ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

15.11.07р.

Справа № А37/268-07

За позовом  Приватного підприємства  "Арсенал-сервіс", м. Кривий Ріг

до  Центральної  міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг

про скасування податкових повідомлень - рішень № /3 від 07.06.207 року, № /3 від 07.06.2007 року, № /3 від 07.06.2007 року

Суддя Кеся Н.Б.

Представники:

від позивача: Харліп Т.Я. дов  від 22.10.2007 року

від відповідача: Кузнецова Р.В.  дов № 2652/к/235 від 05.02.2007 року

від відповідача: Пурис Н.І. дов № 32939/П/100 від 13.11.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства  України в судовому засіданні оголошена тільки вступна та резолютивна частина постанови

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство  "Арсенал-сервіс" (далі –позивач) звернулося з позовом до Центральної  міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі –відповідач) і просить суд  визнати  недійсними  та скасувати   податкові повідомлення –рішення № /3 від 07.06.2007 року, № /3 від 07.06.2007 року, № /3 від 07.06.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача  з висновком відповідача про те, що до складу податкового кредиту та валових витрат віднесено витрати за оренду цілісного майнового комплексу, який не використовується у господарській діяльності позивача, що не відповідає дійсності. Також позивач вважає безпідставним твердження відповідача про те, що відображені у податковому обліку витрати на залізничні послуги не підтверджені первинними документами і надані виконавцем, який не має ліценції на ці послуги. Спірні послуги не підлягають ліцензуванню, а їх надання підтверджується документально.

Відповідач  проти позову заперечує, посилаючись на те, що під час перевірки було  встановлено, що позивач не сплачував орендну плату і не використовував у господарській діяльності орендований цілісний майновий комплекс. Всі роботи, які є супутніми при купівлі-продажу продукції, виконував орендодавець. Крім того, на підприємстві працює одна особа. У зв’язку з цим відповідач вважає, що  витрати з оренди та вартість послуг по придбанню та збуту продукції  не належать до господарської діяльності позивача, тому не підлягають включенню до складу валових витрат та податкового кредиту підприємства. Крім того, позивач неправомірно відобразив у валових витратах вартість залізничних послуг, отримання яких не підтвердив належним чином оформленими первинними документами, не пояснив, в чому полягають ці послуги. При цьому виконавець цих послуг ТОВ „Парк Плюс” ліцензію на надання залізничних послуг не отримував.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі акту від 16.11.2006 року за №699/230/32633064 „Про результати   планової виїзної   перевірки  ПП „Арсенал-cервіс” з питань  дотримання  вимог  податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року” відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 07.06.2007 року № /3, яким нараховано податок на додану вартість на суму 76685,03 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 38342,52 грн., № /3, яким нараховано податок на прибуток приватних підприємців на суму  95856,27 грн. та застосовані штрафні санкції на суму 40443,99 грн., № /3, яким застосовані штрафні санкції з податку на прибуток  приватних підприємців на суму 2684,0грн.

Підставою для видання вказаних повідомлень-рішень згідно з актом спірної перевірки слугували наступні обставини.

За наданими до перевірки документами  в спірний період  згідно договору  №70 від 01.04.2005 року ПП „Арсенал-cервіс” орендує  у ТОВ „Парк  Плюс” цілісний  майновий  комплекс за адресою: м. Кривий Ріг , с.Вільне,  ст.Червоний Шахтар, Майданчик,1.

Загальна чисельність  працюючих  на ПП  „Арсенал –Сервіс” –1 особа,  згідно наданих  до перевірки документів у перевіряємому періоді  не було укладено   договір  найму  працівників  по сумісництву. ПП „Арсенал –Сервіс” орендує офіс  за адресою: м. Кривий Ріг , вул. Волгоградська, 4.

Згідно договору  суборенди № 51 від 15.09.2005 року ПП „Арсенал –cервіс” надає  в суборенду  вищезазначений цілісний  майновий  комплекс підприємцю Харченко  О.І. Згідно  акту   прийому –передачі послуг № АРС -000008 від  31.10.2005 року цілісний майновий  комплекс  знаходився у суборенді СПД  Харченко О.І.

В перевіряємому періоді  всі роботи,  які є  супутніми  при  купівлі-продажу продукції,  виконувало  ТОВ „Парк Плюс” згідно договору  надання послуг № 71 від 01.04.2005 року. За період  з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року ПП „Арсенал –cервіс” до валових  витрат  віднесено  233955,0грн. за  комплекс  послуг  по  придбанню та збуту  продукції згідно податкових накладних  та актів  здачі –приймання робіт (надання послуг), отриманих від  ТОВ „Парк Плюс”.

На підставі викладеного відповідачем зроблений висновок,  що цілісний  майновий комплекс не використовується  у  господарській  діяльності підприємства, тому валові витрати підприємства за період з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року завищені на суму 361121,29грн., а податковий кредит - на суму 72224,26грн.  У зв’язку з цим відповідачем з посиланням на п.1.32 ст.1, п.5.1, п/п.5.2.1 п.5.2 та п/п.5.3.1 п.5.3 та ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств донараховано за період 9,11 місяців 2005року, за 2005 рік, за І квартал 2006року, за І півріччя 2006року податок на прибуток на суму 88449,07грн. і застосовані штрафні санкції на суму 39701,69грн., а також на підставі п/п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” донараховано за період липень –грудень 2005року, січень, квітень 2006року податок на додану вартість на суму 70759,26грн. і застосовані штрафні санкції на суму 35379,63грн.

Також в акті зазначається, що до перевірки ПП „ Арсенал –Сервіс” надано  на паперових  носіях акти приймання  робіт  (надання послуг) від  ТОВ „Парк Плюс” як результат  виконання даних послуг, в яких  зазначено про отримання залізничних послуг. В вищезазначених  актах  не визначено дата проведення  господарської операції, обсяги господарської операції, одиниці виміру господарської одиниці.

Крім того,  до перевірки не надано  укладені договори  на залізничні послуги,  тобто неможливо  визначити,  які саме  послуги були надані, так як згідно п. 35 ст. 9 Закону України „Про  ліцензування  певних  видів  господарської діяльності„ надання залізничних послуг і перевезення вантажів залізничним транспортом підлягає обов’язковому ліцензуванню.

На підставі вищевикладеного відповідачем зроблений  висновок про те,  що ТОВ „Парк Плюс” не мало  права  надавати  залізничні послуги, так як  не отримав  відповідної ліцензії. Також в акті перевірки зазначається, що до перевірки не надано документів, які містять обов’язкові реквізити, визначені законодавством та фіксують проведення господарської операції –залізничних послуг, тому валові витрати підприємства за спірний період завищені на суму 29628,8грн., а податковий кредит –на суму 5925,77грн.. У зв’язку з цим відповідачем на підставі п/п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” за періоди 9,11 місяців 2005року, за 2005 рік, за І квартал 2006 року донарахований податок на прибуток на суму 7407,2грн. та застосовані штрафні санкції на суму 3425,31грн., а також на підставі п/п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” донараховано податок на додану вартість на суму 5925,77грн. та застосовані штрафні санкції на суму 2962,89грн.

Суд вважає вказані нарахування необґрунтованими з огляду на таке.

При перевірці обставин, викладених в акті перевірки, судом встановлено, що в період з квітня 2005року по січень 2006року позивач орендував у ТОВ „Парк Плюс” цілісний майновий комплекс: нерухоме майно, обладнання, устаткування та офісну техніку за адресою станція Червоний Шахтар, майданчик,1 в с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області. Факт оренди підтверджується договором  №70 від 01.04.2005 року, актом від 01.104.2005року прийому –передачі основних засобів та земельної ділянки та актами здачі –прийняття робіт (надання послуг) за період з липня 2005року по січень 2006року, а також виданими орендодавцем за ці періоди податковими накладними. Вартість оренди складала 60000,0грн. в місяць, у тому числі ПДВ -10000,0грн. З огляду акту від 01.04.2005року прийому –передачі основних засобів та земельної ділянки згідно договору оренди вбачається, що орендоване рухоме і нерухоме майно, окрім офісного обладнання, має призначення для отримання вантажу залізничним транспортом. Факт оплати за оренду має місце по платіжному дорученню №1 від 18.01.2006року на суму 10170,0грн. та згідно банківської виписки - 19.01.2006року на суму 47000,0грн.

Отримання та відвантаження товару на орендованому майданчику позивач здійснював за допомогою ТОВ „Парк Плюс” на підставі договору про надання послуг №71 від 01.04.2005року, який надавав позивачеві комплекс послуг, пов’язаних з купівлею, обробкою та збутом металопродукції та будівельних матеріалів, консультації, складування, посередницькі послуги при купівлі-продажу продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання та інше. Факт надання цих послуг в частині комплексу послуг по придбанню та збуту продукції підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з липня 2005року по січень 2006року. Як вбачається з п.3.3 договору про надання послуг оплата за надання послуг складається з об’єму заробітної плати, вартості спецодягу тощо, тобто фактично вартість послуг –це заробітна плата працівників ТОВ „Парк Плюс” по отриманню вантажу позивача на орендованому майданчику. Вартість цих послуг за період з липня 2005року по січень 2006року склала  від 28500грн. до 40000грн. в місяць.

За штатним розкладом у позивача в спірний період рахувалася лише одна особа.

Також матеріали справи свідчать, що отримання вагонів з товаром позивача в період з липня 2005 року по лютий 2006 року відбувалося силами ТОВ „Парк Плюс” на підставі відповідних заявок у вигляді листів ПП ”Арсенал-сервіс”. За фактом отримання вагонів для позивача оформлювалися акти здачі-прийняття робіт (надання-послуг) з доданням до нього реєстру номерів отриманих вагонів, а також податкової накладні. Оплата цих послуг здійснювалася позивачем на підставі рахунків-фактур, згідно з якими за поясненням позивача він відшкодовував ТОВ „Парк Плюс” його витрати за отримані від залізниці послуги за подачу вагонів. Суд відмічає, що це узгоджується з умовами договору №Пр/Пд.-05232/Т4-11/НЮ4521д від 22.11.2005року на поточне утримання під’їзної колії, відповідно до якого ТОВ „Парк Плюс” отримує від ДП Придніпровська залізниця послуги по поточному утриманню ділянки під’їзної колії по ст.Червоний Шахтар загальною довжиною колії 0,1км та одного стрілочного переводу на залізобетоній станції Червоний Шахтар.

Отже, твердження відповідача про те, що ТОВ „Парк Плюс” не має права надавати залізничні послуги у тому вигляді, що має місце за обставинами справи, не ґрунтується на фактах. Крім того, надані позивачем документи щодо залізничних послуг дозволяють встановити і підтвердити їх зміст і обсяги. У зв’язку з цим твердження відповідача про те, що залізничні послуги не підтверджені належним чином оформленими документами, не доводиться матеріалами справи. Таким чином, порушень вимог п/п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та п/п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” із обставин справи судом не вбачається.

Крім того,  із матеріалів справи видно, що позивач у спірний період здійснював господарські операції з купівлі та продажу товару в значних обсягах, що підтверджується банківськими виписками, реєстром отриманих та виданих податкових накладних, обігом по бухгалтерських рахунках 631,361, а також даними акту перевірки щодо валового доходу  позивача у спірний період.

Отже, з урахуванням того, що на підприємстві позивача працює одна особа, позивач на залізничній станції на має власних приміщень і власного обладнання, і він не знаходиться в безпосередніх господарських стосунках із залізницею, суд вважає, що витрати позивача щодо: оренди цілісного майнового комплексу та вартість послуг, пов’язаних з купівлею, обробкою та збутом металопродукції та будівельних матеріалів, а також залізничні послуги, - безпосередньо пов’язані з господарською діяльністю підприємства.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові  витрати  виробництва  та  обігу  (далі  - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії. (п/п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону).

Згідно з п/п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” ( в редакції, яка діяла в спірний період)  податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з      придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, зменшення відповідачем валових витрат та податкового кредиту позивача на суму витрат з оренди та витрат за отримані послуги, пов’язані з купівлею, обробкою та збутом продукції, суд визнає необґрунтованим.

Щодо відсутності орендних платежів у спірний період суд зазначає, що відповідно до п.11.2 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою збільшення валових витрат та виникнення права на податковий кредит є перша із подій, які пов’язуються з оплатою або отриманням товару (робіт, послуг). Таким чином, позивач правомірно включив вартість орендних платежів до валових витрат та податкового кредиту за фактом здійснення оренди.

Посилання відповідача на те, що позивач передав спірний цілісний майновий комплекс в суборенду підприємцю Харченко О.І., суд вважає необґрунтованим, оскільки суборенда також є господарською діяльністю позивача, що передбачає отримання доходу. Крім того, акт прийому передачі в суборенду свідчить про передачу лише 49 одиниць об’єкту оренди, в той час як позивачем орендовано 66 одиниць об’єкту оренди. Залишені 16 одиниць за твердженням позивача є достатніми для здійснення ним підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що порушення податкового законодавства, які викладені в акті спірної перевірки, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, тому спірні податкові повідомлення-рішення слід визнати неправомірними, що є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного Кодексу України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати  податкові повідомлення  - рішення Центральної  міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 07.06.207 року  № /3, № /3, № /3.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства  "Арсенал-сервіс" (50069, вул.. Волгоградська, 4, м. Кривий Ріг, ) 10,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                            Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 27.11.2007року