АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 7/119
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого
судді
Юрченка Я.О.

суддів
Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю „Саніда Пласт”, м.Рівне

на рішення Господарського
суду Рівненської області від 28.04.2007р.

у справі №
7/119

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю „Саніда Пласт”, м.Рівне

до суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи приватного підприємця
ОСОБА_1, м.Костопіль

про розірвання договору і
стягнення 16456 грн. збитків

За участю представників сторін:

від позивача: не
з»явився.

від відповідача: ОСОБА_1
- представник.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 28.04.2007р. у справі № 7/119 відмовлено в позові
Товариства з обмеженою відповідальністю „Саніда Пласт”, м.Рівне до суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи приватного підприємця
ОСОБА_1, м.Костопіль про розірвання договору і стягнення 16456 грн. збитків.

При прийнятті рішення місцевий
господарський суд виходив з того, що твердження позивача про невиконання
відповідачем зобов»язань за договором є недоведеними, відтак, в суду відсутні
правові підстави для застосування норм п.1 ст.611 ЦК України і прийняття
рішення про розірвання договору як наслідку порушення зобов»язання; крім того,
сторони у порядку, визначеному ст.188 ГК України, не вживали заходів до
перетворення правовідносин -не звертались одна до одної з пропозицією про
розірвання договору.

Скаржник, позивач у справі, з рішенням
місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати з мотивів неправильного застосування норм
матеріального права та невідповідності висновків, викладених в судовому
рішенні, обставинам справи, позовні вимоги задоволити.

Представник скаржника в судовому
засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу та представник відповідача в судовому засіданні проти вимог та доводів
апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені
в апеляційній скарзі, заперечення відповідача, наведені у відзиві на апеляційну
скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали
справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до агентського договору № 3,
укладеного сторонами 08.09.2005р., підприємець ОСОБА_1(агент) зобов'язана за
винагороду представляти інтереси ТОВ “Саніда Пласт” (принципала) в південному
регіоні України і здійснювати за рахунок та за дорученням принципала від свого
імені такі дії - пошук покупців продукції принципала, укладання угод на
поставку продукції, проведення маркетингові досліджень. Крім того, агент
зобов'язаний знаходитись в м.Сімферополь як представник ТОВ “Саніда Пласт” і
займатись облаштуванням та поточним ремонтом складу, відкритої площадки та
офісного приміщення.

За умовами п.2.6 договору агент
зобов'язаний надавати принципалу усні звіти про хід виконання договору та
укладених угод, і якщо принципал не повідомляє про свої заперечення до звіту
агента в триденний строк, звіт вважається прийнятим принципалом.

Принципал згідно з п.3.2 і розд.4
зобов'язаний своєчасно оплатити агенту винагороду, яка встановлена у актах
виконаних робіт відносно угод, укладення яких пов'язане з функціями агента, а
також компенсувати всі витрати, які виникли у агента в зв'язку з виконанням
доручень принципала.

Строк дії договору визначений з моменту
підписання до 04.07.2008р., а в частині взаєморозрахунків - до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п.п.5.1-5.2 договору у
випадку порушення своїх зобов»язань за чим договором сторони несуть відповідальність,
визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням
зобов»ячання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Сторони не несуть
відповідальності за порушення своїх зобов»язань за цим договором, якщо воно
сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що
вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання.

При цьому договором не передбачено
випадків його розірвання.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу
України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною
та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні
договору.

Згідно з ст.188 Господарського кодексу
України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку
не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка
одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк
після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.
У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо
судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або
розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання
чинності не встановлено за рішенням суду.

Вимагаючи розірвання договору та
стягнення збитків, скаржник, як в позові, так і в апеляційній скарзі, стверджує
про істотні порушення відповідачем умов договору, які полягали у тому, що
відповідачем не знайдено жодного потенційного покупця продукції принципала у
південному регіоні, не укладено жодного договору на поставку продукції, не
проведені маркетингові дослідження, не проведені зустрічі і техніко-комерційні
переговори між представниками принципала і замовника. Такі твердження позивача,
а також твердження про те, що відповідач не надавав усні звіти, не повідомляв
про хід виконання агентського договору, не повідомляв про можливе невиконання
ним зобов'язань, не попереджав про можливе невиконання ним зобов'язань, - не
підтверджені доказами в порядку ст.ст.32-34 ГПК України та спростовані
матеріалами справи. Доказів про звернення до відповідача з пропозицією про
розірвання договору позивачем також не представлено.

В підтвердження виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором у матеріалах справи знаходяться листи різних
господарюючих суб'єктів, місцезнаходженням яких є м.Сімферополь, з яких вбачається,
що такими суб»єктами від підприємця ОСОБА_1 протягом липня-вересня 2006р. була
одержана інформація про продукцію ТОВ “Саніта Плюс”, в т.ч. рекламні матеріали,
контактні телефони та прайси з відомостями про цінову політику та умови
співпраці. Крім того, позивач і ВАТ “Монтажне управління № 14” уклали договір
оренди приміщення під склад, і у липні 2006р. позивачем звільнено належне ВАТ
“Мехсервіс” приміщення, яке позивач орендував попередньо. Позивач не заперечує,
що відповідач у червні-вересні 2006р. знаходилась в м.Сімферополі і займалась
перевезенням майна з одного приміщення в інше. Наведене підтверджується також
листом ВАТ “Монтажне управління № 14” від 22.01.2007р. № 15 про те, що
представник фірми ТОВ “Саніда Пласт” підприємець ОСОБА_1 в період з
01.07.2006р. по 01.10.2006р. займалась підготовкою нежитлового приміщення під
склад і підтримувала його у відповідному стані.

Таким чином, наведеним підтверджено, що
відповідач - підприємець ОСОБА_1 протягом липня-вересня 2006р. перебувала у
м.Сімферополі, утримувала приміщення, займалась пошуком покупців продукції ТОВ
“Саніда Пласт”, поширювала рекламні та інші інформаційні матеріали, пов'язані
із продукцією ТОВ “Саніда Пласт”, тощо відповідно до умов роздіду 1-2 договору
від 08.09.2005р.

Крім того, рішенням Господарського суду
Рівненської області від 07.02.2007р. у справі № 15/11 відмовлено в позові ТОВ
“Саніда Пласт” до підприємця ОСОБА_1 про стягнення 5700 грн. заборгованності за
безпідставністю. Зазначеним рішенням встановлено, що відповідач в період з 01
липня по 30 вересня 2006р. виконувала взяті на себе за договором зобов'язання
(п.п.1.1, 1.2, 2.1 договору). Встановлено також, що відповідач - підприємець
ОСОБА_1 згідно з п.5.2 договору вжила всіх залежних від неї заходів для
належного виконання зобов'язань за договором. Рішення Господарського суду
Рівненської області від 07.02.2007р. у справі № 15/11 в установленому порядку
не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України
факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Скаржник стверджує, що кошти в
загальній сумі 5700 грн. були перераховані відповідачеві як кошти на можливі
витрати, про які відповідач мала звітуватись. Таке твердження позивача є не
необґрунтованим, оскільки у платіжних документах підставою платежу, яку платник
визначає самостійно, позивач зазначив оплату за агентські послуги зг.дог.№ 3
від 08.09.2005р. При цьому, умовами договору не визначена конкретна сума
винагороди і розмежовано обов'язок принципала оплачувати агенту винагороду та
обов'язок компенсувати всі витрати, які виникли у зв'язку із виконанням
доручень принципала. Доказів, з яких би вбачалось на компенсацію яких саме
витрат виконані платежі протягом липня-вересня 2006р., скаржник не представив.
Перераховування коштів протягом трьох місяців різними сумами на рахунок
відповідача здійснювалось позивачем без будь-яких зауважень щодо роботи чи
бездіяльності підприємця ОСОБА_1 у ІІІкв.2006р. Відповідно до п.2.6 відповідач
зобов'язана надавати усні звіти позивачеві про хід виконання договору, а не
тільки про укладені угоди. Такий звіт вважається прийнятим, якщо принципал не
повідомив про свої заперечення до звіту в трьохденний строк. Відтак, враховуючи
відсутність зауважень/заперечень позивача щодо усних звітів про роботу
відповідача, виходячи з представлених відповідачем доказів щодо виконання
зобов'язань за п.п.1.1, 1.2, 2.1 договору, суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що сума 5700 грн. є винагородою за агентські послуги,
що не суперечить умовам п.2.6 договору.

У зв»язку з наведеним, доводи скаржника
щодо підтвердження витрат за ІІІ кв.2006р. звітом в сумі 5700 грн. є
безпідставними, оскільки відповідно до п.4.1 укладеного договору тільки витрати
агента мають супроводжуватися обов»язковим звітом для їх компенсування.

Крім того, договором не визначено, на
яку із сторін покладається обов»язок складання акту виконаних робіт та не
передбачено форми його складання, тому на виконання умови договору про
обов»язкове складання таких актів акт виконаних робіт за ІІІкв.2006р. № 3 від
30.09.2006р. був складний відповідачем у вільній формі, у відповідності з
формою актів за попередні періоди, та надісланий позивачу.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача в якості збитків перерахованих у липні-вересні 2006р. коштів в сумі
5700 грн., як зазначалось вище, ґрунтується на твердженнях про невиконання
зобов'язань за договором, оскільки відповідачем не знайдено жодного потенційного
покупця продукції позивача, не укладено жодної угоди на поставку продукції та
не розповсюджувались рекламні матеріали, пов'язані з продукцією позивача.

Проте скаржником не враховано, що
укладання угод на поставку продукції позивача є не єдиним зобов'язанням
відповідача за умовами договору, тому відсутність укладених угод не свідчить
про невиконання відповідачем умов договору за наявності доказів виконання
інших, покладених на відповідача обов'язків. Крім того, сама по собі та
обставина, що у південному регіоні протягом певного періоду були відсутні
покупці на продукцію позивача не свідчить про порушення/невиконання
відповідачем зобов'язань за договором.

Відповідно до п.п.5.1-5.2 договору
сторона вважається невинуватою за порушення своїх зобов'язань, якщо нею вжиті
всі залежні від неї заходи для належного виконання зобов'язання.

Безпідставною є також вимога позивача
про стягнення з відповідача збитків у розмірі 10756 грн. -коштів, сплачених
позивачем як платежі на оплату оренди приміщення складу товариству „Монтажне
управління № 14” в сумі 10000 грн. та за рекламу товариству „Вторая половина” в
сумі 756 грн., оскільки вказані витрати вчинені позивачем самостійно, за
власним волевиявленням, за правочинами, що фактично відбулись між позивачем та
зазначеними товариствами, не у виконання агентського договору. Відтак підстав
для покладення відповідальності за ці витрати на відповідача немає.

Відповідно до норм ст.218 ГК України
підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських
відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Порушення
зобов'язання виявляється у його невиконанні чи неналежному виконанні. Неналежне
виконання може проявлятись в недотриманні вимог до виконання зобов'язання, що
встановлюються актами цивільного/господарського законодавства або договором, і
факт неналежного виконання повинен бути посвідчений відповідно до встановлених
законодавством вимог. Майнова відповідальність за шкідливі наслідки такого
правопорушення застосовується при наявності вини згідно з ч.1 ст.614 ЦК України
та причинного зв'язоку між цивільним правопорушенням особи і збитками.

Оцінивши докази в їх сукупності за
ст.43 ГПК України, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що обставини справи не свідчать про факт
невиконання/неналежного виконання відповідачем зобов'язання. Крім того, за
нормами ст.ст.42-44 ГК України підприємництво передбачає здійснення
господарської діяльності на власний ризик. В даному випадку вини відповідача у
ненастанні позитивного господарського результату не вбачається.

Вимогу про розірвання договору позивач
також обґрунтовує невиконанням відповідачем зобов'язань за агентським договором
з посиланням на норми цивільного і господарського законодавства, якими
регулюються правові наслідки порушення зобов'язання та відповідальність за такі
порушення. Оскільки правопорушення відповідача є недоведеним, у суду відсутні
підстави для застосування норм п.1 ст.611 ЦК України, і прийняття рішення про
розірвання договору, як наслідку порушення зобов'язання, а у порядку,
визначеному ст.188 ГК України, сторони з пропозицією про розірвання договору
одна до одної не звертались.

За наведених обставин підстави для
задоволення позову, апеляційної скарги, а відтак і скасування рішення Господарського
суду Рівненської області, відсутні. Останнє прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, у відповідності із фактичними обставинами
та матеріалами справи.

Тому керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський
апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Рівненської
області від 28.04.2007р. у справі № 7/119 залишити без змін, а апеляційну
скаргу -без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Процик
Т.С.

Суддя
Галушко Н.А.