ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.

№ 2-438/2006

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого  Н. Волковицької Л. Рогач

за участю представників:

позивача

не з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено належно)

відповідачів

ОСОБА_1 -довіреність від
26.02.2007 р.

третьої особи

не з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства
“Даско”

на постанову

від 23.05.2007 Київського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 2-438/2006 Дарницького
районного суду м. Києва

за позовом

ОСОБА_2

до

- ОСОБА_3; - Приватного
підприємства “Даско”; - ОСОБА_4; - Приватної компанії з обмеженою
відповідальністю “Баніта Лімітед” (“Banita Limited”); - Товариства з
обмеженою відповідальністю “Курені”

третя особа

Оболонська районна у м. Києві
державна адміністрація

про

визнання угоди щодо відступлення
частки у статутному фонді товариства частково недійсним, визнання частково
недійсними рішень загальних зборів ТОВ “Курені” та визнання права участі у
ТОВ “Курені”

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького
районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ПП “Даско”, громадянина
Великобританії ОСОБА_4, Приватної компанії з обмеженою відповідальністю “Баніта
Лімітед” (“Banita Limited”), за участю третіх осіб - Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації, ТОВ “Курені” (з урахуванням заяви про
виправлення арифметичних помилок у позовній заяві том 1 а.с. 278):

- про визнання правочину щодо
передачі ОСОБА_3 частки у статутному фонді ТОВ “Курені” розміром 19,5 %, який в
грошовому виразі складає 9750,00 грн., частково недійсним, у зв'язку з тим, що
цей правочин укладено з порушенням частини 2 статті 23 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, тобто без письмової згоди подружжя;

- про визнання частково недійсним
рішення зборів учасників ТОВ “Курені”, зазначені в Протоколі № 2 від 05.08.2002
р., з моменту їх прийняття, в частині передачі частки, що належала позивачу у
складі частки ОСОБА_3, яка складає 19,5 % статутного фонду ТОВ “Курені” в
розмірі 9750,00 грн. за рахунок зменшення частки ОСОБА_4 до 30,5 % статутного
фонду ТОВ “Курені” в розмірі 15250,00 грн. і визнання, що право на частку в
розмірі 9750,00 грн., яка складала, станом на 05.08.2002 р. 19,5 % статутного
фонду, належить на праві власності позивачу;

- про визнання частково недійсною
державну реєстрацію 12.08.2002 р. та змін статуту ТОВ “Курені” та договір про
продовження його діяльності, зареєстровані Оболонською державною адміністрацією
у м. Києві за № ТОВ -768 в частині визнання прав власності на частку у
статутному фонді за гр. ОСОБА_4 в розмірі 25000,00 грн., що складає 50%
статутного фонду ТОВ “Курені”;

- про визнання частково недійсним
правочину щодо передачі ОСОБА_4 частки у статутному фонді ТОВ “Курені” розміром
19,5 %, який в грошовому виразі складає 9750,00 грн. на користь Приватної
компанії з обмеженою відповідальністю “Баніта Лімітед” (“Banita Limited”) у
зв'язку з тим, що на час передачі частки у статутному фонді ТОВ “Курені”
розміром 19,5 % в розмірі 9750,00 грн. ОСОБА_4 не мав права на цю частку,
оскільки правочин, на підставі якого ОСОБА_4 безоплатно отримав цю частку був
укладений з порушенням вимог частини 2 статті 23 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, тобто без письмової згоди подружжя;

- про визнання частково недійсним
рішення зборів учасників ТОВ “Курені”, зазначені в протоколі № 4 від 04.06.2003
р., з моменту їх прийняття, в частині передачі на користь учасника “Banita
Limited” частки, яка складала 19,5 % статутного фонду ТОВ “Курені” в розмірі 9750,00
грн. і станом на 04.06.2003 р. не належала ОСОБА_4, за рахунок зменшення частки
учасника “Banita Limited” до 30,5 % статутного фонду ТОВ “Курені” в розмірі
15250,00 грн. і визнання права на частку в розмірі 9750,00 грн., яка складала
станом на 05.08.2002 р. 19,5 % статутного фонду за позивачем;

- про визнання за позивачем
-ОСОБА_2 права на участь у ТОВ “Курені” в якості учасника з часткою у
статутному фонді товариства в розмірі 9750,00 грн., що складає 0,029 %
статутного фонду;

- про зобов'язання Оболонської
районної державної адміністрації у м. Києві відновити запис у державному
реєстрі підприємств, установ та організацій про державну реєстрацію складу
учасників ТОВ “Курені”, що існували станом на 05.08.2002 р.

Позовні вимоги обґрунтовані,
зокрема тим, що відповідачем ОСОБА_3, якою було придбано 39 % часток у
статутному фонді ТОВ “Курені”, всупереч частини 2 статті 23 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, 05.08.2002 р. без письмової згоди позивача, як подружжя, було
підписано заяву про вихід зі складу ТОВ “Курені”, тобто фактично здійснено
відчуження спільного майна шляхом передачі на розгляд учасників товариства
частки у статутному фонді ТОВ “Курені”, у зв'язку з чим позивач просив визнати
недійсним, з моменту прийняття, рішення загальних зборів ТОВ “Курені” від
05.08.2002 р. в частині передачі частки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та частково
недійсною державну реєстрацію змін до установчих документів товариства, а також
договору про продовження діяльності товариства в частині визнання прав за
ОСОБА_4 на частку у статутному фонді ТОВ “Курені”, що становить 50%, зменшивши
розмір частки на 19,5 %.

