ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.07                                                                                           Справа  № 8/229 (7-НР)

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого –судді                                                  Давид Л.Л.

Суддів                                                                      Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

апеляційну скаргу Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за вих.. №04-15/1087 від 20.07.2007 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.07.2007року

у справі №8/229 (7-НР)

за позовом Комунального підприємства “Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода”, м. Ужгород

до відповідача Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород

про визнання недійсним рішення

за участю представників сторін:

від позивача: Турецька Н.М. –начальник юридичного відділу (довіреність за №267 від 19.04.2007 р.);

від відповідача: Рожкова Д.В. –головний спеціаліст-юрисконсульт першого відділу досліджень та розслідувань територіального відділення (довіреність за №03-15/1398 від 17.09.2007 р.), Сочка В.Ю. –начальник другого відділу досліджень і розслідувань територіального відділення (довіреність за №04-15/600 від 17.05.2007 р.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.07.2007 р. у справі №8/229 (7-НР) частково задоволено позовні вимоги Комунального підприємства «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства», м. Ужгород (надалі –Позивач) до Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород (надалі –Відповідач) про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення АМК України від 30.06.2005 р. №23 у справі №04-18/2005. Визнано недійсним пункти 2,3,4,6 рішення №23 від 30.06.2005 р. по справі №04-18/2005 адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення АМК України. В задоволенні вимог в частині визнання недійсним п.1 рішення №23 від 30.06.2005 р. по справі №04-18/2005 адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення АМК України відмовлено. Провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним п.5 рішення №23 від 30.06.2005 р. по справі №04-18/2005 адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення АМК України припинено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що включення підприємством Позивача до договорів, укладених з населенням (мешканцями багатоквартирних будинків), умови щодо терміну припинення надання послуг з водопостачання та водовідведення у разі прострочення оплати понад 2 місяці, не може бути кваліфіковано як порушення у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Оскільки, рішенням виконкому міськради №91 від 24.06.1998 р. КП «Водоканал м.Ужгорода»визначений як виробник послуг, тому у відповідності до «Правил користування системами комунального водопостачання та відведення в містах і селищах України», затверджених наказом Державного Комітету України по житловому комунальному господарству №65 від 01.07.1994 р. передбачено право водоканалу припинити подачу води в разі прострочення оплати понад два місяці. Неправомірною визнано судом позицію Відповідача стосовно визнання таких дій КП «Водоканал м. Ужгород», як встановлення у договорах з бюджетними установами умов про розрахунки за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення згідно бюджетного фінансування та стягнення економічно необгрунтованої плати згідно з розрахунками розміру плати, що не відповідають нормативним вимогам, зловживанням монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції. Умовами таких договорів, в межах затвердженого для відповідної бюджетної установи бюджетного фінансування на оплату послуг Відповідача, встановлено лише загальну суму договору, що допускається в силу норм, передбачених ст.ст. 627, 628 ЦК України і не є порушенням антимонопольного законодавства. Необгунтованим визнано п. 3 рішення з огляду на те, що з аналізу договорів №29 від 01.02.2004 р. (з обласним госпіталем інвалідів війни та учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС) та від 15.03.2004 р. №42 (із Закарпатським обласним кардіологічним диспансером) вбачається, що такі укладено на ідентичних за своїм змістом умовах і жоден з них не містить умову про оплату бюджетного призначення, що відповідно не є порушенням п.2 ч.2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а тому пункти 2, 3, 4, 6 рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення АМК України від 30.06.2005 р. визано судом недійсними. В задоволенні вимог в частині визнання недійсним п. 1 рішення №23 від 30.06.2005 р. судом відмовлено з огляду на те, що такі фактично не оспорюються. Провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним п. 5 рішення №23 від 30.05.2005 р. припинено на підставі п.1 ст. 80 ГПК України, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в господарському суді.

Відповідач –Закарпатське обласне територіальне відділення АМК України, - не погодившись з вищезазначеним рішенням, подав апеляційну скаргу (вих. № 04-15/1087 від 20.07.2007 р.) до Львівського апеляційного господарського суду, в якій покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права та з неповним дослідженням обставин справи, а саме:

-          на думку скаржника невірним є твердження суду, про те, що положення «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення»розмежовують терміни «виконавець»і «виробник»тому КП «Водоканал м. Ужгород»є тільки виробником, проте чинним законодавством не передбачено норми, яка б зазначала що виробник і виконавець не можуть бути однією особою;

-          висновок суду про те, що на момент винесення спірного рішення КП «Водоканал м. Ужгород»повинен був керуватись «Правилами користування системами комунального водопостачання та відведення в містах і селищах України»є невірним, оскільки Позивач мав право та обов‘язок застосовувати нормативні документи, виходячи із сфери застосування, оскільки вищезазначені Правила регулюють правовідносини зі споживачами - державними, колективними та іншими підприємствами, організаціями, установами, а також окремими громадянами, що мають жилі будинки або їх частини на праві приватної власності, а «Правила надання населеннню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», регулюють відносини із наймачами (власниками) квартир (приватних будинків), яким надаються послуги з централізованого холодного та гарячого водопостачання, теплопостачання та водовідведення у житловому фонді та підсобних приміщеннях;

-          судом також не враховано того, що КП «Водоканал м. Ужгород»всупереч «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України»стягує плату, виходячи не з фактичного водоспоживання, облікованого за якоюсь методологією, а згідно бюджетного фінансування абонентів без будь-якої прив‘язки до кількості та якості наданих послуг. Такі дії КП «Водоканал м. Ужгород»щодо встановлення розрахунку за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення згідно затвердженого бюджетного фінансування споживачів, нарахування плати по нормам водоспоживання, які не відповідають вимогам нормативно-правовових документів, і відповідно, стягнення економічно необгрунтованої плати, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.1 ч.2 ст. 13, п.2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких цін та умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

На підставі наведеного вище, скаржник вважає, що реалізуючи повноваження органів АМК України та дотримуючись процедурних засад діяльності, адміністративна колегія Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України правомірно визнала дії Позивача порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.п. 1,2 ч.2 ст. 13, і п.2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем шляхом встановлення таких цін та умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку та застосування різних умов до рівнозначних угод з суб‘єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об‘єктивно виправданих на те причин. Просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу за вих. №623 від 01.10.2007 р. та його представник в судовому засіданні заперечує доводи апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, з повним дослідженням матеріалів та обставин справи, просить залишити останнє без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2005 р. у справі №8/229 (Т-1 а.с.263-271) (залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського від 14.02.2006 р. (Т-2 а.с.42-44)) відмовлено в задоволенні вимог Комунального підприємства «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», м. Ужгород  до Закарпатського обласного територіального відділення АМК України, м. Ужгород про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2005 р. №23 по справі №04-18/2005.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2006 р. скасовано постанову Господарського суду Закарпатськолї області від 04.11.2005 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.02.2006 р., а справу №8/229 передано на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області (Т-2 а.с.65-73).

Врахувавши вказівки Вищого господарського суду України в постанові від 06.06.2006 р., Господарським судом Закарпатської області у справі №8/229(7-НР) 11.07.2007 р. прийнято рішення, яким частково задоволено позовні вимоги Комунального підприємства Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Ужгород (надалі –Позивач) до Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород (надалі –Відповідач) про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2005 р. №23 у справі №04-18/2005. Визнано недійсним пункти 2,3,4,6 рішення №23 від 30.06.2005 р. по справі №04-18/2005 адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення АМК України. В задоволенні вимог в частині визнання недійсним п.1 рішення №23 від 30.06.2005 р. по справі №04-18/2005 адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відмовлено. Провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним п.5 рішення №23 від 30.06.2005 р. по справі №04-18/2005 адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення АМК України припинено (Т-2 а.с. 189-200).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.07.2007 р. нормами чинного матеріального та процесуального права, обставинам та матеріалам справи, виходячи з наступного.

Закарпатським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України проведено перевірку дотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції Комунальним підприємством „Виробничим управлінням водопровідно-каналізаціного господарства міста Ужгорода”. За результатами перевірки діяльності Комунального підприємства „Виробничого управління водопровідно-каналізаціного господарства міста Ужгорода” прийнято рішення адміністративною колегією Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №23 від 30.06.2005 р. по справі № 04-18/2005 (Т-1 а.с.13-17). Згідно даного рішення Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода»: визнано таким, що за результатами діяльності 2004 р. та 5 місяців 2005 р. займає монопольне становище на ринках централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з часткою 100 відсотків в територіальних межах своїх водопровідно-каналізаційних мереж м. Ужгорода, с. Кінчеш, с. Коритняни Ужгородського району.

Вказаним рішенням порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції” у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких цін та умов придбання товару, наступні неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, визнано такі дії КП „Водоканал м. Ужгорода”: включення в договори про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення умови про припинення надання послуг у разі прострочення оплати понад 2 місяці, замість передбаченого нормативно-правовими актами (Правилами надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення – Правила 1) строку не менше трьох місяців; встановлення розрахунку за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, згідно затвердженого бюджетного фінансування споживачів, нарахування плати по нормам водоспоживання, які не відповідають вимогам нормативно-правових документів і, відповідно, стягнення економічно необґрунтованої плати.

Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції” у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб’єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об’єктивно виправданих на те причин, визнано дії Позивача щодо встановлення та застосування в договорах від 01.02.2004 р. №29 із обласним госпіталем інвалідів війни та учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та від 15.03.2004 р. №42 із Закарпатським обласним кардіологічним диспансером на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації різних умов придбання товару, а саме: оплати послуг згідно бюджетного призначення, а в іншому випадку – за нормами водопостачання (БНІП).

За вчинення вищевказаних порушень на Позивача накладено штраф у розмірі 2500 грн. за кожне, у загальному розмірі 5000 грн. та зобов’язано усунути порушення шляхом приведення договорів про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення у відповідність до нормативних документів.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про природні монополії»від 20.04.2005 р. №1682-ІІІ (із змінами та доповненнями ), що кореспондується зі ст. 28 ГК України, природна монополія - стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги) (далі - товари);

Комунальне підприємство „Виробниче управління водопровідно-каналізаціного господарства, м. Ужгород” (далі –Ужгородський водоканал), як встановлено Господарським судом  Закарпатської області є юридичною особою та в частині здійснення господарської діяльності є суб’єктом господарювання в розумінні абзацу 12 ст. 1 Закону України „Про захист економічної конкуренції” і діє на ринках, віднесених відповідно до ст. 5 Закону України „Про природні монополії” як до сфер діяльності, які знаходяться в стані природної монополії; є суб’єктом природної монополії згідно ст. 1 Закону України «Про природні монополії»та займає монопольне становище на ринках централізованого водопостачання та водовідведення в 2003 –2004 р.р. і протягом 5 місяців в 2005р. з часткою 100 відсотків в межах своїх водопровідно-каналізаційних мереж м. Ужгород, с. Кінчеш і с. Коритняни Ужгородського району, що й не заперечується представником Позивача.

У відповідності з наведеним вище, судом правомірно відмовлено в задоволенні вимог в частині визнання недійсним п.1 рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №23 від 30.06.2005 р. по справі №04-18/2005, яким визначено Позивача суб‘єктом природної монополії, оскільки сторони не оспорюють того факту, що Відповідач належить до сфери природного монополіста.

Щодо визнання недійсними п. п. 2, 3, 4, 6 рішення №23 від 23.06.2005 р., судова колегія Львівського апеляційного господарського суду виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону України „Про Антимонопольний комітет України” основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб’єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції. Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України „Про захист економічної конкуренції” державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб’єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюється органами Антимонопольного комітету України.

Статтею 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції” визначено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб’єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, зокрема, обмеження конкурентоспроможності інших суб’єктів господарювання або ущемлення інтересів інших суб’єктів господарювання чи споживачів, які б були неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до п. 2 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції”.

У контексті вищенаведених правових норм для кваліфікації дій Ужгородського водоканалу, як зловживання монопольним становищем, необхідною умовою є наявність ознак неправомірності в укладених із споживачами (населенням, бюджетними установами) договорах, які були предметом дослідження проведеної Закарпатським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України перевірки, а також можливість настання відповідних негативних наслідків для інших суб’єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

З огляду на вищевикладене, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що включення підприємством Позивача до договорів, укладених з населенням (мешканцями багатоквартирних будинків), умови щодо припинення наданих послуг з водопостачання та водовідведення у разі прострочення оплати понад 2 місяців, не може бути кваліфіковано як порушення у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

У відповідності до положень, чинних на момент прийняття спірного рішення та в межах періоду, за який здійснено перевірку діяльності КП „Водоканал м. Ужгорода” (2004 р. 5 місяців 2005 р.) «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою КМУкраїни від 30.12.1997р. №1497 (далі –Правила 1), передбачалось право виконавця послуг припиняти надання послуг споживачу у разі неоплати понад три місяці або понад термін, встановлений договором (але не менше як три місяці).

Як вбачається з положень вищезазначених Правил 1, ними розмежовується поняття «виконавця» та «виробника» послуг, зокрема, з централізованого водопостачання та водовідведення.

Виходячи з зазначеного у Правилах 1 визначення термінів „виконавця” та „виробника” послуг, а також приймаючи до уваги той факт, що рішенням виконкому Ужгородської міськради №91 від 24.06.1998р. (із змінами, винесеними рішенням виконкому Ужгородської міськради №202 від 04.11.1998р.) для населення встановлено розмір плати за послуги, надані управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, як виробником послуг, суд першої інстанції правомірно приходить до висновку, що КП „Водоканал м. Ужгород” на території своєї діяльності з водопостачання та водовідведення має статус виробника послуг.

При цьому слід врахувати і ті обставини, що КП „Водоканал м. Ужгорода” у своїй діяльності не здійснює технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових (квартирних) систем водопостачання та водовідведення і, відповідно, не отримує за це плату, яка згідно із затвердженим Ужгородським міськвиконкомом тарифами підлягає внесенню житлово-експлуатаційним організаціям.

Таким чином, КП „Водоканал м. Ужгород” є виробником послуг з водопостачання та водовідведення, а його діяльність по наданню послуг з водопостачання та водовідведення, зокрема, безпосередньо громадянам, на які відкрито особовий рахунок і які перебувають з водоканалом у договірних відносинах, на час прийняття спірного рішення підпадала під регламентацію норм «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України», затверджених наказом Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству №65 від 01.07.1994 р., зареєстрованих в Мінюсті України за №165/374 від 22.07.1994 р.) (далі –Правила 2).

У відповідності до положень п. 13.3 Правил 2 передбачено право водоканалу, завчасно попередивши абонента, припинити подачу води у разі несвоєчасного внесення плати по закінченні двох тижнів від моменту отримання платіжного документа.

Таким чином, умови укладених з населенням договорів стосовно права водоканалу припинити надання послуг у разі прострочення сплати понад 2 місяці, не можна вважати протиправними та, у зв'язку з цим, у діях Позивача порушення, про яке зазначено в оспорюваному рішення, відсутнє.

Судом вірно визнано неправомірною позицію адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України стосовно визнання дій Ужгородського водоканалу щодо встановлення у договорах з бюджетними установами умов про розрахунки за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення згідно бюджетного фінансування та стягнення економічно необґрунтованої плати згідно з розрахунками розміру плати, такими що не відповідають нормативним вимогам та є зловживанням монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

З аналізу умов договорів на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації, укладених із бюджетними установами, зокрема, тих, про які зазначено в оспорювальному рішенні, вбачається, що жодний із таких договорів не містить умови про розрахунок плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення згідно бюджетного фінансування.

Умовами таких договорів, в межах затвердженого для відповідної бюджетної установи бюджетного фінансування на оплату послуг з водопостачання та водовідведення на бюджетний рік, встановлено лише загальну суму договору, що допускається положеннями, передбаченими ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України. Разом з тим, умовами таких договорів передбачено, що у випадку перевищення суми договору абонент зобов'язується укласти додаткову угоду.

Натомість, умовами договорів з бюджетними установами в частині розрахунків за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення передбачено обов’язок абонента здійснювати оплату за фактично надані послуги відповідно до встановленої системи обліку. Договорами визначено обов’язок абонента встановити водомірний прилад та здійснювати розрахунки за отримані послуги за показниками водоміру.

В укладених з бюджетними установами договорах передбачено умову про те, що до встановлення водолічильника нарахування абоненту проводиться за нормами водоспоживання, конкретні кількісні показники яких визначено в договорах, а саме:

- п.5 договору №14 від 01.01.2005р., укладеного з абонентом - Закарпатською обласною бібліотекою для дітей та юнацтва - встановлено, що розрахунки за наданні послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються за затвердженими тарифами в наступному порядку: Абонент зобов‘язується оплачувати за надані послуги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку на умовах цього Договору за тарифами: підприємства , установи, організації: вода 1,20 грн. за куб. м., стоки 0,59 грн. за куб. м. (Т-1 а.с.119-120);

- п. 5 договору №20 від 05.01.2005р., укладеного із абонентом - Обласним госпіталем інвалідів війни на учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС -встановлено, що розрахунки за наданні послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються за затвердженими тарифами в наступному порядку: Абонент зобов‘язується оплачувати за надані послуги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку на умовах цього Договору за тарифами: підприємства , установи, організації: вода 1,20 грн. за куб. м., стоки 0,59 грн. за куб. м. (Т-1 а.с.32-33);

- п. 4 договору №190 від 01.07.2004р., укладеного з абонентом НВК „Престиж”, - встановлено що розрахунки за наданні послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюється за затвердженими тарифами в наступному порядку: Абонент зобов‘язується оплачувати за надані послуги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку на умовах цього Договору за тарифами: підприємства, установи, організації: вода 1,20 грн. за куб. м., стоки 0,59 грн. за куб. м. (Т-1 а.с.48-49);

- п.4 договору №311 від 01.10.2004р., укладеного з абонентом - Ужгородською угорськомовною гімназією - встановлено, що розрахунки за наданні послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються за затвердженими тарифами в наступному порядку: Абонент зобов‘язується оплачувати за надані послуги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку на умовах цього Договору за тарифами: підприємства , установи, організації: вода 1,20 грн. за куб. м., стоки 0,59 грн. за куб. м. (Т-1 а.с.46-47);

- п.4 договору №8 від 02.01.2004р., укладеного з абонентом - Обласною інфекційною лікарнею - встановлено, що розрахунки за наданні послуги по водопостачанню та водовідведенню здійснюються за затвердженими тарифами в наступному порядку: Абонент зобов‘язується оплачувати за надані послуги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку на умовах цього Договору за тарифами: підприємства , установи, організації: вода 1,20 грн. за куб. м., стоки 0,59 грн. за куб. м. (Т-1 а.с. 28-29).

У відповідності до положень вищезазначених договорів абонентам-бюджетним установам дозволено тимчасове (до виконання вимог водоканалу про встановлення приладу обліку) водокористування з нарахуванням плати за узгодженими з водоканалом нормами. Таке право водоканалу передбачено п. 12.1 Правил 2, яким, окрім того, встановлено, що при невиконанні абонентом вимог водоканалу, в тому числі, щодо встановлення водолічильників, його водокористування вважається безобліковим, а водоканал має право вжити заходів, передбачених цими Правилами.

При цьому слід звернути увагу на те, що вжиття таких заходів, в тому числі визначення витрат води відповідно до п. 9.6 Правил 2, є правом, а не обов’язком водоканалу, яким останній не скористався.

Таким чином, в умовах договорів з бюджетними установами в частині розрахунків за послуги з водопостачання та водовідведення не вбачається будь-якої невідповідності вимогам нормативно-правових актів та, відповідно, відсутні підстави стверджувати про наявність у діях Ужгородського водоканалу порушення у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку.

