ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 серпня 2007 р.

№ 2-123/06

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф., Коробенко Г.П..

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Закритого акціонерного товариства
"Укрзернопром"

на ухвалу

апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14.06.2004 (справа № 22а-2310/2004 кат.41)

у справі

Дніпропетровського районного суду
Дніпропетров-ської області

за позовом

Товариства  з обмеженою відповідальністю
"Дніпрохлібопродукт"

до

1.ОСОБА_1; 2.Закритого
акціонерного товариства "Укрзернопром"

про

визнання угоди недійсною

в судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача:

не з'явилися

від відповідачів:

не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

29.12.2006 набрав чинності
Закон  України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів" від 15.12.2006 за № 483-V.

Вказаним Законом віднесено до
підвідомчості господарських судів справи, що виникають з корпоративних відносин
у спорах між господарським товариством та його учасником (засновниками,
акціонерами).

Касаційні скарги та рішення суддів
у справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону, що подані
до набрання чинності цим Законом, по яких провадження не порушено (не відкрито)
Верховним судом України передані для розгляду Вищому господарському суду
України.

Рішенням від 12.02.2004
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області визнано недійсним
договір уступки права вимоги від 12.12.2001 укладеного між ЗАТ
"Укрзернопром" та ОСОБА_1.

Ухвалою від 14.06.2004 апеляційного
суду Дніпропетровської області рішення Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 12.02.2004 залишено без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним касаційну
скаргу задовольнити частково.

Дніпропетровським районним судом
встановлено, що ВАТ "Дніпромлин" створено в результаті приватизації
майна державної форми власності "Дніпропетровського комбінату
хлібопродуктів", цілісний майновий комплекс якого знаходився в оренді
трудового колективу цього підприємства. Засновниками ВАТ "Дніпромлин"
згідно з установчим договором від 30.10.1998 виступили Регіональне відділення
Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та ТОВ
"Дніпрохлібопродукт", створене членами організації орендарів
Орендного підприємства "Дніпропетровський комбінат хлібопродуктів".
Відповідно до ст.12 Установчого договору передбачене зобов'язання щодо
розподілу 13618744 акцій серед членів організації орендарів.

Відповідно до ст.17 Закону України
"Про приватизацію державного майна" з моменту реєстрації ВАТ, діяльність
підприємства, створеного на базі орендованого майна, або будь-якого суб'єкта
підприємницької діяльності, який орендує майно, припиняється, товариство стає
правонаступником прав і обов'язків орендаря, до статутного фонду ВАТ вноситься
державне майно, здане в оренду, та майно, яке є власністю орендаря, і на
вартість якого орендар отримує акції створеного відкритого акціонерного
товариства.

Згідно з п.5 Декрету Кабінету
Міністрів України від 20.05.1993 "Про приватизацію цілісних майнових
комплексів державних підприємств та їх структурних підрозділів, зданих в
оренду" розподіл акцій між членами організації орендарів провадиться у
місячний термін з дня реєстрації акціонерного товариства.

Таким чином, члени організації
орендарів мають право на одержання акцій ВАТ, до статутного фонду якого увійшло
створене (набуте орендарями майно. Разом з правом на вищезгадані акції
набувається і право вимоги їх у випадку, коли передача акцій не відбулася.

Договір цесії за змістом ст.197
Цивільного кодексу України в понятті "уступка вимоги" не заперечує і
передбачає уступку вимоги права.

Стаття 12 Установчого договору від
30.10.1998 є договором на користь третьої особи, яка вправі розпоряджатися
таким правом, в тому числі, передати (уступити) його іншій особі на підставі
ст.197 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст.197
Цивільного кодексу України передбачені правові перешкоди цесії, однак жодна з
них не може бути застосована в даних правовідносинах.

Таким чином, зобов'язання
товариства перед ОСОБА_1 виникло на підставі статутних документів, за формою
відступлення права відповідає закону, оскільки і саме зобов'язання і договір
про відступлення права вимоги укладені в письмовій формі.

Дніпровським районним судом
залишені без належного дослідження  та
оцінки доводи відповідачів щодо характеру виниклих правовідносин та не
з'ясовані й інші суттєві обставини (факти) - чи була ОСОБА_1 членом організації
орендарів, чи проведений передбачений установчим договором від 30.10.1998
розподіл акцій серед членів організації орендарів та чи мала ОСОБА_1
безпосередньо право на такі акції.

Зважаючи на те, що відповідно зі
ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду, вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, тому судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа передачі
на новий розгляд господарському суду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 № 11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив
справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

При новому розгляді справи
принагідно повно та всебічно вияснити всі обставини справи, дати їм належну
правову оцінку та постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
ст. 1119  - ст.11111
Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Ухвалу від 14.06.2004 апеляційного
суду Дніпропетровської області та рішення від 12.02.2004 Дніпропетровського
районного суду скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко