ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  37/382

24.10.07

За позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна житло-сервіс"

До

Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1

Про

стягнення  21049,84 грн.

Суддя І.Д. Кондратова

В судових засіданнях приймали
участь представники сторін:

Від позивача          Кузьмінський
В.А. -довіреність № 614 від 17.04.07

Від відповідача          ОСОБА_1,
ОСОБА_2 -довіреність б/н від 12.09.07

Рішення прийнято з дотриманням
вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи
неодноразово відкладався, 10.10.2007 оголошувалася перерва для виготовлення
повного тексту рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю
"Україна житло-сервіс"  до  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 21 049,84 грн. заборгованості за договором
про надання послуг № 245/402 від 05.04.2004, в тому числі 18 617, 04 грн.
-основного боргу, 1 893, 25 грн. -пені та 539, 55 грн. -3% річних, крім того
210,50 грн. - державного мита та 118, 00 грн. - витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до умов договору про надання послуг № 245/402 від 05.04.2004,
укладеного між позивачем та відповідачем, позивач прийняв на себе зобов'язання
по наданню послуг з центрального опалення, водопостачання,  водовідведення та постачання електроенергії,
а відповідач зобов'язався сплачувати їх вартість на умовах, передбачених
договором. За твердженням позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю
"Україна житло-сервіс" належним чином виконував умови договору №
245/402 від 05.04.2004, однак відповідач не в повному обсязі та несвоєчасно
здійснював оплату за надані послуги, в зв'язку з чим за відповідачем існує
заборгованість в розмірі 18 617, 04  грн.
за період з 11.04.2005 по 27.06.2007 на вказану суму, позивачем нараховано пеню
та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.07.2007 р. порушено провадження у справі № 37/382, розгляд справи
було призначено на 27.08.2007 року о 12-30.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.08.2007 року № 37/382 розгляд справи було відкладено на підставі
статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому
засіданні 12.09.2007 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до
якого зазначає, що основний борг вже погашений, крім того відповідач не згоден
з нарахуванням сплати за електроенергію, оскільки відповідач має договір з АК
«Київенерго»№ 3510762 від 29.12.2004 року, згідно якого щомісячно проводиться
оплата послуг за спожиту електроенергію.

Також, в судовому засіданні
12.09.2007 року представники сторін подали суду клопотання про продовження
строку вирішення спору по  справі №
37/382.

У судовому засіданні 12.09.2007 р.,
відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України
судом оголошено перерву до 21.09.2007 року о 10-30, а також ухвалою
Господарського суду міста Києва від 12.09.2007 року було продовжено строк
вирішення спору за клопотанням сторін на підставі статті 69 Господарського
процесуального кодексу України.

21.09.2007 року представник
позивача в судовому засіданні надав письмові пояснення в яких вказує, що сума
основного боргу відповідача за договором про надання послуг № 245/402 від
05.04.2004 становить 1 337, 44 грн. станом на 20.09.2007, оскільки після
порушення провадження у справі відповідач частково сплатив суму боргу.

Представник відповідача вказує про
відсутність заборгованості перед позивачем в зв'язку зі сплатою  наданих послуг та надав контррозрахунок пені,
3 % річних. Крім того, відповідачем надано суду договір № 3510762 від
29.12.2004, укладений між відповідачем та АЕК "Київенерго", згідно
умов якого відповідач щомісячно здійснював оплату послуг за спожиту електроенергію.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.09.2007 року   у справі №
37/382 розгляд справи було відкладено та зобов'язано сторін надати суду
додаткові докази.

Відповідно до п. 3.9.5 роз'яснення
ВГСУ від 18.09.97 р. N 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу України»суддя може оголосити в судовому
засіданні тільки вступну та резолютивну частини рішення за наявності згоди на
це представників як позивача, так і відповідача, присутніх у засіданні, а в
разі присутності представника лише однієї із сторін - за згодою цього
представника. За відсутності відповідної згоди суд згідно з частиною третьою
статті 77 ГПК може оголосити перерву в засіданні з метою виготовлення повного
тексту рішення.

На підставі частини 3 статті 77
Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10.10.2007
року була оголошена перерва до 24.10.2007 року для виготовлення повного тексту
рішення.

Відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24.10.2007
року оголошений повний текст рішення.

Розглянувши подані матеріали справи
та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,
-

ВСТАНОВИВ:

05.04.2004 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Україна житло-сервіс" (далі
-підприємство)  та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі - споживач) був укладений договір №
245/402 про надання послуг (далі -договір), у відповідності до умов якого,
позивач на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками
комунальних послуг (ВАТ АК "Київводоканал", АЕК
"Київенерго", ЗАТ ЕК "Укр-Кан-Пауер") зобов'язується
транспортувати по внутрішньобудинкових мережах, нежилого приміщення площею
298,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, що є його власністю згідно з договором
купівлі-продажу від 05.04.2004 р., комунальні послуги, виставляти відповідачу
до оплати платіжні документи за договором, приймати на власний розрахунковий
рахунок кошти від відповідача та перераховувати їх виробникам і постачальникам
комунальних послуг, а відповідач зобов'язався прийняти комунальні послуги та
своєчасно їх оплатити.

01.07.2004 між позивачем та
відповідачем укладено додаткову угоду про внесення змін до договору на
користування комунальних послуг.

Строк дії договору встановлений з
05.04.2004 року по 05.04.2014 року.

На виконання умов договору, за
період з 11.04.2005 по 27.06.2007 позивач надав відповідачу комунальні послуги
на суму 28 268, 10  грн., що
підтверджується поясненнями позивача та відповідача, наданим ним розрахунком,
проведеним відповідно до вимог чинного законодавства і умов договору, а також
табулярам та групрахункам, копії яких долучені до матеріалів справи.

Передбачене п. 2.2 договору
зобов'язання щодо оплати отриманих комунальних послуг за вказаний період
відповідачем виконано частково. В зв'язку з чим, на день звернення позивача до
суду, загальна сума основного боргу становила 18 617, 04 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести
ті  обставини,  на
які  вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих доказів сторонами
вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачу
заборгованість в розмірі 17 279, 60 грн., в зв'язку з чим в частині стягнення
основного боргу у розмірі  17 279, 60
грн. провадження у справі підлягає припиненню у відповідності до п.1-1 ст. 80
ГПК України.

Позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 1 337, 44 грн., які є боргом за спожиту відповідачем електроенергію
обґрунтовані, документально доведені та підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Як визначено частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193
Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.12.2004 року між відповідачем та Акціонерною енергопостачальною компанією
"Київенерго" (далі АЕК "Київенерго") був укладений
договір  № 3510762 про постачання
електричної енергії. Відповідач на виконання умов вказаного договору сплатив
АЕК "Київенерго" 1337,44 грн. за спожиту електроенергію, а тому
відповідач вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення з
відповідача даної суми, як заборгованості за договором №  245/402 від 05.04.2004 року.

Проте дані доводи відповідача судом
не приймаються до уваги, оскільки відповідач не дотримався умов п.п. 3.1.5,
3.1.6 договору № 245/402 від 05.04.2004 року.

Зокрема, у відповідності до п.п.
3.1.5, 3.1.6 договору № 245/402 від 05.04.2004 року про надання послуг
відповідач зобов'язався встановити прилади обліку електроенергії, тепла, води
згідно з Постановою КМ України від 27.11.1995 р. № 947 та з Розпорядженням
Київської міської держадміністрації № 125
від 02.02.1996 р.,  і  укласти з відповідними організаціями
договори   на  постачання
комунальних  послуг. Копії
договорів необхідно надати позивачу, після чого останній припинить нарахування
відповідних платежів, за два місяці письмово попередити позивача про дострокове
припинення користування окремою комунальною послугою. При цьому відповідач
додає письмовий висновок постачальної організації про технічну можливість
відключення даної комунальної послуги, відповідач забезпечує складання
трьохстороннього акту за участі представників позивача, постачальника
комунальної послуги і відповідача про відключення комунальної послуги.
Нарахування відповідних платежів припиняється з дня оформлення даного акту.

Заяву відповідача про припинення
нарахування по електроенергії позивач отримав 17.07.2007р. При цьому до заяви
не було додано письмовий висновок постачальної організації про технічну
можливість відключення даної комунальної послуги та не було складено
трьохстороннього акту за участі представників позивача, постачальника
комунальної послуги і відповідача про відключення комунальної послуги. Вказані
документи відповідач не надав і суду.

Таким чином, відповідач не виконав
вимог п.п. 3.1.5, 3.1.6 договору № 245/402 від 05.04.2004 року про надання
послуг, в зв'язку з чим позивач здійснював нарахування за надання послуг по
електроенергії відповідачу згідно п. 5 Додатку № 1 до договору № 245/402 від
05.04.2004 р. по контрольному лічильнику від лічильника 274130.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивач правомірно здійснював нарахування за надання послуг по
електроенергії відповідачу, в зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню
сума боргу в розмірі 1 337, 44 грн. за спожиту електроенергію.

Крім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню в розмірі 1893,25 грн. Відповідно контррозрахунку
наданого відповідачем, сума пені становить 1809, 58 грн.

У відповідності до п. 2.3 договору
відповідач у разі несвоєчасного розрахунку з позивачем за надані послуги
сплачує пеню в розмірі 1% від розміру несплачених платежів  за кожний день прострочення, але не більше
розміру, встановленого чинним законодавством.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з
договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання
зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті
549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або
інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Проте, статтею 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань»передбачено, що розмір пені, який обчислюється від суми
прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки розмір пені обмежується
законом, а в договорі сторони встановили пеню у розмірі 1 % заборгованості за
кожний день прострочення, яка більша ніж та, що передбачена Законом України
«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», суд
дійшов  висновку про стягнення пені з
відповідача у розмірі 1859,41 грн. за обґрунтованим розрахунком суду.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності
боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей
у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене
законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання
компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які
належать до сплати кредитору.

Оскільки, матеріалами справи та
обґрунтованим розрахунком суду підтверджується прострочення відповідачем
грошового зобов'язання з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу  України, підлягають стягненню 539,55 грн. -
три проценти річних від простроченої суми за увесь час прострочення платежу,
розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Враховуючи вищезазначене, позовні
вимоги обґрунтовані, документально доведені та підлягають задоволенню в частині
стягнення з відповідача 1 337, 44 грн. - боргу за спожиту електроенергію,
1859,41 грн. - пені та 539,55 грн. - 3 % річних. В частині стягнення основного
боргу у розмірі  17 279, 60 грн.
провадження у справі підлягає припиненню у відповідності до п.1-1 ст. 80 ГПК України.
В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та
керуючись статтями 32, 33, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України  Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В
:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (НОМЕР_1, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна житло-сервіс"
(НОМЕР_1, м. Київ, вул. Краківська, 3, розрахунковий рахунок 1969 в
філії ВАТ "Укрексімбанк" м. Києва, МФО 380333, ідентифікаційний код
32772152), 1 337 (одна тисяча триста тридцять сім) грн. 44 коп. -основного
боргу, 1859 (одна тисяча вісімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 41 коп. -пені, 539
(п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 55 коп. - 3 % річних, 210 (двісті десять) грн.
16 коп. - витрат по сплаті державного мита, 117 (сто сімнадцять) грн. 81 коп.  -витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

3.          В частині стягнення основного боргу у
розмірі 17279,60 грн. провадження у справі припинити.

4.          В іншій частині в позові відмовити.

5.          Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

6.          Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
І.Д. Кондратова