Матеріалами справи спростовується наведений в оспорюваному рішенні Антимонопольного комітету України висновок про те, що у зв'язку із встановленням в договорах №29 від 01.02.2004 із обласним госпіталем інвалідів війни на учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (Т-1 а.с. 30-31) та від 15.03.2004 №42 із Закарпатським обласним кардіологічним диспансером (Т-1 а.с.44-45) різних умов придбання товару, а саме: оплати послуг згідно бюджетного призначення, а в іншому випадку - за нормами водопостачання, дії Ужгородського водоканалу слід визнати порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді  зловживання монопольним становищем на ринку шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб’єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об’єктивного виправданих на те причин.

З аналізу договорів №29 від 01.02.2004 (з обласним госпіталем інвалідів війни на учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС) та від 15.03.2004 №42 (із Закарпатським обласним кардіологічним диспансером) вбачається, що такі договори укладено на ідентичних за своїм змістом умовах, і жоден з них не містить умову про оплату згідно бюджетного фінансування.

Крім цього, в матеріалах справи наявна копія іншого договору, укладеного з обласним госпіталем інвалідів війни на учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: договір №20 від 05.01.2005 р. (Т-1 а.с.32-33). Проте і цей договір не містить умови про оплату послуг згідно бюджетного фінансування. Так, у п.3 договору №20 від 05.01.05 р. передбачено загальну суму договору в межах бюджетного фінансування на оплату відповідних послуг з водопостачання та водовідведення на бюджетний рік. Встановлення загальної суми договору - це одна з погоджених сторонами умов, що, як зазначалось вище, допускається в силу ст.ст.627,628 Цивільного кодексу України.

Крім цього, слід звернути увагу, що договір №29 від 01.02.2004 р. (Т-1 а.с.30-31), слід вважати неукладеним, оскільки такий не підписано з боку КП „Водоканал м. Ужгород” (п.3 ст. 639 Цивільного кодексу України). Таким чином, необґрунтованим слід визнати наведений у п.3 оспорюваного рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного відділення Антимонопольного комітету України висновок, зроблений з огляду на зміст умов договору №29 від 01.02.2004 р., який сторонами фактично не було укладено.Також в ньому жодним чином не обґрунтовано які внаслідок встановлених цим рішенням порушень могли б настати негативні наслідки для інших суб’єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Виходячи з усіх наведених вище обґрунтувань, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про те, що рішення №23 від 30.06.2005 по справі №04-18/2005 Адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного Комітету України в частині визнання дій позивача порушенням у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку та застосування штрафу до Ужгородського водоканалу винесено без наявності обґрунтованих та нормативно визначених підстав, і відповідні пункти 2, 3, 4, 6 рішення правомірно судом визнано недійсними.

Вимоги в частині п.5 спірного рішення не підлягають розгляду в господарському суді, а отже, провадження у справі в цій частині судом правомірно припинено на підставі п.1 ст.80 ГПК України.

При вирішенні спору по суті, судом вірно не взято до уваги аргументи Відповідача, що пов’язані з наявністю постанови Ужгородського міськрайонного суду від 26.07.2005 по справі №3-7987/05, оскільки така не стосується вирішення цивільно-правового спору, а факти вчинення порушень, що є спірними по даній справі, не були предметом аналізу і оцінки суду при розгляді справи №3-7987/05. Таким чином, відповідно до положень ст.35 ГПК України, обставини, про які зазначено у вищевказаній постанові, не можуть мати преюдиційного значення при вирішенні даного спору.

У відповідності до положень ст. 33 ГПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на піставу своїх вимог і заперечень, чого Відповідачем (скаржником ) не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія прийшла до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги та відповідність рішення Господарського суду Закарпатської області нормам чинногго матеріального та процесуального права, обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.07.2007 р. у справі №8/229 (7-НР) залишити без змін, апеляційну скаргу Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу №8/229 (7-НР) повернути Господарському суду Закарпатської області.

Головуючий-суддя                                                            Л.Л.Давид

Суддя                                                                                Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                Х.В.Мурська