ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07"
листопада 2007 р.
Справа № 16/178-07

вх. № 9315/6-16

Суддя господарського суду Здоровко Л.М.

при секретарі судового засідання Малярчук Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Максимейко О.Ю. довіреність №8 від 10.08.2007
р.;

3- ї особи - Петрової О.В., довіреність №148 від 22.10.2007 р.;

розглянувши справу за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності- фізичної особи ОСОБА_1, с.Подвірки

до  Товариства з
обмеженою відповідальністю "Металіст-А", м. Харків 3-я особа -
Підприємство Харківської облспоживспілки "Центральний ринок" м.
Харків

про стягнення 25299,00 грн. та визнання договорів недійсними.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій
просить    визнати недійсним: договір
оренди №143/6з обладнаної торгової площадки від 01.04.04 р., укладений між ТОВ
"Металіст-А" підрозділ Центральний ринок і СПДФО ОСОБА_1; договір
суборенди №168/6з-05 від 01.09.05 р.
укладений між ТОВ "Металіст-А" і СПДФО ОСОБА_1; договір
суборенди №32/п-06 від 01.12.05 р. укладений між ТОВ "Металіст-А"
підрозділ Центральний ринок і СПДФО ОСОБА_1 та стягнути з ТОВ
"Металіст-А" 10044,00 грн. орендної плати, 12000,00 моральної шкоди,
3000,00 грн. упущеної вигоди, 255 грн. сплачених штрафів. Також до стягнення
заявлено державне мито та витрати за інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Позов обгрунтовано порушенням ТОВ "Металіст-А" під
час укладання договорів вимог ст. ст. 761, 203, 215 ЦК України.

04 вересня 2007 року представник відповідача надав до канцелярії
господарського суду відзив, в якому позов
не визнає, вважає його безпідставним оскільки відповідач дійсно не мав і
не має права на землю, на якій розташований Центральний ринок, а лише
користується та володіє основними засобами підприємства Харківської
облспоживспілки "Центральний ринок" (будівлями, спорудами,
обладнаними торгівельними майданчиками), що розташовані за адресою: м. Харків,
вул. Єнгельса, 33. Підставою для користування ТОВ "Металіст-А"
зазначеним майном у період з 01 квітня 2004 по 31 грудня 2006 року були:
договір оренди № б/н від 01 липня 2003 року, укладений між ТОВ
"Металіст-А" та ПХО "Центральний ринок" та договір
передання у операційну оренду основних засобів від 22 червня 2004 року
укладений з ПХО "Центральний ринок" (далі-договори). Предметом всіх
договорів суборенди, укладених між ТОВ "Металіст-А" та СПД ФО
ОСОБА_1, було майно, що розташоване  за
адресою: м. Харків, вул. Єнгельса,33. Жодних земельних ділянок ТОВ
"Металіст-А" позивачу  у
користування не передавало; вказує, що позовна заява та додані до неї документи
не містять жодного доказу порушення прав позивача з боку ТОВ "Металіст-А".
Спірні договори повністю відповідають загальним вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:

-зміст договорів жодним чином не суперечить положенням про найм
(оренду) Цивільного та Господарського кодексів України, інших актів цивільного
законодавства;

-особи, якими вчинені правочини діяли на підставі та в межах
повноважень;

-волевиявлення учасників правочину було вільним;

-правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними;

Вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України, на яку посилається
позивач у своїй позовній заяві, відповідачем порушені не були та підстави
недійсності правочинів відсутні.

Спірні договори суборенди:

-мають різні предмети. Так, відповідно до пункту 1 договору
№143/6з від 01 квітня 2004 року СПД ФО ОСОБА_1 прийняла у тимчасове користування
обладнаний торгівельний майданчик розміром 20,8м кв.; відповідно до пункту 1.1.
Договору №168/6з -05  від 01 вересня 2005
року СПД ФО ОСОБА_1 прийняла на умовах суборенди обладнаний торгівельний
майданчик загальною площею 7 м кв. відповідно до договору суборенди №32/п-06
СПД ФО ОСОБА_1 прийняла на умовах суборенди обладнане торгівельне місце для
розміщення кіоску розміром 1,05х6,7х2,5м.;

-мають різні кодування (визначення розташування торгівельних
місць). Так, відповідно до Договору оренди № 143/6з від 01 квітня 2004 року,
кодування майна- 08-01-56; відповідно до договору суборенди №168/6з-05 від 01
вересня 2005 року, кодування майна - 08-01-164; відповідно до договору
суборенди № 32/п-06 від 01 грудня 2005, кодування майна - 5.1-03-8а.

Також відповідач зазначає, що ТОВ "Металіст-А" ніколи не
користувався спірною земельною ділянкою і не передавав її у суборенду. Стосовно
відшкодування моральної (немайнової) шкоди, вважає вимоги незаконними та
необгрунтованими з наступних підстав: позивач є фізичною особою- підприємцем,
який здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію.
Відповідно до ст. 51 ЦК України, до підприємницкої діяльності фізичних осіб
застосовується нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність
юридичних осіб. Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України моральна шкода
підлягає відшкодуванню винною стороною. ТОВ "Металіст-А" не
порушувало прав та законних інтересів Позивача, тому немає жодних правових
підстав для зазначенного відшкодування. Також не визнає вимогу позивача по
відшкодуванню сум, сплачених у вигляді штрафу, накладенного на неї, оскільки
підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу є не
укладення того чи іншого договору, а невиконання припису посадової особи Управління
з контролю за використанням та охороною земель у Харківській області № 340667
від 24 січня 2007 року.

19 вересня 2007 року позивач надав до канцелярії господарського
суду пояснення, в якому вказує, стосовно причини зміни розміру площі, що
орендувалася позивачем у відповідача для розміщення належного позивачу кіоску
що 01.04.04р. між позивачем та відповідачем було укладено перший договір
суборенди, згідно до якого позивачу було надано у користування обладнанну
торгівельну площадку розміром 20,8 кв. м. для розміщення і експлуатації кіоску.
Під час виконання вищевказаного договору, за проханням позивача для з'ясування
кому насправді належить земля, на якій розташовано кіоск позивача,
адміністрація ринку продемонструвала схему, відповідно до якої   кіоск позивача стоїть на межі земель ринку
та міської громади та займає лише 7 кв. м. території земельної ділянки яка
належить ринку, у зв'язку з цим розмір площі земельної ділянки за домовленостю
було зменшено до 7 кв.м. та підписано договір суборенди обладнаної торгівельної
площадки від 01.09.2005р. В 2006 року адміністрацією ринку було запропоновано
новий договір в якому  вказувся взагалі,
а лише розмір обладнаного торгівельного місця, з моменту придбання (23.03.04р.)
кіоску у власність він знаходиться на одному місці і займає одну й ту ж площу.
Також позивач надав  розрахунок моральної
шкоди та упущеної вигоди.

25 вересня 2007 року представник відповідача надав до канцелярії
господарського суду доповнення до відзиву, вказує, що по суті, за спірними
договорами позивачу були передані у користування торгівельні місця, для
розміщення на них кіоску.

04 жовтня 2007 року представник відповідача надав до канцелярії
господарського суду клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи
належним чином засвідчену копію витягу з генерального плану ділянки,
розташованої за адресою: вул. Енгельса, 33, на якому визначено кордони
відведених ПХО "Центральний ринок" ділянок, що підтверджує, що
обладнане торгівельне місце, загальною площею 7 кв. м., що було предметом
договорів суборенди №168/6з-05 та №32/п-06, та входить до складу майна,
переданого ТОВ "Металіс-А" ПХО "Центральний ринок",  також
засвідчену копію схеми контрольного обміру об'єкту, що складена у
присутності позивача, яка підтверджує, що кіоск позивача частково знаходиться
на обладнаному торгівельному майданчику ОПТ-1.

08 жовтня 2007 р. через канцелярії господарського суду позивач
надала клопотання просить суд витребувати з контролюючих органів (СЕС  і МНС) дані про те, чи змінювалось
місцезнаходження належного ФО-П ОСОБА_1 кіоску, розташованого за адресою: м.
Харків, вул. Енгельса, 33, в період 01.04.04р. по теперішнійчас, а також дані
про те, з якою періодичністю проводилось обстеження зазначеного кіоску
вказаними органами.

Суд відхиляє зазначене клопотання оскільки позивачем не надано
доказів, що вона зверталась до зазначених контролюючих органів та отримала
відмову у наданні ій запитуваної інформації.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 жовтня 2007
року до участі в розгляді справи №16/178-07 залучено у якості 3-ї особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -
Підприємство Харківської облспоживспілки "Центральний ринок" ( вул.
Енгельса,33, м. Харків, 61005).

25 жовтня 2007 року представник 3-ї особи надав через канцелярію
господарського суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає,
просить суд у позові відмовити, оскільки позивачу було передано майно, що
входить  до складу торгівельного
майданчику ОПТ-1 та яким відповідач користувався та  передавав у суборенду у період з 01.04.2004
р. по 31.12.2006 р. на законних підставах.

У судовому засіданні 25 жовтня 2007 р. за клопотанням представника
відповідача оголошувалась перерва  до
11:00 год. 07.11.2007р.

Після перерви позивач в судове засідання  не з'явився, про час та дату розгляду справи
був належним чином повідомлений (т. 1, а.с. 150).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти
позову,  вказує, що  позов безпідставний, законодавчо
необгрунтований та такий, що не підлягає задоволенню, оскільки обладнаний  торгівельний майданчик ОПТ-1 знаходиться на
земельній ділянці, право постійного користування якою отримане ПХО „Центральний
ринок” у суворій відповідності до норм чинного законодавства.

Представник 3- ї особи в судовому засіданні заперечує проти
позову, вказує, що за Актами приймання - передачі до Основних договорів
Товариству з обмеженою відповідальністю "Металіст-А" Підприємством
Харківської облспоживспілки "Центральний ринок" було передано майно,
а не земельні ділянки, яке Відповідач і передавав у суборенду третім особам.
Тобто проммайданчик №1, проммайданчик №2, майданчик для торгівлі
сільхозпродуктами, майданчик ОПТ-1 та майданчик ОПТ№2 є майном, право на
передачу якого у суборенду третім особам прямо передбачено Основними
договорами. Реалізуючи це право ТОВ "Металіст-А" передавало СПД ФО
ОСОБА_1 торгівельні місця №08-01-56 розміром 20,8 м.кв., №08-01-164 розміром
7м.кв., №5.1-03-8а розміром 7м.кв. (1,05м.Х6,7м.), що входять до складу
торгівельного майданчику ОПТ-1. Торгівельні місця, розташовані на торгівельному
майданчику ОПТ-1, за спірними договорами були передані позивачу для розміщення
кіоску у суворій відповідності до норм чинного законодавства, а саме Правил
торгівлі на  ринках, які є спеціальним
нормативним актом.

Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення представників
сторін та 3-ї особи, судом втановлено наступне.

23 березня 2004 року на підставі договору дарування ОСОБА_1
прийняла в дар металевий кіоск, общитий пластиком, площею 19,4 кв.м.

Згідно до технічного паспорту від 25.06.2001р., площа застройки
20,8 кв.м., загальна площа 19,4 кв.м.

01 квітня 2004 року для здійснення підприємницької діяльності між
суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1(позивач) і ТОВ
„Металіст-А” (відповідач) підрозділ Центральний ринок укладено договір оренди
№143/6з  обладнаної торгівельної площадки
(надалі- договір оренди №143/6з). Згідно до умов договору оренди №143/6з
відповідач надає, а позивач приймає у тимчасове користування за плату
торгівельну площадку, розташовану на ринку в м. Харкові, вул. Енгельса, 33,
розміром 20,8 кв.м., для стаціонарної установки кіоску і здійснення
підприємсцем законної підприємницької діяльності. Орендна плата за місяць за
договором оренди №143/6з становила 30 грн за 1 кв. м, всього 624,00 грн. на
місяць. Термін дії договору оренди №143/6з з 01.04.2004 р. по 31.12.2004 р.
включно.

01 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено
договір суборенди №168/6з-05, згідно до умов якого суборендодатор (відповідач)
передав в строкове платне користування, а суборендатор прийняв на умовах
суборенди обладнане торгівельне місце для розміщення кіоску загальною площею 7
кв. м., розташоване за адресою м. Харків, вул. Енгельса, 33.. Термін дії
договору суборенди №168/6з-05 до 31.12.2005 р. з моменту підписання.

01 грудня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір
суборенди №32/п-06, згідно до умов якого суборендатор передав в строкове платне
користування, а суборендатор прийняв на умовах суборенди обладнане торгівельне
місце для розміщення кіоску розміром 1,05х6,7х2,5, розташоване за адресою м.
Харків, вул. Енгельса, 33.. Термін дії договору суборенди №168/6з-05 до
31.12.2006 р. з моменту підписання.

Суд проаналізувавши вищезазначені договори приходить до висновку,
що предметом  вищевказаних догорів є  користування торгівельним місцем для
розміщення на них кіоску.

Відповідно до абз. 3 п. 13 Правил торгівлі на ринках, затверджених
наказом Мінекономіки України, МВС України, ДПАУ, Держстандарту України від
26.02.2002 р. №57/188/84/105, торгівельне
місце  -   площа,
відведена   для   розміщення необхідного   для
торгівлі  інвентарю  (вагів,
лотків  тощо)  та здійснення продажу продукції з  прилавків
(столів),  транспортних
засобів,  причепів,  візків (у тому числі ручних),  у контейнерах, кіосках,  палатках тощо. Розмір торговельного місця
визначається в правилах  торгівлі  на
ринках,  що  затверджуються  відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою для
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 -3, 5, 6 статті 203 цього
Кодексу.

Згідно із частинами 1-3, 5, 6 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, особа яка вчинила правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд дослідивши зміст спірних договорів, дійшов висновку, що при їх
укладенні сторони договору не допустили порушень, які б свідчили, що  його зміст суперечить  Цивільному
кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Позивач не надав жодного доказу в обґрунтування того, що
особи, які вчинили правочин, не мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. В
матеріалах справи також відсутні докази в підтвердження того, що волевиявлення
учасників правочину  є  не вільним і
не відповідає їх внутрішній волі. Сторони укладаючи договір мали намір
на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Також позивач не
надала доказів вобгрунтування, що торгове місце надавалось для розміщення
кіоску який знаходився на одному і тому ж місці.

Стосовно посилання позивача, що спірні договори укладенні в
порушення  ст. 761 ЦК України суд
зазначає наступне.

01 липня 2003 року між підприємством Харківського облспоживспілки
„Центральний ринок”(далі- Орендодавець) та ТОВ „Металіст-А” (далі- Орендатор)
було укладено договір оренди б/н. Відповідно до умов п.п.1.1. договору оренди
від 01.07.2003 р. Орендодавець сдав в оренду Орендатору основні засоби
(будівлі, споруди, обладнання та відкриті торгівельні майданчики, розташовані
за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 33) згідно до акту прийому-передачі
(додаток №1) без зміни функціонального призначення будівель, споруд та других
основних засобів. Термін оренди з 01 липня 2003 р. по 01 липня 2004 р.. Згідно
до п.п. 3.9. договору оренди від 01.07.2003 р. Орендатор має право здачі в
суборенду третім особам без згоди Орендодавця.

22 червня 2004 року між підприємством Харківського облспоживспілки
„Центральний ринок” (далі- Орендодавець) та ТОВ „Металіст-А” (далі- Орендатор)
було укладено договір передання в операційну оренду основних засобів (далі-
договір), згідно до умов якому, Орендодавець передає, а орендар приймає в
операційну оренду основні засоби (будівлі, споруди, обладнання та відкриті торгівельні
майданчики, що знаходяться за адресою вул. Енгельса, 33), підприємства
Харківської облспоживспілки „Центральний ринок”; згідно з актом приймання-здачі
основних засобів в операційну оренду та актом технічного стану основних
засобів, які є частиною цього договору (додаток №1, №2), без зміни
функціонального  призначення будівель,
споруд та інших основних фондів. Абзацем 2 п.2.2. Договору визначено, орендатор
має право здачі в суборенду орендованих торгових місць та приміщень третім
особам без згоди орендодавця на термін не більше  терміну дії договору оренди. Термін дії
договору з 22 червня 2004 року до 22 червня 2007 року.

Згідно до Акту приймання-передачі основних засобів ПХО
„Центральний ринок” на підставі договору оренди б/н від 01.07.2003 р. від 02 липня
2003 року та Акту приймання-передачі основних засобів ПХО „Центральний ринок”
на підставі договору оренди №2511 від 22.06.2004 р. від 22 червня 2004 року,
майданчик ОПТ-1 входить до складу майна, переданого у користування ТОВ
„Металіст-А”.

Відповідно до ст. 761 ЦК України, право  передання
майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
Наймодавцем  може  бути
також  особа, уповноважена на
укладення договору найму.

Аналіз наведених норм та встановлені обставини справи, дають підстави
суду стверджувати, що ТОВ „Металіст-А”
може бути орендодавцем в розумінні
ст. 761 ЦК України, а тому правових підстав для визнання договору
недійсним суд не вбачає.

Стосовно відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди, яку
вимагає позивач, суд зазначає наступне.

Згідно з  ч.  1
та  2  ст.  23
ЦК України, особа  має  право
на  відшкодування  моральної
шкоди, завданої  внаслідок  порушення
її  прав.  Моральна шкода полягає, зокрема,  у приниженні честі та гідності фізичної
особи,  а
також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 1,2  постанови  Пленуму
Верховного  Суду  України
від 31 березня 1995 р.  N 4
"Про  судову  практику
в справах   про  відшкодування
моральної  (немайнової)  шкоди", роз'яснено,  що під моральною  шкодою
слід  розуміти  втрати
немайнового характеру  внаслідок  моральних
чи фізичних страждань,  або інших
негативних  явищ,заподіяних фізичній чи
юридичній  особі  незаконними діями або бездіяльністю інших
осіб. Відповідно до  чинного  законодавства
моральна  шкода   може полягати, зокрема:  у
приниженні  честі,  гідності,
престижу або ділової репутації,
моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,  у
порушенні   права   власності
(в   тому числі інтелектуальної),  прав, наданих споживачам, інших цивільних
прав, у  зв'язку  з
незаконним  перебуванням  під слідством і судом, у порушенні  нормальних
життєвих   зв'язків   через
неможливість продовження
активного  громадського
життя,  порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до  ч. 1 ст. 1167
ЦК України, моральна шкода,  завдана
фізичній або  юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала,  за наявності  її
вини,  крім  випадків, встановлених частиною другою цієї
статті.

Пунктом 5  Постанови  Пленуму
Верховного  суду  України
від 31.03.1995 N 4 "Про судову практику в справах  про відшкодування   моральної
(немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності обов'язковому  з'ясуванню
при вирішенні  спору про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:  наявність
такої  шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Відповідно до вимог ст.  33
ГПК України  кожна  із сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в
розмірі  12 000 грн. суд приходить до
висновку, що вони є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження
в ході розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не
доведено доказів наявності шкоди, якими саме діями чи бездіяльністю  відповідач спричинив моральну шкоду,  причинно-наслідкового зв'язку між діями чи
бездіяльністю відповідача та наслідками, тобто спричиненням відповідачем  моральної шкоди позивачу.

