно і до часу подачі
позову питання акцій між ними не піднімалося, ніхто в ВАТ
"Проммонтаж-30" не знав про цей договір і голосування на зборах
проводилося без врахування зміни власника акцій.
Позивач просить визнати за ним право
власності на акції за договором дарування в силу того,  що цей договір укладено за згодою обох
сторін, а передавальне розпорядження є лише формальною дією, яка витікає з
В даному питанні суд погоджується з
доводами представників відповідача про таке:
Укладений сторонами договір є
договором дарування, яким погоджено всі істотні умови, необхідні для договорів
У відповідності до ст.  717, 718 ЦК України, за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому  другій стороні (обдаровуваному) безоплатно
майно (дарунок) у власність.
Предметом  договору дарування можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Згідно ст. 722 ЦК України право
власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття
обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших
документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або
символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.
З цих підстав суд не погоджується з
доводами позивача  про те, що фраза
договору дарування про те що "даруватель дарує, а обдарований приймає  в дар" вже означає факт прийняття
дарунку на момент укладення договору в її фізичному розумінні, тобто  як реально вчиненої дії. Дана фраза свідчить
лише про те, що позивач знає про укладення на його користь договору дарування,
бо  ч. 3 ст.   722 ЦК України передбачає і випадки, коли
дарування здійснюється без попередньої згоди обдарованого.
Цінні папери є специфічними об'єктом
дарування, передача яких за цивільно-правовими договорами врегульовується
окремим законодавством.
Згідно договору дарування, предметом
цього договору є належні ОСОБА_2 прості іменні акції, які належать їй на праві
приватної власності ( п.1).
У відповідності до Положення про
порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів, затвердженого
рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17 жовтня
2006 р. N 1000 ним встановлюються вимоги до ведення системи реєстру власників
іменних цінних паперів, порядок ведення цього реєстру, обов'язки
реєстроутримувача, емітентів та зареєстрованих осіб, порядок доступу до
інформації, що міститься у системі реєстру (далі - Положення).

Згідно п.14 Положення - унесення у систему
реєстру записів про перехід прав власності за цінними паперами за наслідками
цивільно-правових договорів здійснюється реєстроутримувачем на підставі подання
таких документів: передавального розпорядження, складеного від імені
зареєстрованої особи (залишається у реєстроутримувача); сертифіката цінних
паперів власника, який передає цінні папери (погашається та залишається у
реєстроутримувача); оригіналу або нотаріально засвідченої копії
цивільно-правового договору, яка підтверджує перехід права власності на цінні
папери (залишається у реєстроутримувача);

Пунктом 2.1. Положення врегульовано
порядок оформлення передавального розпорядження, яке містить великий перелік
вихідних даних, зокрема, стовно відомостей про
власника цінних паперів, виду укладеної угоди, даних нового власника,
коди, види, характеристики цінних паперів і т.ін.

За доводами представника третьої
особи ТОВ "Силікат-реєстр", який є реєстратором, без складення
передавального розпорядження власника акцій існування договору між сторонами
про  відчуження акцій не має для
реєстратора ніякого значення.

Судом встановлено, що на
підтвердження виконання договору дарування, з боку ОСОБА_2 не було здійснено
жодних дій, які б відповідали вимогам ст.722 ЦК України та засвідчували б
перехід права власності на акції до позивача.

До договору дарування позивач має
лише виписку № 500 з реєстру власників іменних цінних паперів ( а.с. 12), на
якій прямо вказано, що ця виписка не є
іменним цінним папером, її передача не веде до переходу права власності
на зазначені в ній іменні цінні папери.

Доказом переходу права власності на
акції за договором дарування між сторонами
могли б бути сертифікати акцій, які позивачу не передавалися.

Таким чином, суд вважає, що у
позивача відсутні докази того, що йому передано дарунок (акції) і він ним
прийнятий.

При цьому суд також враховує і те, що
сам позивач визнає факт не передачі йому права власності на акції, бо первісна
вимога позивача стосувалася "визнання відмови ОСОБА_2 виконати умови
договору дарування безпідставною".

За таких обставин позивач не довів
факт набуття ним права власності на акції, а тому не може вимагати визнання за
собою цього права. Саме по собі підписання договору дарування без передачі
дарунку не свідчить про перехід права власності до обдарованого, а тому ці
доводи позивача,  покладені в основу
позову - є безпідставними.

Суд вважає, що відповідач, підписавши
договір дарування,  дарування  як таке не здійснила, що було відомо і
позивачу по справі, оскільки в розумні строки після укладення договору він не
цікавився долею договору, не перевіряв оформлення передавального розпорядження
і не намагався використати спірні акції для управління ВАТ
"Проммонтаж-30".

Заявлений позивачем позов про
визнання права власності на дарунок при доведеному судом факті, що дарунок йому
не було передано, є спробою вчинити примус стосовно власника акції на передачу
їх позивачу.

За змістом чинного ЦК
укладення угод ґрунтується на вільному волевиявленні обох сторін. Підписання
договору і передача дарунку є первісною ініціативою власника дарунку і не може
ініціюватися з боку обдарованого,  а тому
вимагання позивачем здійснити дарування на його користь є неприпустимим.

Будь-який примус, що може вплинути на
волевиявлення особи, не може бути предметом розгляду в суді. Будь-який вплив на
волевиявлення особи чинним законодавством заборонений, а отже є протиправним.

У відповідності до ч. 2
ст.14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

Главою 55 ЦК України ( Дарування) не
передбачено такого права обдарованого, як право вимагати передачі дарунку, а
тому до часу добровільної передачі дарунку у позивача немає правової підстави
вимагати визнання за собою права власності на акції, які є предметом договору
дарування зі ОСОБА_2

Таким чином, у задоволенні позову про
визнання права власності на акції позивачу слід відмовити повністю.

Вимога про зобов'язання ВАТ АБ
"Газбанк" зарахувати знерухомлені акції ОСОБА_2 на рахунок позивача
по справі пов'язувалася позивачем із задоволенням вимоги про визнання права
власності на акції. Оскільки у задоволенні першої позовної вимоги позивачу
відмовлено, то в задоволенні позовних вимог до ВАТ АБ "Газбанк" також
слід відмовити повністю.

При відмові у позові є такими, що
відпали заходи до забезпечення позову, вжиті згідно ухвали від 23 серпня 2007
року у вигляді накладення арешту (заброни відчуження) знерухомлених акцій.

На підставі ст. 49 ГПК України, при
відмові в позові судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись ст. 49, 68, 82-85 ГПК
України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Скасувати заходи до забезпечення
позову, вжиті згідно ухвали від 23 серпня 2007 року по справі № 16/3895.

Рішення може бути оскаржено до
Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Суддя
Н.М. Спаських