ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 26-17/6-1/01-3317/275

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Продаєвич Л.В.

суддів:
Заріцької А.О. (доповідач у справі)
Катеринчук Л.Й.

розглянувши  касаційну скаргу
на ухвалу

управління Пенсійного фонду України в                           м. Білгород-Дністровський  Одеської області
Одеського апеляційного господарського суду  від 14 квітня 2006 року

у справі
№  26-17/6-1/01-3317/275  господарського суду  Одеської області

за позовом
управління Пенсійного фонду України в                          м. Білгород-Дністровський  Одеської області

до

сільськогосподарського виробничого кооперативу „Василівка”

про
видачу дубліката наказу

за  відсутності представників сторін,

В С Т А Н О В И В  :

Рішенням арбітражного суду Одеської області від 5 липня 2001 року по справі № 17/6-1/01-3317/275 було задоволено позов Білгород-Дністровського міського відділу Пенсійного фонду України (тепер управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Білгород-Дністровський  Одеської області, далі - УПФ)  і стягнуто з сільськогосподарського виробничого кооперативу „Василівка” (далі - СВК „Василівка”) 199,34 грн. регресного відшкодування пенсії виплаченої Бойчеву В.Ф. у зв’язку з нещасним випадком  12.09.1971 р. На виконання рішення 05.07.2001 р. було видано наказ.

У березні 2006 року УПФ звернулося до суду з заявою про видачу дубліката наказу по справі № 26-17/6-1/01-3317/275 від 05.07.2001 р. для повторної подачі на виконання до виконавчої служби посилаючись на те, що 14.09.2001 р. управлінням наказ  було направлено  на  примусове виконання до виконавчої служби, проте рішення суду залишилося невиконаним, а наказ до управління не повернувся.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29 березня 2006 року  (суддя Никифорчук М.І) в задоволенні заяви УПФ в м. Білгород-Дністровському Одеської області про видачу дубліката наказу від 5 липня          2001 року  відмовлено.

В обґрунтування  відмови  господарський суд послався на те, що  наказ є в матеріалах справи, оскільки постановою державного виконавця від          26.06.2003 року був повернутий до господарського суду із зазначенням про можливе повторне пред’явлення наказу  в строк до 26 вересня 2003 року. При цьому господарський суд послався на те, що  строк пред'явлення наказу до виконання  на час звернення  стягувача до суду з даною заявою витік.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції УПФ подало апеляційну скаргу, в якій просило  ухвалу від  29 березня 2006 року скасувати та прийняти по справі  нове рішення про видачу дубліката наказу.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду  від 14 квітня     2006 року (колегія судді: Лавренюк О.Т.- головуючий, Савицький Я.Ф., Гладишева Т.Я.) УПФ в м. Білгород-Дністровському Одеської області відмовлено у прийнятті апеляційної скарги. Відмовляючи у прийнятті скарги суд апеляційної інстанції послався на те, що  оскарження такої ухвали господарського суду законом не передбачено.

В касаційній скарзі  УПФ в м. Білгород-Дністровському Одеської області  просить ухвалу суду апеляційної інстанції від 14 квітня 2006 року скасувати і передати справу на розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

В обґрунтування касаційної скарги позивач послався на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема ст. 91 ГПК України та положенням Закону України „Про виконавче провадження”.

Склад колегії суддів Вищого господарського суду України змінено розпорядженнями заступника Голови вищого господарського суду України О.Ф. Шульги від 8 жовтня 2007 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, дійшла висновку про  задоволення касаційної скарги з наведених нижче підстав.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду  від 14 квітня 2006 року суд апеляційної інстанції  керувався нормами Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовуються питання щодо видачі дублікату  наказу та апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції. При цьому суд  апеляційної інстанції виходив з того, що ст. 120 ГПК України не передбачено оскарження даної ухвали в апеляційному порядку, тому апеляційна скарга не може бути прийнята.

Проте з таким висновком  суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 120 ГПК України передбачено, що у разі втрати наказу господарський суд  може видати  його дублікат, якщо стягував, або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред’явлення наказу до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ГПК України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках передбачених цим Кодексом та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Згідно з частиною 2 статті 120 ГПК України про видачу дубліката наказу виноситься ухвала. Зазначена норма містить посилання на судовий документ, який виноситься в разі видачі дубліката наказу.

Таким чином, не можна оскаржити в апеляційному та касаційному порядку ухвалу про видачу дубліката наказу.

Частиною 4 статті 106 ГПК України зазначається, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Вказана норма містить перелік ухвал, які постановлюються з певних питань та можуть бути оскаржені в апеляційному та касаційному порядку, тобто це ухвали, які перешкоджають подальшому руху справи.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Відповідно до статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства передбачає забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Тому посилання лише на відсутність  у Господарському процесуальному кодексі прямих вказівок на  можливість оскарження ухвали, яка суттєво може впливати на права та обов'язки учасників судового процесу, не може бути підставою для відмови у прийнятті апеляційної скарги

За таких обставин у Одеського апеляційного господарського суду не було підстав відмовляти СВК "Василівка” у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Одеської області від 29 березня 2006 року  про відмову у видачі дубліката наказу, оскільки оскаржувана ухвала перешкоджає виконанню рішення суду першої інстанції, яке вступило в законну силу, тобто ухвала є такою, що перешкоджає подальшому руху справи.

Така правова позиція  у питанні,  щодо можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі дублікату наказу, міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України № 05/304 від 14.06.2005 року у справі № 12/149-1420.

Оскільки  ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від              14 квітня 2006 року не можна вважати такою, що ґрунтується на законі вона підлягає скасуванню, а справа - передачі до господарського суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України ,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в                          м. Білгород-Дністровський Одеської області задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 14 квітня          2006 року у справі №  26-17/6-1/01-3317/275 скасувати.

Справу передати до Одеського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги.

Головуючий                                                                             Л. Продаєвич

Судді                                                                                         А. Заріцька

Л. Катеринчук