ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.07                                                                                        Справа №  20/202д/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №8”, м.Запоріжжя

до Закритого акціонерного товариства “Територіальне міжгалузеве об'єднання “Запоріжжя” , м.Запоріжжя

про спонукання до укладення договору

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача –   Підгайний О.П. (дов.№1150/05-05 від 15.05.2007р.);

Пасова Т.Ф. (дов. №47/05-05 від 17.01.2007р.);

Від відповідача  –Істомін О.М. (довіреність №1/68 від 14.05.2007р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений  позов про зобов’язання ЗАТ “ТМО “Запоріжжя” укласти з КП “ВРЕЖО №8” договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій від 01.03.2007р.

Ухвалою господарського суду від 13.04.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/202д/07,  судове засідання  призначено на 15.05.2007р. На  підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні 15.05.2007р. оголошено перерву до 31.05.2007р., потім розгляд справи відкладено на 09.07.2007р. Ухвалою голови господарського суду від 31.05.2007р. строк вирішення спору продовжено в порядку ст.69 ГПК України до 11.07.2007р.

09.07.2007р. справу розглянуто, за згодою сторін оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач підтримує  позовні вимоги, мотивуючи наступним.  КП “ВРЕЖО №8”  направило ЗАТ ТМО “Запоріжжя” для розгляду та на підпис  два примірники проекту договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач розглянув та підписав договір з протоколом розбіжностей від 12.03.2007р. та з порушенням строку, встановленого ч.4 ст.181 ГК України. 02.04.2007р. позивач підготовив Протокол узгодження розбіжностей  до договору. В результаті розгляду Протоколу розбіжностей до  договору та протоколу узгодження до договору позивач та відповідач згоди  не досягли. Позивачем  у проекті договору передбачено всі істотні умови договору: предмет, ціна, обов'язки сторін, відповідальність, строк дії,  порядок вирішення спорів, реквізити сторін. На підставі Закону України “Про житлово-комунальні послуги” укладання данного договору є обов'язковим для сторін. На підставі Закону України “Про житлово-комунальні послуги”,  Закону України “Про місцеве самоврядування”, ст.  181  ГК України просить позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, мотивуючи наступним. Відповідно до Закону України “Про житлово-комунальні послуги”  договори  про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з власником приміщень повинні укладатись  на основі типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №560. Також п.4 ст.179 ГК України встановлено, що не допускається зміна типового договору. Відповідно до роз'яснень Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 16.11.2006р. № 5/3-2589 відносини у сфері послуг житлово - комунальних послуг повинні відбуватись на договірній основі.  Позивач  надав редакцію договору, який не відповідає вимогам  типового  договору та нормам діючого законодавства України, виключає його відповідальність за порушення умов договору та не має конкретизації що до розміру тарифів, які визначаються у кожному будинку  окремо.  Відповідач надав протокол розбіжностей, де конкретизував предмет, порядок розрахунків, та двосторонню відповідальність за неналежне виконання умов договору, але позивач не надав згоду, та звернувся до суду. При цьому це вже друга спроба спонукати укласти договір. Просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство ТМО “Запоріжжя” згідно з реєстраційним посвідченням від 31.05.1994р. є власником нежитлового приміщення  №1Х, що знаходиться в будинку №7 по бул. Будівельників м.Запоріжжя.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.05.2005р. №180/1 “Про прийняття до комунальної власності м.Запоріжжя об'єктів державного житлового і нежитлового фонду від підприємства-банкрута ВАТ “Запоріжжитлоцивільбуд”, будинок №7 по  бул.Будівельників м.Запоріжжя був прийнятий до комунальної власності міста. Згідно наказу управління житлового господарства Запорізької міської ради від 01.06.2005р. №190 “Про прийняття на баланс КП “ВРЕЖО  №8” та відповідного наказу КП “ВРЕЖО  №8” від 16.06.2005р. №150 зазначений будинок прийнятий в повне господарське відання КП “ВРЕЖО  №8”.

22.02.2007р. КП “ВРЕЖО №8”  направило ЗАТ ТМО “Запоріжжя” для розгляду та на підпис  два примірники  договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.03.2007р. Відповідач отримав проект договору, розглянув його та підписав договір з протоколом розбіжностей від 12.03.2007р. Позивач отримав договір з протоколом розбіжностей 22.03.2007р., про що свідчить штамп на супровідному листі. Для узгодження  протоколу розбіжностей позивач запросив відповідача на 02.04.2007р. У результаті розгляду Протоколу розбіжностей до  договору та протоколу узгодження до договору позивач та відповідач згоди  не досягли.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 649 ЦК України встановлено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Згідно з ст.187 ГК України  судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визнано інше.

Відповідно до ч.3 ст. 179 ГК України, яка встановлює загальні умови укладення договорів, що породжують господарські зобов’язання,  укладення господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених  законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Загальний порядок укладення господарських договорів передбачений ст.181 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 181 ГК України проект  договору  може  бути  запропонований  будь-якою  з сторін.  У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.  Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами  оформляє  договір відповідно до вимог частини  першої цієї статті і повертає  один  примірник  договору  другій  стороні  або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За  наявності  заперечень  щодо  окремих   умов   договору сторона,   яка   одержала   проект   договору,   складає  протокол розбіжностей,  про що  робиться  застереження  у  договорі,  та   у двадцятиденний  строк  надсилає  другій  стороні  два  примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

На підставі п.7 ст.181 ГК України позивач передав спір на вирішення господарського суду. Вважає, що запропонований ним проект містить всі істотні умови: предмет, ціна, обов’язки сторін, відповідальність, строк дії, порядок вирішення спорів, реквізити сторін. Однак, просить  внести зміни до проекту, оскільки пізніше стало відомо, що відповідач є власником меншої площі, чим зазначено в проекту,  тому просить зобов’язати відповідача укласти договір від 01.03.2007р. пропорційно площі, що знаходиться у власності відповідача.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.  Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов’язки встановлені спеціальним законодавством, зокрема, Законом України “Про житлово-комунальні послуги”. Згідно з ст.ст.1, 13, 16, 19 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”  до цих послуг відносяться, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно з ст.20 цього Закону споживач зобов’язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з ст.ст.26,29  цього Закону  договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою особою. Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Приписами ст.26 Закону встановлені істотні умови договору на надання житлово –комунальних послуг.

Відповідно до п.4 ст.179 ГК України при укладенні  договору сторони можуть визначати договір на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №560.

Як вбачається із проекту договору від 01.03.2007р., який позивач просить спонукати відповідача укласти, він не відповідає  умовам типового договору, не містить усіх істотних умов. Зокрема, не відповідає типовому договору щодо  прав споживача, які звужені (відсутні права, передбачені п.п.3,4,6,7,8), щодо обов’язків споживача (співвласника) (відсутні зобов’язання, встановлені  п.п. 5,6,7,9,10 ); щодо прав виконавця (відсутні права, передбачені п.п.3,4,5  типового договору), щодо зобов’язань виконавця ( відсутні обов’язки, встановлені п.п.5,6,7,8,10 типового договору)   Крім того, у спірному договорі відсутня конкретизація відповідальності сторін (п.п.15-16), відсутній передбачений п.п.17,18 типового договору порядок розв’язання спорів, у тому числі щодо складання акту-претензії. Також відсутній п.20 щодо форс-мажорних обставин, п.п.21-22 типового договору щодо порядку припинення, розірвання договору.

Проект договору, запропонований позивачем для укладення відповідачу, не містить  істотних умов, передбачених ст.26 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”. Зокрема,  відсутній вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості;  перелік форс-мажорних обставин; умови зміни, пролонгації та припинення дії договору.

Згідно з ч.8 ст.181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір  вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо  його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Таким чином, відсутні підстави для спонукання відповідача до укладення договору, який не містить істотних умов.

У зв’язку з викладеним, суд не бере до уваги посилання позивача на інші норми права, рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.01.2006р. №23, у задоволенні позову, з підстав, які заявлено, відмовляється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати  покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49,  82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                      Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі  06.08. 2007 р.