СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

03 жовтня 2007 року

Справа № 20-11/322

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута
В.М.,

суддів                                                                      Гоголя
Ю.М.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивача: не
з'явився;

відповідача:
не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 на
рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Дмитрієв В.Є.) від
16.08.2007 у справі № 20-11/322

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю
"Агро-Юг" (пр. Текстильників, 5,Херсон,73002); (73002, м. Херсон,
вул. Перекопська, 106)

до           фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 16.08.2007 у справі № 20-11/322 позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агро
-Юг" заборгованість в розмірі 21506,73 грн., з яких 19157,13 грн. -
основна заборгованість, 1680,2 грн. - пеня, 669,6 грн. - 3 % річних, а також
витрати по сплаті державного мита в розмірі 215,10 грн. та
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 57,08 грн.

В основу рішення були покладені
загальні норми цивільного та господарського права, а саме статті 525, 526
Цивільного кодексу України, які стосуються виконання договірних зобов'язань та
норми статей 546, 549, 611, 625 Цивільного кодексу України щодо розміру
неустойки.

При цьому, суд першої інстанції
самостійно розрахував суму неустойки з урахуванням вимог закону і відмовив у
частині вимог, оскільки борг належними доказами був підтверджений позивачем
лише частково.

Не погодившись з цим судовим актом,
відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що суд неправомірно розглянув справу у відсутність фізичної особи -
підприємця  ОСОБА_1, оскільки відповідач
не зміг з'явитися у судове засідання по об'єктивній причині, у зв'язку із
захворюванням.

Так, відповідач посилається на те,
що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що поставлена продукція була
вивезена позивачем зі складу фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 для заміни етикеток. Вказана
продукція повернута не була, а тому, на думку відповідача, яких-небудь
обов'язків по сплаті повернутого товару не має.

Відповідно до статті 98
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були
належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Враховуючи, що чинне процесуальне
законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді справи,
а також те, що неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,  які беруть участь у справі,  належним чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому  розгляду справи, судова
колегія вважає  можливим розглянути
скаргу за відсутності нез'явившихся представників сторін.

При цьому, колегія суддів враховує
те, що будь-яких клопотань про відкладення слухання справи від сторін до суду
не надходило.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши
матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
01.12.2005 між товариством з обмеженою відповідальністю "Агро - Юг"
та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір дистриб'юції №
40.

Відповідно до пункту 2.1 Договору
продавець (позивач) продає, а дистриб'ютор (відповідач) покупає продукцію з
метою її подальшого розповсюдження та продажу на умовах, передбачених даним
договором.

Відповідно до пункту 6.4 Договору
дистриб'ютор здійснює оплату за поставлену продукцію на поточний рахунок
продавця, вказаний в даному договорі, на підставі розхідної накладної впродовж
14 календарних днів з моменту отримання продукції. Платіж вважається здійсненим
з моменту зарахування грошових коштів банківською установою на поточний рахунок
продавця.

Згідно з пунктами 8.3.1, 8.3.4
Договору дистриб'ютор зобов'язаний чітко виконувати умови даного договору та
вимоги продавця за даним договором, здійснювати оплату за поставлену продукцію
в повному обсязі та в строк, визначений п. 6.4 Договору.

Відповідно до накладних № 82 від
01.02.2006 (а. с. 12), № 237 від 01.04.2006 (а. с. 17), № 290 від 14.04.2006
(а. с. 18), № 334 від 27.04.2006 (а. с. 19), позивач поставив відповідачу
продукцію на загальну суму 19157,13 грн.

Вартість поставленого товару на загальну
суму 19157,13 грн. відповідач у встановлений Договором строк не оплатив,
доказів оплати суду не надав.

При цьому, відповідачем ці висновки
місцевого суду в порядку апеляційного провадження спростовані не були.

Обставини справи також свідчать про
те, що 13.06.2007 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 29 від
13.06.2007 (а. с. 21), в якій просив відповідача оплатити заборгованість.

Доказів відповіді на вищенаведену
претензію матеріали справи не містять, відповідачем суду не надані.

При цьому, господарським судом
міста Севастополя обґрунтовано були не прийняти в якості належних доказів
накладні № 351 від 03.05.2006 (а. с. 20) на суму 9680,0 грн. та № 235 від
01.04.2006 (а. с. 16) на суму 15624,00 грн. у зв'язку з тим, що з боку
відповідача дані накладі підписані не були.

Відповідно до статей 525, 526
Цивільного кодексу України та положень
статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого
законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його
умов не допускається,  якщо інше не
встановлено договором чи законом.

Посилання відповідача на те, що він
по об'єктивним причинам не міг забезпечити явку у судове засідання суду першої
інстанції, колегією суддів до уваги не приймаються, тому що стаття 22
Господарського процесуального кодексу України, зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове
засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає
вирішенню спору. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може
бути вирішено в даному засіданні.

Чинне процесуальне законодавство
також не зобов'язує суб'єктів підприємницької діяльності у господарському
процесі забезпечувати особисту явку. Враховуючи належне сповіщення відповідача
про час та місце розгляду, судова колегія зазначає, що розглянути справу за
відсутності нез'явившихся представників сторін за наявними документами в
матеріалах справи -є правом суду.

При цьому, стосовно доводів
відповідача про вивіз товару з його складу, апеляційна інстанція вважає
необхідним зазначити, що дані факти матеріалами справи ніяким чином не
підтверджені.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 546, статті 549,
пункту 3 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у
разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен
день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 10.1 Договору
у випадку порушення дистриб'ютором строків та порядку оплати продукції,
дистриб'ютор сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочки платежу.

Судова колегія погоджується з
розрахунком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам пункту 6
статті 232 Господарського кодексу України, відповідно до якого нарахування
штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано, крім того, при здійсненні розрахунку
позивачем не враховано зміну ставки НБУ протягом періоду прострочки
зобов'язання за кожною накладною.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,
зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що накладні № 351
від 03.05.2006 (а. с. 20) на суму 9680,0 грн. та № 235 від 01.04.2006 (а. с.
16) на суму 15624,00 грн. є неналежними доказами, місцевий господарський суд
також вірно розрахував 3 % річних, які відповідно складають -669,60 грн.

З урахуванням викладеного, судова
колегія  вважає, що рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а
тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи
- підприємця  ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Севастополя від 16.08.2007 у справі № 20-11/322 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.М. Плут

Судді
Ю.М. Гоголь

Н.П. Горошко