ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 7/48

Вищий  господарський суд України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Роздольського І.О. дов. від 05.12.2006 року№2/6671

відповідача

Козака І.Г. –голови ліквідкомісії

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "МИР"

на постанову
від 03.07.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 7/48 господарського суду Чернігівської області

за позовом

Державного комітету України з державного матеріального резерву

до

про

Відкритого акціонерного товариства "МИР"

стягнення 12772,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "МИР" про стягнення 12772,79 грн. боргу за дизельне пальне та бензин, відпущений за договором №25-2/386 від 29.01.1999 року, укладеним на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1953 від 10.12.1998 року.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до статей 161, 162 Цивільного кодексу Української РСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

За апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства "МИР" Київський апеляційний господарський суд постановою від 03.07.2007 року рішення залишив без змін з тих же підстав.

Відкрите акціонерне товариство "Мир" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову скасувати, а позов залишити без розгляду в  зв'язку з тим, що відповідно статті 21 Закону України " Про державний бюджет України на 2007 рік" органами стягнення заборгованості юридичних осіб перед державою за бюджетними позичками визнані органи державної податкової служби.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України,  касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за паливні матеріали, отримані за договором №25-2/386 від 29.01.1999 року, укладеним на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.1998 року №1953 "Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально - технічними та фінансовими ресурсами в 1999 році" між Державним комітетом України по матеріальних резервах, правонаступником якого є позивач та Відкритим акціонерним товариством "МИР" (відповідачем).

Судами встановлено, що на виконання умов договору та Постанови № 1953 Державний комітет України по матеріальних резервах передав відповідачу по нарядам №№38, 39, 41, а відповідач одержав 5 тонн автобензину та 16,286 тонн дизпалива на загальну суму 12 772,7 грн., що підтверджується актом звірки проведення розрахунків за отримані матеріальні цінності державного резерву станом на 01.12.1999 року,  підписаним сторонами договору, а також Чернігівською облдержадміністрацією та Хлібоприймальним підприємством. Відповідач порушив умови договору - не поставив в передбачений договором строк до державного резерву сільгосппродукцію через зберігача, не сплатив також і вартість одержаного бензину та дизпалива шляхом перерахування грошових коштів Державному комітету України по матеріальних резервах або після його реорганізації позивачу.

Докази виконання умов договору відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до пункту 2.3 Договору при обґрунтованій неможливості виконання зобов'язань згідно з пункту 2.2 даного договору по поставці сільгосппродукції до державного резерву, „Підприємство" зобов'язується, у встановленому порядку, сплатити Комітету, в термін до 1 жовтня 1999 року включно, вартість відпущених із держрезерву нафтопродуктів в діючих цінах, які склалися для даного виду продукції на внутрішньому ринку України на момент сплати, але не нижче чим на момент відпуску.

Приймаючи рішення, суд виходив із того, що відповідно до статей 161, 162  Цивільного кодексу Української РСР, який був чиним до 01.01.2004 року, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Касаційна інстанція не може погодитися із таким висновком, оскільки поза увагою судів як першої, так і апеляційної інстанцій залишилися приписи частини 1 статті 21 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" якою в 2007 році органи державної податкової служби України визначені органами стягнення заборгованості юридичних осіб перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (яка надходить за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801440 та 3511630).

Крім того, згідно з пунктом 2.3 договору на який посилались суди відповідач повинен сплатити Комітету вартість отриманого пального, в той час як рішенням суду сума боргу стягнута в дохід Державного бюджету.

Отже, розглядаючи спір по суті суди не звернули увагу на зазначені норми діючого законодавства та не встановили яке саме право позивача порушено, оскільки згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та ухвала у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007 року та постанову від 03.07.2007 року Київського апеляційного господарського суду у справі № 7/48 господарського суду Чернігівської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "МИР" задовольнити частково.

Головуючий суддя                                        Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач