ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  45/416

10.12.07

За позовом
Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М"

До:
Генерального штабу Збройних Сил України

Третя особа:
Військова частина А0106

Про
стягнення  110781,77 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача:           Максименко Ю.Ф., наказ від 11.12.1998 № 11к

відповідача:      Мога М.В., дов. від 26.01.2007 № 2161/300/1/6

третьої особи:   Бредельов О.О., дов. від 18.01.2007 № 308/8/213

Суть спору: стягнення заборгованості за виконані роботи в сумі 110781,77 грн., з яких 109619,06 грн. основного боргу з урахуванням збитків від інфляції, 1162,71 грн.  сума неустойки (пені) за період з 09.04.2007 до 05.10.2007.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач виконав роботи по монтажу та налагодженню  систем зв’язку на опорних вузлах зв’язку Збройних Сил України, а відповідач вартість вказаних робіт повністю не оплатив.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та вказав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2007  № 47/68 встановлено факт відсутності заборгованості відповідача перед позивачем по договору підряду № 1 від 03.02.1997, оскільки відповідач сплатив вартість виконаних робіт. Також відповідач вказав, що строк позовної давності щодо вимог позивача минув та заявив про необхідність застосування строків позовної давності.

Позивач надав суду заперечення на відзив відповідача, в якому із запереченнями відповідача не погодився та просив позов задовольнити.

Ухвалою від 30.10.2007 порушено провадження у справі № 45/416 та призначено її до розгляду на 26.11.2007.

Ухвалою від 26.11.2007 допущено до участі у справі Військову частину А 0106 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

В судовому засіданні 26.11.2007 оголошено перерву до 03.12.2007, про що сторони повідомлені під розписку.

У судовому засіданні 03.12.2007 позивач звернувся із заявою про зупинення провадження у справі  до винесення постанови Вищим господарським судом України у справі № 47/68. В задоволенні вказного клопотання судом відмовлено, оскільки рішення у справі Господарського суду міста Києва № 47/68 набрало законної сили і є обов’язковим до виконання на всій території україни відповідно до ст. 124 Конституції України.

В судовому засіданні 03.12.2007оголошено перерву до 10.12.2007, про що сторони повідомлені в судовому засіданні під час фіксування судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні 10.12.2007, за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

03.12.1997 між позивачем та третьою особою було укладено договір підряду № 1 на здійснення робіт по монтажу, налагодженню обладнання (далі - Договір). За умовами Договору замовник передав, а підрядник прийняв на себе зобов’язання по виконанню робіт з монтажу та налагодженню систем К-60П (п. 1. Договору).

Згідно п. 3 Договору вартість всіх доручених підряднику по даному Договору робіт була визначена сторонами в розмірі –76591,00 грн., але при зміні вартості трудових і матеріальних ресурсів в умовах ринкових відносин, сторони узгодили, що вартість робіт може уточнятися на основі двосторонніх актів.

Згідно п. 4 Договору сторони погодили, що замовник щомісячно перераховує підряднику кошти за виконані роботи на основі платіжних вимог –доручень, які надсилатимуться підрядником замовнику.

11.07.1997 між позивачем та третьою особою було підписано Особливі умови до вищенаведеного Договору згідно п. 16 яких позивач та третя особа погодили, що невиконання чи неналежне виконання зобов’язань по даному Договору тягне за собою майнову відповідальність як підрядника так і замовника, яка встановлена діючим законодавством України.

02.03.1998 між позивачем та третьою особою було підписано Додаток №1 до названого Договору підряду №1 від 03.02.1997, згідно якого сторони договору погодили, що роботи по Договору будуть виконуватись по кошторисам №4/1, 5/1 та 1/3, згідно яких, сумарно, вартість підрядних робіт, які виконуватимуться підрядником, склала –120357,01 грн.

На виконання вищенаведених умов Договору підряду №1 від 03.02.1997 підрядником (позивачем) у грудні 1999 були виконані, а третьою особою прийняті підрядні роботи по Договору на загальну суму 119275,55 грн., що підтверджується Актами виконаних робіт та Актами процентовок №1/10 за грудень 1999, №2/10 за грудень 1999, №1/12 за грудень 1999, №2/12 за грудень 1999, №3/12 за грудень 1999, №4/12 за грудень 1999, №5/12 за грудень 1999, №6/12 за грудень 1999, №7/12 за грудень 1999 та №8/12 за грудень 1999, належним чином засвідчені копії яких долучено до позову та які підписані уповноваженими представниками, як підрядника (позивача), так замовника (третьої особи) без зауважень та заперечень щодо обсягів, якості, вартості виконаних підрядних  робіт, з проставленими печатками  відповідача та третьої особи.

Між сторонами по Договору підряду №1 від 03.02.1997 було складено та підписано  Акт звірки розрахунків, згідно якого станом на 01.01.2000 замовником було підтверджено, що заборгованість по вищенаведеному Договору на дату 01.01.2000 складає 119275,55 грн.

22.10.2002  позивачем було надіслано третій особі претензію №12/10 згідно якої позивач вимагав від третьої особи сплати заборгованості за Договором підряду №1 від 03.02.1997, з урахуванням індексу інфляції в сумі 155535,32 грн.

01.11.2002 відповідачем було надіслано позивачу відповідь №119/11/3818 на претензію №12/10 від 22.10.2002, згідно якої  третя особа визнала наявність заборгованості по Договору підряду №1 від 03.02.1997.

22.11.2002 позивачем було подано до ДВС Солом’янського р-у міста Києва заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі визнаної претензії №12/10 від 22.10.2002 позивача згідно вищенаведеного листа третьої особи, внаслідок чого була винесена постанова зазначеним органом стягнення про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2002.

17.12.2002 між позивачем та третьою особою укладено мирову угоду № 1. У зв’язку з цим позивач звернувся до виконавчої служби із заявою про  повернення відповіді на претензію від 01.11.2002 № 119/11/3818 на претензію від 22.10.2002 № 12/10 без виконання.

Постановою державного виконавця від 14.07.2003 у зв’язку з надходженням заяви позивача повернуто відповідь на претензію від 01.11.2002 № 119/11/3818 без виконання.

24.07.2003 між позивачем та третьою особою укладено мирову угоду №52.

Згідно п. 3.1 та 1.1 мирової угоди №52 позивач відмовляється від примусового стягнення боргу з третьої особи та сприяє припиненню виконавчого провадження, а третя особа зобов’язався погасити заборгованість позивачу, визнану у відповіді №119/11/3818 від 01.11.2002 на претензію №12/10 від 22.10.2002 та зазначеній постанові про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню боргу від 06.12.2002 в сумі –155535,32 грн., за виконані згідно Договору підряду №1 від 03.02.1997 (та додатку №1 від 02.03.1998 до Договору) роботи у терміни та на умовах, визначених цією мировою угодою (згідно п. 2.1 даної мирової угоди  третя особа повинна перерахувати позивачу кошти до 31.12.2003).

Згідно з виписки з банку від 12.10.2004 позивач отримав   119275,55 грн. в оплату за виконані роботи згідно договору №1 від 03.02.1997, додатку №1 від 02.03.1998 і акту звірки від 05.01.2004.

Господарським судом міста Києва розглядалася справа № 47/68 за позовом ПМП "Фірма "Альфа-М" до Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення 101456,98 грн., з яких 64878,27 грн. - основного боргу, 30158,24 грн. збитків від  інфляції, 6420,47 грн. - пені.

Відповідно до ч. 2 ст.  35 Господарського кодексу України  факти,   встановлені  рішенням  господарського  суду  (іншого органу,  який  вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи,  не  доводяться  знову  при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Сторонами відповідно до ст. 21 Господарського кодексу України є позивач та відповідач.

Позивачем у справі Господарського суду міста Києва № 47/68 було Мале приватне підприємство "Фірма "Альфа-М", відповідачем - Генеральний штаб Збройних Сил України, третьою особою - Військова частина А0106.

Позивачем у справі Господарського суду міста Києва № 45/416 є Мале приватне підприємство "Фірма "Альфа-М", відповідачем - Генеральний штаб Збройних Сил України, третьою особою - Військова частина А0106.

Отже господарським судом у межах справи № 45/416 розглядається спір, в якому беруть участь ті ж самі сторони що й у справі № 47/68, тому факти, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва № 47/68, не  потребують доведення знову.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2007 у справі № 47/68 встановлено, що Військова частина А-0106 не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Генерального штабу Збройних Сил України,  а тому відповідачем у справі за позовом до Військової частини А-0106 має бути Генеральний штаб Збройних Сил України.

Цим же рішенням встановлено, що "відповідач (Генеральний штаб Збройних Сил України) повністю оплатив вартість виконаних підрядних робіт позивачу по Договору підряду №1 від 03.02.1997 року, що підтверджується платіжним дорученням відповідача №308/171 від 12.10.2004 року, в якому останній чітко вказав, в графі платіжного доручення №308/171 від 12.10.2004 року “Призначення платежу”, що ним перераховуються кошти позивачу у розмірі –119275,55 грн.".

Вказаним рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2007 у справі № 47/68 вирішено позов задовольнити частково, стягнуто з відповідача 18845,48 грн. збитків від інфляції, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2007 вказане рішення Господарського суду залишено без змін.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2007 у справі № 47/68 встановлено, що Генеральний штаб Збройних Сил України повністю оплатив вартість виконаних підрядних робіт за платіжним дорученням №308/171 від 12.10.2004, то вимоги позивача про стягнення  з відповідача  109619,06 грн. основного боргу з урахуванням збитків від інфляції є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача  про стягнення пені в сумі 1162,71 грн., то  відповідно до пп. 4, 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а правила про відповідальність за порушення договору застосовується в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих положень Господарського Кодексу України, Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються до тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями. Положення  Господарського кодексу України  щодо відповідальності за порушення господарських зобов’язань застосовується у разі, якщо ці порушення  були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов’язань  була вставлена  інша відповідальність договором, укладеним до 01.01.04.

Щодо відповідальності за порушення договору, то суд застосовує правила, встановлені Цивільним кодексом Української РСР, так як  порушення  відповідачем умов договору відбулося до набрання  чинності Цивільним та Господарським кодексами України.

Статтею 72 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що скорочені строки давності тривалістю в шість місяців діють, зокрема, за позовами про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України).

Оскільки відповідач зобов’язаний був виконати зобов’язання за договором у грудні 1999 року, коли позивач виконав роботи, то строк позовної давності за вимогами про стягнення пені сплив у червні 2000 року.

Відповідно, пропуск вказаного строку позовної давності є підставою для відмови в позові (ст. 80 Цивільного кодексу УРСР).

Отже, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 1162,71 грн. задоволенню не підлягають.

Всі інші доводи та заперечення сторін та надані на їх підтвердження докази судом не приймаються на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають значення для справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня  підписання повного тексту рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                            С. Балац

Дата підписання рішення: 20.12.2007