З посиланням на те, що позивач протягом майже 3-х років вимущена
була витрачати свій робочий час на спілкування з адміністрацією ринку,
службовими особами контролюючих та правоохоронних органів, що негативним чином
впливало на роботу кафе, оскільки за відсутності позивача там працовала лише одна
людина,    заявлено вимогу про стягнення
з відповідача упущеної вигоди у розмірі 3000,00
грн., яку б вона отримала, якщо б постійно перебувала на робочому місці.
В обгрунтування позову в частині стягнення суми втраченої вигоди позивач
посилається на ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України.

Відповідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи,  які
особа  могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільно-правова відповідальність у вигляді збитків (упущеної
вигоди) настає у разі наявності в діях заподіювача шкоди складу
цивільно-правової відповідальності: протиправність поведінки заподіювача шкоди;
наявність шкоди; прямий причинний зв'язок між протиправною поведінкою та
шкодою; наявність вини в діях заподіювача шкоди.

Аналіз правовідносин, що склалися між сторонами, дає підстави суду
вважати, що в діях відповідача відсутній склад цивільно-правової
відповідальності у вигляді відшкодування збитків, позивач не довів суду, що в
діях відповідача є протиправність поведінки у виникненні у позивача упущеної
вигоди у сумі 3000,00 грн. та ці збитки, є наслідком протиправних дій
відповідача,   відсутній прямий причинний
зв'язок.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 255,00 грн
сплачених штрафів, суд відмовляє у їх задоволені виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 24.01.2007 р. головним
спеціалістом Харківського міжрайонного відділу з контролю за використанням та
охороною земель державним інспектором Кудрею О.С. відповідно до вимог ст. 6, 10
Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель”
була проведена перевірка з питання додержання вимог земельного законодавства
ФО-П ОСОБА_1, за результатами перевірки встановлено, що земельна ділянка по
вул. Енгельса, 33, площею оріентовно 0,0022 га, використовується ФО-П ОСОБА_1
для експлуатації та обслуговування павільйону-кафе „Незабудка” без документів,
що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, що є
порушенням ст. 125 Земельного кодексу України, про що було складено Акт
перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.01.2007 р. (далі
-Акт) (а.с. 39). На підставі Акту Управлінням з контролю за виконанням та
охороною земель у Харківській області винесено припис №340667 від 24.01.2007 р.
(а.с. 40), яким було зобовязано позивача
усунути порушення земельного законодавства до 23.02.2007 р. Акт та
припис підписано позивачем та в установленом діючим законодавством порядку
оскаржено   не було. Таким чином,  підставою для притягнення позивача до
відповідальності у вигляді штрафу є не укладення того чи іншого договору (на
час перевірки договірних відносин між позивачем та відповідачем не було,
оскаржувані договори не діяли), а не виконання припису посадової особи.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленному законом
порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються
вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини які мають значення для
правильного вирішення господарського спору. Ст.33 ГПК України говорить, кожна
сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд, давши оцінку всім доводам, якими позивач обґрунтовує позовні
вимоги,  дійшов висновку про відсутність
правових підстав для визнання спірних договорів недійсними, позовні вимоги в
частині стягнення 12 000,00 моральної шкоди та в частині стягнення суми
упущеної вигоди у розмірі 3000,00 грн. та 255 грн. сплаченого штрафу не  підлягають задоволенню з підстави не
доведення позивачем  розміру шкоди та
причинно-наслідкового зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та
наслідками, тобто спричиненням саме такого виду та розміру шкоди, в зв'язку з
чим в задоволенні позову відмовляє.

З урахуванням положень статей 44,49 Господарського процесуального
кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 23, 213, 215,
1167 Цивільного Кодексу України, ст. ст.1, 4 - 4-7, 12, 22, 28,32 - 34, 36, 43,
44-49,  82-85 Господарського
процесуального  кодексу України , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя
Здоровко Л.М.

Повний
текст рішення підписано 07.11.2007 р.