СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

26 листопада 2007 року
Справа № 2-15/14251-2005А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Хомякова Сергія Миколайовича, довіреність №б/н   від 25.10.2007,  товариства з обмеженою відповідальністю "Готель";

відповідача: Зуєвої Оксани Василівни, довіреність №425/9/10-0   від 26.02.2007,  Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим;

відповідача: Павленко Інни Миколаївни, довіреність №1433/9/10-0   від 06.06.2007,  Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Дадінська Т.В.) від 04 листопада 2005 року      у справі № 2-15/14251-2005А,

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Готель" (вул. Сквозна, 83, с.Білоглинка, Сімферопольський район, Автономна Республіка Крим,97507)

до           Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим (вул. Белова, 2, с.Мирне, Сімферопольський р-н,97503)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Дадінська Т.В.) від 04.11.2005 року у справі № 2-15/14251-2005А за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Готель" до Державної податкової інспекції в Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення задоволено.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція в Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач вказує на те, що нематеріальні активи мають статус товару та повинні оформлятися при експорті ВМД згідно вимог підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість". При цьому, відповідач посилається на пункт 1.2, пункт 1.6 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у відповідності з яким нематеріальний актив - об'єкти інтелектуальної власності, а також інші антологічні права, визнанні у порядку, встановленому відповідним законодавством, об'єктом права власності платника податку. Під товарами розуміються матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи які використовуються у будь-яких операціях, окрім операцій по їх випуску (емісії) та погашення.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.11.2007 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Черткової І.В., у зв'язку з відпусткою, на суддю Ґонтаря В.І.

На підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу, судова колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Готель" звернулось з позовом до суду про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Сімферопольської МДПІ від 12.07.2005 №/0 про донарахування товариству податку на додану вартість у сумі 2122880,00грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1061440,00грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував положеннями підпункту 6.2.2 пункту 6.2. статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість", у відповідності з яким оформлення вантажної митної декларації (надалі ВМД) як підстави для застосування нульової ставки податку на додану вартість, не потребує. Об'єкт інтелектуальної власності було передано нерезиденту у відповідності з актом приймання-передачі від 08.10.2004. Позивач вважає безпідставними висновки відповідача про необхідність наявності ВМД по операції по передачі нерезиденту об'єкта інтелектуальної власності, посилаючись на лист ДМСУ від 27.07.01р. №3/24-3743-ЕП "Про контроль за переміщенням товарів, робіт, послуг".

На думку товариства з обмеженою відповідальністю "Готель", відповідач повинен був керуватися положеннями пункту 1.4 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" згідно до якого поставка послуг - це будь-які операції цивільно-правового характеру з поставки послуг, поставки права на , користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, зокрема поставка або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, у тому числі, промислової власності.

У судовому засіданні 31.10.2005 позивач надав заяву про зміну позовних вимог у порядку статті 51 та статті 137 Кодексу адміністративного судочинства  України, відповідно до якого позивач просить: визнати нечинним податкове повідомлення-рішення №/0 про донарахування товариству з обмеженою відповідальністю "Готель" податку на додану вартість у сумі 2122880,00грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1061440,00грн. від 12 липня 2005 року, яке було винесено Сімферопольською МДПІ; визнати нечинним податкове повідомлення-рішення №/1 про донарахування ТОВ „Готель" податку на додану вартість у сумі 2122880,00грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1061440,00грн. від 08 серпня 2005 року, яке було винесено Сімферопольською МДПІ; стягнути з Сімферопольської МДПІ на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Готель" суму судового збору та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

31.10.2005 від відповідача надійшли доповнення до заперечень на позовну заяву, в яких відповідач посилається на Порядок здійснення митного оформлення товарів та інших предметів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженої Наказом ДМС України від 14.10.2002  №561 та частину 1 статті 16 Закону України "Про єдиний митний тариф" від 05.02.1992 №2097-ХІІ, згідно до яких товари - будь-яка переміщувана через митний кордон України продукція, яка є об'єктом купівлі-продажу або обміну, у тому числі продукція, на яку поширюються права інтелектуальної власності. Нарахування мита на товари проводиться на базі їх митної вартості з урахуванням плати за використання об'єктів інтелектуальної власності.

