ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 р.

№ 17/357-06-12269

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали
касаційної скарги
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду
від 31.07.2007р.

у справі
господарського суду Одеської області

за позовом
Чорноморського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України

до
1)          Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області,
2)          Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт",
3)          Православного приходу Свято-Миколаївської (Приморської) церкви (Храму) Одеської єпархії Українсько-православної церкви

про
визнання недійсним договору

за участю представників:

позивача: не з’явився,

прокурора ГПУ: Савицька О.В. (посв. від 20.06.05р. №231)

відповідача 1: Кравченко Є.Д. за дов. від 05.11.2007р. №50,

відповідача 2: не з’явився,

відповідача 3: не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Чорноморський транспортний прокурор в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України звернувся з уточненим позовом  до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", Православного приходу Свято-Миколаївської (Приморської) церкви (Храму) Одеської Єпархії Українсько-православної церкви про визнання недійсним пункту 1 договору від 14.07.2006р. про внесення змін до договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого майна, що належить до державної власності,   про розірвання договору від 15.09.2004р. оренди нерухомого майна,  укладеного між першим і третім відповідачами, та виселення Приходу Свято-Миколаївської церкви із орендованих приміщень із поверненням їх Порту (відповідачу-3), обґрунтовуючи свій позов неналежним виконанням третім відповідачем своїх зобов’язань по зберіганню орендованого майна згідно умов договору, що призвело до його пошкодження, та порушенням норм чинного законодавства при укладанні цього договору оренди.

Рішенням місцевого господарського суду від 16.05.2007р. позов задоволено частково: визнано недійсним та припинено на майбутнє п. 1 договору від 14.07.2006р. про внесення змін до договору оренди від 15.09.2004р. нерухомого майна та повернуто майно до Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", а в частині розірвання договору оренди від 15.09.2004р. провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України з віднесенням на відповідачів судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. рішення місцевого господарського суду від 16.05.2007р. змінено: пункт 10 резолютивної частини цього рішення про припинення провадження у справі в частині позовних вимог стосовно розірвання договору оренди від 15.09.2004р. скасовано. В цій частині у позові відмовлено. В решті рішення  місцевого суду залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та постановою у даній справі,          Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та припинити провадження у справі, мотивуючи скаргу невідповідністю судових рішень нормам матеріального та процесуального права.

У відзиві Чорноморського транспортного прокурора на касаційну скаргу, останній просить постанову залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Позивач, відповідач -2, -3 не скористались своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як встановлено господарським судом першої та апеляційної інстанції, 15.09.2004р. між РВ ФДМ України по Одеській області та Православним Приходом Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної церкви було укладено договір оренди           нерухомого майна, що належить до державної власності, яким є цілісний майновий комплекс, а саме: будівлі, споруди, обладнання та інвентар дитячого оздоровчого табору "Юний моряк", загальною площею 2692, 0 кв.м., що знаходиться на балансі ДП "Одеський морський торгівельний порт", та розташовано за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 16.

Пунктом 1.3 зазначеного договору мета використання об'єкту оренди - організація дозвілля дітей та юнацтва у позаурочний час.

14.07.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Православним Приходом Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної Церкви на прохання останнього був укладений договір про внесення змін до договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (зі змінами).

Цією додатковою угодою до Договору оренди було змінено мету використання об’єкту оренди - розміщення благодійної організації (пункт 1) та продовжено термін дії договору оренди до 28.04.2007р.

Судами встановлено, що вказані зміни було внесено з врахуванням листів Православного Приходу Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії УПЦ від 18.04.2006р. та від 16.05.2006р., листа Одеського порту від 17.04.2006р. № 41-ФД-6/1608, листа Міністерства транспорту та зв’язку України від 15.06.2006р. № 3911/16/10-06.

Дослідивши зазначені листи, суди дійшли висновку, що в листах Одеського порту від 17.04.2006р. №41-ФД-6/1608, на балансі якого знаходиться майно, і Міністерства транспорту та зв’язку України від 15.06.2006р. №3911/16/10-06, органу, уповноваженого управляти майном, відсутні посилання щодо згоди на зміну мети використання дитячого оздоровчого табору "Юний моряк".

Відповідно до ч. 1 ст. 10 названого Закону об’єкт оренди (предмет договору) відноситься до істотних умов договору, а згідно ч. 2 цієї статті Закону укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати Типовому договору оренди державного майна, який затверджений наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000р. №1774,  зареєстрованого в Мінюсті України 21.12.2000р. за № 930/5151.

Як вбачається із спірного договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від 15.09.2004р., змінена мета використання об’єкту оренди: з організації дозвілля дітей та юнацтва у позаурочний час - на розміщення благодійних організацій, на що згоди ні Балансоутримувача (Порта), ні Мінтранса (органа, який управляє майном) отримано не було в  порушення вимог п.1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Попередніми судами також встановлено, що 19.04.2006 р. Центральною санітарною епідеміологічною станцією на водному транспорті було винесено постанову про заборону на постійну експлуатацію дитячого табору (об’єкту оренди) з 25.04.2006р. за порушення санітарного законодавства, про що був повідомлений орендодавець (РВФДМУ) Балансоутримувачем (Портом) листом від 03.05.2006р. №41- ДФ-6/1738 з надісланням йому копії вказаної постанови Центральної СЕС на ВТ. Однак, не дивлячись на таку заборону в використанні об’єкту оренди, Орендодавець (РВФДМУ) спірним договором від 14.07.2006р. про внесення змін до договору оренди від 05.09.2004р. продовжив строк оренди зазначеного об’єкту до 28.04.2007р. зі зміною мети використання цього об’єкту оренди в порушення вимог Законів України "Про оренду державного та комунального майна, "Про управління об’єктами державної власності", а також умов Типового договору оренди державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000р. №1774, зареєстрованого в Мінюсті України 21.12.2000р. за №930/5151.

За таких обставин, висновки суду 1-ї та 2-ї інстанції щодо задоволення  позову в частині визнання недійсним та припинення на майбутнє п.1 договору про внесення змін до договору оренди від 15.09.2004р. нерухомого майна, з урахуванням приписів ст. 203, 215 ЦК України, колегія визнає правильними та обґрунтованими.

Погоджується колегія і з висновком суду апеляційної інстанції щодо  відмови в позові в частині розірвання договору від 15.09.2004р. оренди нерухомого майна за вказаною адресою, оскільки питання про розірвання договору може ставити тільки сторона по такому договору (ст. 188 ГК, ст. ст. 651, 652 ЦК), якою позивач у справі не являється.

Наведене спростовує доводи касаційної скарги щодо невідповідності  судових актів нормам матеріального та процесуального права, та не заперечує їх правильність і законність.

Таким чином, господарськими судами попередніх інстанцій встановлені обставини справи, що підтверджуються певними доказами, яким попередні суди дали належну оцінку, правом переоцінки яких касаційна інстанція не наділена, з’ясовано дійсні права і обов’язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини сторін, з огляду на що колегія вважає прийняті судові акти такими, що відповідають положенням ст.ст. 84, 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. N 11 "Про судове рішення", а отже  і підстави для  їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. у справі № 17/357-06-12269 залишити без змін.

Головуючий суддя          :                                                   В.С. Божок

Судді:                                                          Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко