СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.07.07                                                                                 Справа № 12/239н-ад.

Суддя Палей О.С., розглянувши матеріали справи за позовом

Дочірнього підприємства "Луганська нафтобаза", м.Луганськ

до Державної податкової інспекції у Артемівському районі м.Луганська

про визнання недійсним наказу

за участю представників сторін:

від позивача - Попов О.М., дов. № 2 від 21.06.07, представник ДП "Луганська нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт";

від відповідача - Шепелева Л.І., нач.упр.аудиту, дов. 6701/9/10 від 31.05.07,   представник Сидорова В.М. - гол.держ.подат.рев.-інсп., дов. № 6702/9/10 від 31.05.07; Юхнов С.Є. - гол.держ.подат.інсп., дов. № 5838/9/10 від 08.05.07; Ведмеденко Р.І. - гол.держ.подат.інсп., дов. № 20/9/10 від 09.01.07.

Суть спору:  заявлено вимогу про визнання нечинним наказу ДПІ у Артемівському районі м.Луганська № 333 від 10.05.07 "Про проведення позапланової виїзної перевірки ДП "Луганська нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт" та податкового повідомлення- рішення № /0 від 31.05.2007 р. про визначення позивачеві суми податкового зобов‘язання з ПДВ в сумі 855353 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

За заявою відповідача у 2005р. Господарським судом Луганської області було порушено провадження у справі №19/906 про банкрутство позивача. Ухвалою Суду від 22.11.2005р. був затверджений реєстр вимог кредиторів, до якого були включені вимоги відповідача, який входить до складу комітету кредиторів. Згідно Постанови Суду від 20.12.2005р. Позивач був визнаний банкрутом та була відкрита ліквідаційна процедура строком на 12 місяців, тобто до 20.12.2006р. За клопотанням ліквідатора та комітету кредиторів строк ліквідаційної процедури продовжено до 20.03.2007р.

У ході проведення заходів по погашенню вимог кредиторів ліквідатором був здійснений продаж майна, яке увійшло до складу ліквідаційної маси банкрута (позивача). Зокрема, з аукціону у січні 2007р. ТОВ „Айдарнафта" придбала частину об'єктів нерухомого майна, які належали позивачу, розташованих за адресою м.Луганськ, вул.Руднєва,60. Продаж майна був здійсненний без нарахування ПДВ. Питання  пов'язані з продажем майна з аукціону були предметом розгляду комітету кредиторів за участю Відповідача.

Після повного погашення вимог кредиторів, ліквідатор направив до  суду клопотання про затвердження звіту та ліквідаційного балансу банкрута; визнання підприємства вільним від боргів та таким, що може продовжувати свою підприємницьку діяльність. До суду ліквідатором були подані всі документи пов'язані з проведенням ліквідаційної процедури у тому числі договір відчуження майна на користь ТОВ „Айдарнафта". У даний момент суд розглядає питання пов'язані з вимогами Відповідача щодо сплати позивачем поточних зобов'язань а також ПДВ з операцій по продажу майна у ході ліквідаційної процедури.

На обгрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що проведення позапланових виїзних перевірок з боку відповідача не передбачено Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з вимогами ст. 22 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строк ліквідаційної процедури не може перевищувати 12 місяців. Суд може продовжити цей строк на шість місяців. Тобто фактично граничнім строком закінчення ліквідаційної процедури позивача є 20.06.2007р. З урахуванням того, що на 15.05.2007р. Судом призначений розгляд справи на якому будуть розглядатися питання щодо поточних вимог відповідача, які були заявлені у ході банкрутства позивача, а також питання щодо затвердження звіту ліквідатора, дії відповідача щодо видання Наказу можна вважати як такими, що спрямовані на затягнення процесу ліквідаційної процедури, що перешкоджає позивачу почати (продовжити) заняття підприємницькою діяльністю та веде до необгрунтованих витрат, пов'язаних з проведенням ліквідаційної процедури.

У зв‘язку з викладеним позивач 17.05.07 звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 17.05.07 було  частково задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та зупинено дію оскаржуваного наказу.

19.06.2007 р. позивач надіслав до суду заяву про зміну (збільшення) позовних вимог та додатково до первинно заявлених вимог також просить визнати нечинним винесене за результатами перевірки податкове повідомлення –рішення ДПІ у Артемівському районі від  31.05.2007 р. № /0 про визначення ДП "Луганська автобаза" суми податкового зобов‘язання з податку на  додану вартість  в сумі  855353 грн. в т.ч. 610845 основного платежу та 244508 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

На обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що:

-позивач не є платником податку на додану вартість з 18.10.2005 у зв‘язку з чим у нього відсутні підстави видавати та виписувати податкову накладну;

-згідно приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 р. № 2343 із змінами та доповненнями (далі –Закон про банкрутство) у зв‘язку з визнанням боржника банкрутом у такої особи виникає особливий правовий статус, який є  відмінним від  статусу боржника;

-в ліквідаційній процедурі у боржника банкрута не з‘являється ніяких додаткових податкових зобов‘язань крім тих, що у вигляді конкурсних  вимог включені до реєстру вимог кредиторів.