Суд першої інстанції позов задовольнив у повному обсязі. Постанова суду мотивована тим, що позивач експортував не товар, а послуги, про що мав належні документи –акт надання послуг, у зв’язку з чим позивач правомірно застосував нульову ставку податку на додану вартість.

Перевіривши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання норм матеріального та процесуального  права при прийнятті судом першої інстанції постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

05.07.2005 Сімферопольською МДПІ була проведена комісійна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Готель" по питанню дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2004 по 31.03.2005.

За результатами перевірки було встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Готель" вимог підпункту 3.2.1 пункту 6.2 статті 6, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що виразилося у заниженні платником податків податкових зобов'язань по податку на додану вартість за жовтень 2004 року на суму 2122880,00грн.

За результатами перевірки було складено акт за №74/23-02/31781464 від 05.07.2005, який було покладено в основу оскаржуваного у справі повідомлення-рішення від 12.07.2005 №/0.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2005 року керівником (заступником) Сімферопольської державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим  Крюковим С.Г.  на підставі акту перевірки №7423+223 від 5 липня 2005 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0 про визначення платнику  податків (позивачу) податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 2.122.880грн., застосуванні штрафних санкцій у сумі 1.061.440грн., усього 3.184.320грн. (а. с. 8).

Скарга позивача у апеляційному порядку залишена без задоволення, вказане податкове повідомлення-рішення – залишено без зміни, про що контролюючим органом своєчасно направлено позивачу мотивоване рішення (а. с. 53-58).

З метою дотримання строків сплати податкового зобов’язання після апеляційного оскарження 8 серпня 2005 року керівником (заступником) Сімферопольської державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим  Крюковим С.Г.  на підставі вказаного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №1, яким платнику податків (позивачу)  визначено таке ж податкове зобов’язання (а. с.59).

Предметом спору є визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №0 та №1 (а. с. 83).

З акту планової, комплексної, документальної перевірки №7423-0231781464 від 5 липня 2005 року слідує, що платник податків (позивач) за жовтень 2004 року безпідставно (без належним чином оформленої вантажної митної декларації) застосував нульову ставку податку на додану вартість до операції продажу на експорт об’єкту інтелектуальної власності (рецепту горілки і засобів очищення)  за 2.000.000 доларів США чи 110.613.200грн., чим занизив податкові зобов’язання на 2.122.880грн. До такого висновку податковий орган дійшов на той підставі, що здійснена платником податків операція є операцією  продажу товару, а не послуг (а. с. 10- 44).

Як  слідує з зовнішньоекономічного договору №02-1004 від 1 жовтня 2004 року позивач (продавець) зобов’язався передати, а компанія з обмеженою відповідальністю „UTC License and Trademark Registry” зобов’язалась прийняти та сплатити 2.000.000 доларів США для використання за межами митної території України об’єкту інтелектуальної власності: „Рецепту горілки „СОЮЗ ВІКТАН”, „Способу очищення водно-спиртового розчину”, „Способу очищення водно-спиртового розчину (варіанти)   (а. с. 45-50).

Сторони договору виконали обов’язки: 8 жовтня 2004 року по акту прийому-передачі позивач передав, а компанія з обмеженою відповідальністю „UTC License and Trademark Registry” прийняла вказані об’єкти інтелектуальної власності (а.с. 51), 20 жовтня 2004 року вказаний нерезидент сплатив безготівкою на рахунок позивача 2.000.000 доларів США, що еквівалентне 10.613.200грн., це підтверджується платіжними документами (а. с. 52).

З довідки банківської установи слідує, що вказаний зовнішньоекономічний договір був на обліку та виконаний у повному обсязі (а. с. 151).

Факт набуття позивачем об’єктів інтелектуальної власності (рецепту та способів очищення), які продані нерезиденту у жовтні 2004 року, підтверджується угодою №59002 від 29 травня 2002 року і податковою накладною №0006161 від 5 серпня 2002 року (а. с. 153-158).

Факт оподаткування операції продажу вказаних об’єктів інтелектуальної власності за нульовою ставкою сторони не оспорюють і це підтверджується письмовими доказами: декларацією з податку на додану вартість та  витягом з Книги обліку продаж товарів (робіт, послуг)  за жовтень 2004 року (а. с.139-140, 152).

Як визначено підпунктами 6.2.1 та 6.2.2 пункту 6.2 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість” N168/97-ВР від 3 квітня 1997 року (зі змінами на час оподаткування, далі Закон України №168/97-ВР) податок за нульовою ставкою обчислюється щодо операцій з: 1) поставки товарів, що були вивезені (експортовані) платником податку за межі митної території України, і 2) поставки робіт (послуг), призначених для використання та споживання за межами митної території України.

Проте,  Закон для цих операцій (продажу товарів чи послуг) передбачає різні засоби  доказування експорту.

Відповідно до підпункту 6.2.2 пункту 6.2 статті 6 Закону України №16897-ВР для підтвердження експорту товарів необхідна належним чином  оформлена митна вантажна декларація.

Для підтвердження експорту послуг пункт 6.2 того ж Закону України наявність такої митної вантажної декларації не передбачає. Але згідно з підпунктом 7.3.1 Закону України №16897-ВР датою виникнення податкових зобов'язань з поставки послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталась раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата послуг, що підлягають поставці, або дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання послуг платником податку. Тобто для підтвердження надання послуг необхідно оформлення документа, що засвідчує факт надання платником податку послуг, яким у справжній справі є акт  прийому-передачі об’єкту інтелектуальної власності (а. с. 51).

Відповідно до  пункту 39 статті 1, частини 1 статті 40,  статті 255  Митного кодексу  України   митному контролю підлягають усі товари (будь-яке рухоме майно, електрична, теплова та інші види енергії, у тому числі товари, що містять об’єкти права інтелектуальної власності), і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України.

Під товарами, що містять об'єкти інтелектуальної власності, діюче законодавство (Положення про порядок реєстрації та переміщення через митний кордон України товарів, що містять об'єкти  інтелектуальної власності,  затверджене постановою Кабінету Міністрів України №412 від 28 квітня 2001 року) розуміє - примірники наукових, літературних, художніх творів, у тому числі комп'ютерних програм, баз даних, фонограм, товарів, маркованих знаками для товарів та послуг із зазначенням їх походження, інших товарів, що як такі можуть бути зареєстровані Держмитслужбою.

Як вбачається з справи, позивач таких примірників творів чи маркованих відповідними знаками товарів не експортував.

З листа Державної митної служби України „Про контроль за переміщенням товарів, робіт, послуг” N3/24-3743-ЕП від 27 липня 2001 року також слідує, що не проводиться  митний контроль за експортом (імпортом) робіт (послуг) по переміщенню проектно-конструкторської та іншої документації, а також комп'ютерних програмних продуктів, баз даних та інших інтелектуальних продуктів тому, що суть процедури декларування товарів митним органам полягає в можливості здійснення контролю за відповідністю внесених до декларацій відомостей про товари шляхом фізичного огляду та оцінки цих товарів. Такі роботи (послуги) не являються об'єктом обліку митної статистики і не підлягають включенню в статистику міжнародної торгівлі товарами.

Згідно з пунктом 1.4 Закону України N168/97-ВР надані поняття поставки товарів і поставки послуг.

Так, поставкою товарів –є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з поставки послуг, поставки права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатної поставки послуг. Поставка послуг, зокрема, включає поставку права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставку, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, у тому числі промислової, власності.

Крім того, з підпункту 6.2.2 пункту 6.2 статті 6 Закону України №16897-ВР слідує, що у тому числі за нульовою ставкою оподатковуються операції з поставки послуг з передачі авторських прав, ліцензій, патентів, прав на використання торгових марок та інших юридичних і економічних знань, а також обробки даних та інформатики для нерезидентів.

Отже, Закон України №16897-ВР операції по передачі авторських прав, інших об’єктів права інтелектуальної власності відносить до операцій продажу послуг.

При викладених обставинах, апеляційна інстанція вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована і задоволенню не підлягає, вказані у рішенні місцевого господарського суду висновки про здійснення позивачем експорту послуг відповідають обставинам справи і підтверджені належними доказами, підстав для скасування (зміни) судового рішення не має, отже, постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 листопада 2005 року      у справі № 2-15/14251-2005А було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 листопада 2005 року      у справі № 2-15/14251-2005А залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

3.Ухвалу може бути оскаржено до Вищого Адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді