ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

16.10.07                                                                                           Справа№ 10/211А

За позовом :    Личаківська  районна  адміністрація  Львівської міської ради, м. Львів

До відповідача :    Державна  прикордонна служба  України, м. Київ

Третя особа 1 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору  на стороні  позивача  :     Львівська   міська рада , м. Львів

Третя особа 2 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору  на стороні  позивача   :    Обласне комунальне підприємство  ЛОР  „Бюро технічної  інвентаризації  та експертної оцінки”, м. Львів

Третя особа 3 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору  на стороні  позивача   :   Прокуратура  м. Львова

Про   визнання  недійсним  свідоцтва про  право державної власності

Суддя: Довга О.І.

Секретар : Яремчук С.М.

Представники сторін:

Від позивача :   Заболотний  А.М. –представник  по дорученню № 33/613-01/16-21  від 21.06.2007 року

Від відповідача:    Македонський  О.А. -  доручення № 41/39 від 09.01.2007 року

Третя особа   1  :      не з‘явився

Третя особа   2  :      не  з‘явився

Третя особа   3  :      Награвний   І.Я. –посвідчення № 483  від 07.02.2003 року

Представникам роз’яснені права та обов’язки передбачені ст. ст. 49-59 КАС України, підстави та право відводу судді ст. 27 КАС України, та секретаря судового засідання ст. 29 КАС України.

Заяв та клопотань про відвід судді та секретаря судового засідання не подано.        Представники подали клопотання про відмову від технічного запису судового процесу.

Суть спору:

Господарським судом  розглядається   справа за позовом  Личаківської   районної  адміністрації  Львівської міської  Ради , м. Львів  до Державної  прикордонної  служби України, м. Київ, 3-тя особа –Львівська міська  Рада, м. Львів  та Обласне  комунальне підприємство  ЛОР „Бюро  технічної інвентаризації   та експертної оцінки, м. Львів, 3-тя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на  стороні позивача  - прокуратура м. Львова  про визнання  недійсним  свідоцтв  про право  державної власності.

Розгляд  справи неодноразово відкладався з підстав, зазначених в попередніх ухвалах суду.

Представник   позивача  в судових засіданнях  позовні вимоги підтримує повністю, просить  позов  задоволити.

Представник  відповідача  проти заявленого  позову  заперечує.

Представник   Львівської  міської ради   надав суду письмові пояснення  по суті заявлених вимог, просить в задоволенні позову відмовити.

ОКП „Бюро технічної  інвентаризації та експертної оцінки” надало суду письмові пояснення  по суті заявлених вимог.

В ході судового розгляду  спору судом встановлено :

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради  від 07.04.2006 № 547 „Про оформлення права державної власності на нежитлові будівлі на вул. Зеленій,65” було доручено Личаківській  районній адміністрації  у встановленому законом порядку оформити право державної власності на нежитлові будівлі по вул. Зеленій,65.

При  прийнятті рішення   виконавчим комітетом  Львівської міської   ради № 547  від 07.04.2006 року  „Про оформлення  права державної власності   на окремі будівлі та споруди військового містечка  на вул. Зеленій,65”,  останній керувався  рішенням виконавчого  комітету  від 02.07.1999 року  № 351  „Про порядок оформлення   права власності  на об‘єкти нерухомого майна  та затвердження   вартості цих послуг”, яким  затверджено  Положення  про порядок  оформлення  права власності  на об‘єкти  нерухомого майна , що перебувають у власності  юридичних та фізичних осіб.

На  вищевказане  рішення  виконавчого  комітету Львівської міської ради  прокурором  м. Львова  подано протест від 07.06.2006 року.

23.06.2006 року  виконавчий комітет  Львівської   міської ради, розглянувши  протест  прокурора  м. Львова  прийняв рішення № 792, яким   скасував  рішення виконавчого  комітету від 07.04.2006 року № 547 „ Про  оформлення  права  державної власності на окремі будівлі і споруди військового  містечка на вул.  Зеленій,65”.

Розглянувши  матеріали справи , заслухавши  представників сторін, з‘ясувавши  всі обставини справи, суд  в задоволенні  позовних вимог  відмовляє  з наступних підстав :

В протесті прокурора м. Львова від 07.06.2006 року  № 336  зазначалося про те, що Львівським прикордонним загоном Державної прикордонної служби України для реєстрації права власності на будівлі та споруди, що розташовані за адресою м. Львів, вул. Зелена,65 до органів місцевого самоврядування не надано жодних правовстановлюючих документів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого Міністерством юстиції України №  7/5 від 07.02.2002.

У зв'язку з цим прокурор поставив вимогу про скасування Рішення  виконавчого  комітету  Львівської міської ради   від 07.04.2006 року  № 547, вживши заходів до скасування права  державної  власності на вказані будівлі та споруди і повернення їх у власність ради.

На виконання вимог, зазначених у протесті прокурора м. Львова  виконавчий комітет  Львівської міської ради   прийняв рішення № 792 від 23.06.2006 р., п.2 якого  скасовано  рішення  виконавчого комітету  від 07.04.2006 року № 547 , та   зобов‘язано   Личаківську  районну  адміністрацію  звернутись  з  позовною заявою  до суду  про визнання  недійсним  свідоцтв  про право  державної власності  на об‘єкти  по вул. Зеленій,65.

Відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.5.15 Регламенту  виконавчого  комітету Львівської  міської ради,  рішення виконкому з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування” до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради входить скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Зазначені питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Отже, суд прийшов до висновку, що   виконавчий комітет  Львівської міської ради  прийняв  рішення № 792  від 23.06.2006 р.  з порушенням встановленої п.15 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування" компетенції, а також є таким, що порушує охоронювані законом права та інтереси  відповідача .

Роз'ясненням Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” передбачено, що підставами для визнання акта недійсним, або  скасування такого ,є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –відповідач  у справі. Якщо за результатами розгляду спору  факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є  вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що рішення  виконавчого комітету  Львівської міської ради  № 547 від 07.04.2006 р., яке прийняте на підставі рішення  № 351 є вірним по суті, а крім того, прийняте на підставі акта нормативного характеру, який на той час не втратив своєї чинності.

Відповідно до пп.3.12 п.3 розділу 4 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, до повноважень районної адміністрації входить оформлення відповідно до законодавства права власності на об'єкти нерухомого майна незалежно від форм власності.

Зважаючи на те, що під час розгляду даної справи судом встановлено необґрунтованість та  невідповідність  дій виконавчого  комітету  Львівської міської ради  чинному законодавству України та локальним нормативним актам, зокрема, Регламенту  виконавчого комітету , суд приходить до висновку про відсутність  правових підстав  для звернення  позивача з  позовом про   визнання  недійсними  свідоцтв  про право державної власності.

Відповідно до ст.43 Закону України „Про місцеві державні адміністрації” акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Окрім наведеного,  суд  вважає, що  свідоцтва  на право  державної  власності, виданих  Державній прикордонній  службі  України  не є актом  у розумінні  актів,  спори про   визнання  недійсними  яких з підстав, зазначених у  законодавстві,  підвідомчі  господарським  судам .

Дані свідоцтва не є   правоустановчими документами, вони є наслідком  цілого ряду  юридично-значимих дій, юридичних фактів, зокрема рішення   виконавчого комітету Львівської  міської ради від 07.04.2006 року № 547  про правову реєстрацію   та оформлення   права  державної  власності   на об‘єкти нерухомості  за   Державною прикордонною службою України, м. Київ.

Такий  спосіб  захисту порушеного  права,  як визнання акта недійсним, що передбачено   чинним законодавством , не є тотожним  зобов‘язанню , зокрема  оформлення документа,  який  не породжує  цивільних прав  та обов‘язків, не  порушує  та не оспорює  права та охоронювані  законом  інтереси позивача  та третіх осіб.

Так, свідоцтво  на право державної власності   на  нерухоме майно  військових містечок  Державної прикордонної служби у м. Львові за  адресою:  вул. Зелена,65, є наслідком   рішення виконавчого комітету Львівської міської ради  №  547 від 07.04.2006 року  яке не було  визнане недійсним   у   встановленому  законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ч. 4 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на суб'єкта владних повноважень подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ч.4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати  не підлягають до стягнення.

Керуючись  Законом України „ Про  місцеве  самоврядування „ ст.ст. 2, 7, 17, 94,110-111, 121,122-154, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В  :

В задоволенні адміністративного  позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                                       Довга О.І.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова вступає в законну силу відповідно до ст.254 КАС України, після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І „Апеляційне провадження” Розділу ІV КАС України.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти  днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України –з дня складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.