Відповідач не погоджується з доводами позивача та на  обгрунтування  заперечень викладає наступне.

До ДПІ у Артемівському районі у м. Луганську   надійшов лист від УБК в ОГНС

ДПА в Луганській області від 03.05.2007р.'№305/7/27-08 (вхідний №964 від 06.03.2007р.) в

якому наведено інформацію, що на підставі  аукціонних торгів від 15.01.2007р. і договору

купівлі-продажувід11.01.07р. майно ДП«Луганськанафтобаза»ВАТ"Луганськнафтопродукт" було реалізовано ТОВ «Айдарнафта»на суму 3054255,8грн. без ПДВ.

Комісія з службової перевірки по факту реалізації майна ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт" на суму 3054225,8 грн. без урахування ПДВ , встановила факт, що в діях ліквідатора ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт" Воронько А.А. вбачаються ознаки ухилення від сплати податків. (Акт службової перевірки від 21.03.2007р.)

До ДПІ у Артемівському районі у м. Луганську надійшов лист 04.04.2007р.за №

4996/7/26-9012 від Управління податкової міліції ДПА в Луганській області з проханням

провести перевірку ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт" у зв'язку з

знаходженням у    них     матеріалів перевірки    ДП  «Луганська    нафтобаза»    ВАТ

"Луганськнафтопродукт" з питання реалізації активів підприємства в процедурі банкрутства та встановлення порушення п.9.4. ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість», ухилення посадових осіб від сплати податку на додану вартість у сумі 610,0 тис. грн.

Управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА в Луганській області на підставі того , що угода по реалізації майна ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт" в адресу ТОВ «Айдарнафта»без урахування ПДВ може містити ознаки сумнівної , запропонувало листом від 17.04.2007р. за №7047/35-005 прийняти участь в проведенні перевірки ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт" фахівцем управління .

ДПІ у Артемівському районі у м. Луганську 05.04.2007р. направило ліквідатору ДП«Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт»повідомлення з запрошенням надати пояснення щодо правових відносин ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт»з ТОВ «Айдарнафта»за січень 2007р. та їх документального підтвердження .Повідомлення вручено поштою 12.04.07р., яке отримано уповноваженим Мошенец.

ДПІ у Артемівському районі у м. Луганську отримала від ліквідатора ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт»пояснення б/н від 18.04.2007р. , вхідний №9114 від 04.05.2007р. згідно якого підтверджено факт укладення договору з ТОВ     «Айдарнафта»купівлі-продажу частини виробничих будівель від 11.01.2007р., засвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Антонець Г.Д. і зареєстрований в реєстрі за №14. Майно яке є предметом договору від 1.1.01.2007р. передано покупцю по акту прийому передачі 15.01.2007р. , після внесення повної оплати придбаного майна на розрахунковий рахунок ДП "Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт». Договір купівлі-продажу №14 від 11.01.2007р. та розшифровки всіх видатків пов'язаних з оцінкою та реалізацією майна банкрута не надано у зв'язку з тим, що 20.02.2007р. ліквідатором до господарського суду Луганської області наданий звіт ліквідатора з додатком документів відповідно до вимог ст.32 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»та клопотання №13/1 від 19.02.2007р. про затвердження звіту.

Листом від 27.04.2007р. №127 ДПІ звернулося до Голови господарського суду Луганської області з проханням надати можливість представнику ДПІ ознайомитися з матеріалами справи №19/906 про банкрутство ДП «Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт». Представники ДПІ у Артемівському районі у м. Луганську 27.04.2007р. ознайомились з матеріалами справи № 19/906 та отримали копії документів , що підтверджують проведену операцію по реалізації майна ДПІ Луганська нафтобаза»ВАТ "Луганськнафтопродукт»підприємству ТОВ «Айдарнафта»на суму 3054255,8 грн. без ПДВ.

На обгрунтування доводів щодо правомірності оскаржуваного рішення податковий орган зазначає на те, що:

-норми Закону України "Про податок на додану вартість" у повній мірі розповсюджуються на ДП "Луганська нафтобаза";

-той факт, що позивач не є суб‘єктом підприємницької діяльності у розумінні п.1 ст.23 Закону про банкрутство не може бути підставою для звільнення  його від нарахування та сплати податку на додану вартість, тому що згідно зі ст.80 ЦК України 2003 р. та незважаючи на те, що підприємство визнано банкрутом, воно є юридичною особою і згідно норм Закону про ПДВ зобов‘язано було зареєструватися платником ПДВ, нарахувати та сплатити до бюджету податок на додану вартість в розмірі 610845 грн.16 коп.;

-оскільки позивач не зареєструвався як платник ПДВ, він несе відповідальність за ненарахування та несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника.

Позивач 02.07.07 подав заяву про часткову відмову від позовних вимог про визнання нечинним наказу ДПІ у Артемівському районі м.Луганська № 333 від 10.05.07 "Про проведення позапланової виїзної перевірки ДП "Луганська нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт"   та  вважає, що розгляд цього питання на даний час не має суттєвого значення, оскільки фактично наказ був виконаний, та навіть визнання його нечинним не призведе до відновлення будь-яких порушених прав позивача.

Враховуючи, що  відмова позивача від позову не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів, суд приймає відмову від позову в частині визнання нечинним наказу № 333 від 10.05.07 та закриває провадження у справі в цій частині на підставі ст.157 ч.1 п.2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що  позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Предметом цього адміністративного спору є рішення податкового органу, як  акт  індивідуальної дії, що породжує для позивача певні правові наслідки у сфері публічно-правових відносин та, враховуючи провадження стосовно підприємства судової процедури банкрутства, безпосередньо впливає на хід процедури ліквідації.

Під час аналізу спірних правовідносин суд керується як нормами Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (далі –Закон про ПДВ), який є спеціальним при  визначенні платників податку на додану вартість, об‘єктів, бази, ставки оподаткування, тощо,  так і нормами Закону України "Про відновлення  платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон про  банкрутство) який є спеціальним при регулюванні правовідносин банкрутства.

Відповідно до преамбули Закону України "Про порядок погашення зобов‘язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі –Закон № 2181) цей Закон не регулює питання погашення податкових зобов‘язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких  поширюються судові процедури, визначені Законом про банкрутство. Положеннями п.7.8 ст.7 Закону № 2181 встановлено, що з моменту прийняття ухвали господарським судом про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок сплати податкового зобов‘язання або погашення податкового боргу такого платника податків, зазначених у заяві, що подається до господарського суду, визначається згідно з нормами Закону про банкрутство, без застосування норм Закону № 2181.

Отже, чинним законодавством встановлено, що певні норми Закону № 2181 не застосовуються до осіб, на яких поширюються судові  процедури, визначені Законом про банкрутство.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону № 2181 податкове зобов‘язання – зобов‘язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну  суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами з питань  оподаткування.

Згідно п.п.7.2.3 п.7.2. ст.7 Закону  про ПДВ у момент виникнення  податкових зобов‘язань по сплаті ПДВ у платника податків –продавця –складається податкова накладна, а за приписами п.п.7.2.4 цієї  статті –право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники ПДВ.

Як підтверджується матеріалами справи, свідоцтво  платника податку на додану вартість ДП "Луганська нафтобаза" від 17.01.2002 р. № 17039601 анульоване на підставі заяви від 18.10.2005 р. вх. № 18050 про виключення з реєстру платника податку на додану вартість.

За висновком податкового органу, порушення п.п.3.1.1. п.3.1 ст.3 та п.4.1 ст.4 Закону про ПДВ в частині не визначення операції з продажу майна банкрута як  об‘єкту оподаткування, є похідним від порушення норм закону, що  регулюють порядок та підстави реєстрації суб‘єктів господарювання в якості платників  податку на додану вартість.

Зокрема, податковий орган посилається на те, що за приписами п.9.4 ст.9 Закону якщо особа, на яку не поширюється дія пункту 2.3 статті 2 цього Закону, як платник податку, вважає за доцільне добровільно  зареєструватися  платником податку і відповідає вимогам підпункту 2.2 статті 2 цього Закону,  така реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Втім, податковий орган безпідставно не враховує те, що:

-по-перше, згідно з приписами ст.23 Закону про банкрутство з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом строк виконання всіх грошових зобов‘язань банкрута  та  зобов‘язань щодо сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів) вважається таким, що настав, а підприємницька діяльність припиняється;

-по –друге, продаж майна банкрута не є  підприємницькою діяльністю у розумінні норм цивільного законодавства, а є фактично примусовою реалізацією майна, отримані від реалізації якого кошти спрямовуються виключно на цілі, визначені спеціальними нормами Закону про банкрутство, а передусім –на задоволення вимог кредиторів, одним з яких є ДПІ у Артемівському  районі.

Зазначене дає підставу для висновку, що у зв‘язку з визнанням боржника банкрутом у такої особи виникає спеціальний правовий статус, в тому  числі у сфері, що належить до регулювання публічно-правових, зокрема податкових відносин.

Відповідно до ст.25 Закону про банкрутство ліквідатор із дня свого призначення здійснює повноваження, визначені ч.1 вказаної статті, а також здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Отже, правосуб‘єктність ліквідатора визначена Законом  про банкрутство, та він позбавлений права здійснювати повноваження, які не передбачені положеннями Закону та виходять за межі його компетенції.

Тому податкові зобов‘язання, що виникають у ліквідаційній процедурі, мають бути  обумовлені саме Законом про банкрутство, у зв‘язку з чим  на ліквідатора покладається відповідний обов‘язок їх сплати.

Таким чином, виходячи з аналізу положень зазначеного Закону, в ліквідаційній процедурі нові зобов‘язання у банкрута в особі його органу управління –ліквідатора (ліквідаційної комісії), можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених цим  Законом,  і порядок їх виконання визначений нормами Закону про банкрутство.

Такими випадками є зобов‘язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших  витрат, пов‘язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.7 ст.30 Закону про банкрутство ліквідатор зобов‘язаний використовувати при проведенні ліквідаційної процедури тільки один рахунок боржника в банківській установі –основний рахунок. Отже, згідно з приписами цього Закону кошти, які надходять при  проведенні  ліквідаційної процедури, зараховуються на цей основний  рахунок  боржника. З нього здійснюються виплати кредиторам у порядку, передбаченому ст.31 Закону  про банкрутство (ч.8 ст.30), і проводяться такі виплати: поточні комунальні та експлуатаційні платежі й інші  витрати, пов‘язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Стаття 31 Закону про банкрутство розкриває склад витрат, пов‘язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Оскільки сплата ПДВ із продажу майна боржника значно  знижує обсяг ліквідаційної маси, то законодавець повинен був прямо виділити цей вид витрат, оскільки він має істотне значення. Однак законодавець прямо не визначає сплату суми ПДВ як витрати, пов‘язані зі здійсненням ліквідаційної процедури, тому її не можна віднести до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Слід також зауважити на те, що відсутність в ціні продажу майна банкрута податку на додану  вартість  за відсутністю надходжень до державного бюджету обумовлює в той же час відсутність  і втрат бюджету у вигляді можливого бюджетного відшкодування податку на додану вартість покупцем майна, у якого, у випадку визначення цієї операції як  об‘єкт оподаткування, виникне податковий кредит.

Зазначене дозволяє дійти висновку, що з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у боржника не можуть  виникати нові зобов‘язання зі сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів).

З викладеного випливає, що в ліквідаційній процедурі у боржника-банкрута не з‘являється ніяких додаткових податкових зобов‘язань, крім тих, які у вигляді конкурсних вимог включені до реєстру вимог кредиторів відповідно до статей  14, 23  Закону про банкрутство, тобто у боржника при продажу майна в ліквідаційній процедурі не виникають зобов‘язання зі сплати ПДВ.

У зв‘язку з відсутністю підстав для нарахування основного платежу, відсутній підстави для застосування фінансових санкцій згідно п.п.17.1.3 Закону № 2181.

Відповідно до п.3 ст. Кодексу адміністративного судочинства України            у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією          та законами України;

2)          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)          обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)          безсторонньо (неупереджено);

5)          добросовісно;

6)   розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотримання принципу пропорційності, оскільки донарахування позивачеві податкового зобов‘язання з ПДВ (який заздалегідь не буде сплачений) унеможливлює звільнення підприємства позивача за наслідками процедури ліквідації від всіх боргів та подальше провадження ним підприємницької діяльності, що  фактично зводить на нівець зміст процедури відновлення платоспроможності боржника.

Заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати в сумі  3 грн.40 коп. судового збору присуджуються позивачеві з держбюджету.

Судові витрати в розмірі 3 грн.40 коп. за позовними вимогами, провадження у яких  підлягає  закриттю у зв‘язку з частковою відмовою позивача від позову, покладаються на  позивача.

В судовому засіданні оголошено  вступну та резолютивну частини рішення з  повідомленням сторін, що повний текст постанови буде виготовлений 06.07.2007 р.

Керуючись ст.ст.94, 118, 157 п.2 ч.1, 160, 163, 167, 186, 254 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити частково.

2.Провадження у справі в частині визнання нечинним наказу ДПІ у Артемівському районі № 333 від 10.05.07 "Про проведення позапланової виїзної перевірки ДП "Луганська автобаза"  ВАТ "Луганськнафтопродукт" закрити.

3.Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення ДПІ у Артемівському  районі м.Луганська від 31 травня 2007 р. № /0 про визначення ДП "Луганська нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт" податкового зобов‘язання з податку на додану віартість в сумі 855353 грн. в  т.ч. 610845 грн. основного платежу та 244508 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства "Луганська  нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт", 91020,  м.Луганськ, вул.Руднєва,60, 7 судові витрати в сумі 3 грн.40 коп.

4.В решті –судові витрати покласти на  позивача.

5.Скасувати заходи забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі і підписано 06.07.2007 р.

Суддя                                                                             О.С.Палей