Позовні вимоги щодо визнання
недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ “Курені” від 04.06.2003 р. в
частині передачі на користь приватної компанії “Banita Limited” частки
статутного фонду товариства в розмірі 19,5 % ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що на
момент передачі 04.06.2003 р. фізичній особі ОСОБА_4 така частка не належала.

У зв'язку з порушенням прав
позивача на участь у діяльності товариства були порушені, він просив визнати за
ним таке право з часткою у статутному фонді в розмірі 9750,00 грн., що
становить 0,029 % та зобов'язати третю особу внести зміни до ЄДРПОУ про
державну реєстрацію учасників ТОВ “Курені” стосовно його участі у товаристві,
як учасника, станом на 05.08.2002 р.

В поясненнях на позовну заяву
відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала в повному обсязі, при цьому вказавши,
що здійснила відчуження частки розміром 39 % у статутному фонді ТОВ “Курені”,
що належать на праві сумісної власності з позивачем без його згоди та відома,
чим порушила його права (том 1 а.с. 280-281).

Ухвалою Дарницького районного суду
м. Києва від 31.07.2006 р. задоволено клопотання представника відповідача ПП
“ДАСКО” та проведено заміну третьої особи ТОВ “Курені” на належного відповідача
(том.1 а.с. 279).

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 01.08.2006 р. позовні вимоги задоволено частково:

- визнано недійсним правочин в
частині передачі ОСОБА_3 на розгляд учасників ТОВ “Курені” частки у статутному
фонді товариства розміром 9750,00 грн., що становить станом на 05.08.2002 р.
19,5 % у статутному фонді ТОВ “Курені” на користь фізичної особи ОСОБА_4 на
підставі поданої нею заяви від 05.08.2002 р., посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованої в реєстрі за №
1483;

- визнано недійсним рішення
загальних зборів ТОВ “Курені”, викладене в протоколі № 2 від 05.08.2002 р. в
частині перерозподілу між учасниками частки ТОВ “Курені” з визнанням за ОСОБА_4
прав на частку у розмірі 9750, 00 грн., що станом на 05.08.2002 р. складало
19,5 % статутного фонду ТОВ “Курені”;

-
визнано частково недійсним положення пункту 2.1.2 статті 2 Договору про
продовження діяльності ТОВ “Курені”, зареєстрованого 12.08.2002 р. Оболонською
районною державною адміністрацією у м. Києві за реєстраційним номером № ТОВ-768
в частині визнання прав власності на частку у статутному фонді за ОСОБА_4 в
розмірі 25000, 00 грн., що складає 50 % статутного фонду ТОВ “Курені” та
зменшити частку ОСОБА_4 на 9750,00 грн., що становить 19,5% статутного фонду
ТОВ “Курені”;

- визнано недійсним з моменту
укладення правочин щодо передачі ОСОБА_4 на користь Приватної компанії з
обмеженою відповідальністю “Banita Limited”
на підставі заяви ОСОБА_4 від 26.05.2003 р., посвідченої приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 574 в частині, яка стосується передачі
частини частки у розмірі 9750,00 грн., яка станом на 04.06.2006 р. становила
19,5 % статутного фонду ТОВ “Курені”;

- визнано частково недійсним рішення
зборів учасників ТОВ “Курені”, викладене у протоколі № 4 від 04.06.2003 р., з
моменту прийняття, в частині передачі на користь учасника товариства Приватної
компанії “Banita Limited” частки, яка складала 9750,00 грн., що становило
станом на 04.06.2003 р. 19,5 % у статутному фонді ТОВ “Курені”;

- визнано частково недійсним
положення пункту 2.1.2 статті 2 Договору про продовження діяльності ТОВ
“Курені”, зареєстрованого 18.06.2003 р. Оболонською районною державною
адміністрацією у м. Києві за реєстраційним номером № ТОВ -768 в частині
визнання прав власності на частку у статутному фонді за Приватною компанією
“Banita Limited” в розмірі 25000, 00 грн., що складає 50 % статутного фонду ТОВ
“Курені” та зменшити частку Приватної компанії “Banita Limited” на 9750,00
грн., що становить 19,5% статутного фонду ТОВ “Курені”;

- визнано за ОСОБА_2 право
власності на частку 9750,00 грн. що становить 0,029 % у статутному фонді ТОВ
“Курені”;

- визнано станом на 01.08.2006 р.
частку Приватної компанії “Banita Limited”
меншою на 9750,00 грн., що становить 0,029 % у статутному фонді ТОВ
“Курені.

В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд
дійшов висновку про їх обґрунтованість, посилаючись на приписи статей 22, 23
Кодексу про шлюб та сім'ю України, статтю 48 Цивільного кодексу УРСР в редакції
1963 р., статті 5, 330, 367, 388 Цивільного кодексу України, статтю 16 Закону
України “Про власність”, статтю 53 Закону України “Про господарські
товариства”, та пункти 5, 24 Положення про порядок державної реєстрації суб'єктів
підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
№ 740 від 25.05.1998 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про покладення на Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію
зобов'язання внести зміни до відомостей, здійснених 12.08.2002 р. та 18.06.2003
р. щодо реєстрації змін до статутних документів ТОВ “Курені” Дарницький
районний суд м. Києва зазначив, що відповідальність за достовірність
відомостей, що містяться у статутних документах несуть учасники Товариства і на
них лежить обов'язок з внесення таких змін.

За апеляційною скаргою Приватної
компанії з обмеженою відповідальністю “Баніта Лімітед” (“Banita Limited”)
Київський апеляційний господарський суд (судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.,
Рєпіна Л.О.), переглянувши рішення Дарницького районного суду м. Києва від
01.08.2006 р. в апеляційному порядку, постановою від 23.05.2007 р. скасував
його, провадження у справі припинив.

Мотивуючи постанову, Київський
апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим судом не враховано
вимоги статей 53, 59 Закону України “Про господарські товариства”, а також те,
що законом не встановлено обов'язку загальних зборів учасників проводити
перевірку правильності оформлення заяви учасника про відступлення частки у статутному
фонді.

Для загальних зборів учасників
товариства сам факт наявності нотаріально оформленої заяви ОСОБА_3 є доказом
дотримання вимог законодавства щодо порядку оформлення заяви на відчуження
частки статутного фонду товариства, як частини спільної сумісної власності
подружжя, а загальні збори учасників товариства лише приймають рішення по суті
заяви учасника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що не має підстав
вважати недійсними рішення загальних зборів ТОВ “Курені” викладене в протоколі
№ 2 загальних зборів учасників ТОВ “Курені” від 05.08.2002 р. та відповідні
документи, оформлені на виконання даного рішення,  в частині відступлення частки ОСОБА_3

Крім того, суд апеляційної
інстанції зазначив, що позивач ОСОБА_2 на момент передачі ОСОБА_3 належної їй
частки у статутному фонді ТОВ “Курені” надав згоду у простій довільній формі на
відчуження вищезазначеної частки, оскільки ця згода на момент спірної угоди,
відповідно до статті 23 Кодексу про шлюб та сім'ю України, не потребувала
нотаріального посвідчення.

ПП “Даско” звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову
Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2007 р. скасувати, а
рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.08.2006 р. залишити без
змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема статті 43 Господарського процесуального кодексу
України.

Скаржник зазначає, що суд
апеляційної інстанції порушуючи вимоги статей 93 та 97 Господарського
процесуального кодексу України необґрунтовано прийняв апеляційну скаргу та
порушив провадження, оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва було
прийнято 01.08.2006 р., а апеляційна скарга приватною компанією “Баніта
Лімітед” подана 17.11.2006 р., тобто понад встановлений законом тримісячний
строк.

На думку скаржника, судом
апеляційної інстанції не взято до уваги, що відповідно до статей 22, 23 Кодексу
про шлюб та сім'ю України (чинного на момент вчинення спірного правочину)
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, для
укладення угод з відчуження спільного майна подружжя, що потребують
обов'язкового нотаріального посвідчення, згода другого з подружжя повинна бути
висловлена у письмовій формі. Проте, позивач ОСОБА_2 своєї згоди на відчуження
спільного сумісного майна не надавав, правочин вчинений відповідачем ОСОБА_3
без згоди співвласника майна ОСОБА_2

Крім того, скаржник зазначає, що зі
змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду не вбачається керуючись якою
саме підставою, визначеною статтею 80 Господарського процесуального кодексу
України, судом прийнято рішення про припинення провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в ухвалі та постанові, колегія
суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної  інстанції норм матеріального і процесуального
права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти
докази.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено Київським апеляційним господарським судом, позовні вимоги у
даній справі стосуються права власності на частку у статутному фонді товариства
з обмеженою відповідальністю, тобто випливають з правовідносин, які регулюються
законодавством щодо господарських товариств, а саме Законом України "Про
господарські товариства", яким врегульовано порядок відступлення частки у
статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю, компетенцію загальних
зборів учасників товариства та інше.

Проте, положення даного
законодавчого акта, взагалі не були враховані судом першої інстанції.

Стаття 53 Закону України "Про
господарські товариства" регулює порядок відступлення частки учасника у
статутному фонді товариства.

Пункт "в" статті 59
даного Закону, відносить до виключної компетенції загальних зборів учасників
товариства вирішення питання щодо виключення учасника з товариства.

Статтею 59 вказаного Закону
встановлено умову, при якій загальні збори учасників вважаються повноважними
для прийняття такого рішення, а саме, за таке рішення повинні проголосувати
учасники, які володіють більш як 50 % загальної кількості голосів учасників
товариства. Лише при порушенні даної вимоги законодавства загальні збори
учасників товариства будуть вважатися нелегітимними, а прийняті ними рішення
незаконними.

Крім того, здійснюючи апеляційне
провадження судом було зазначено, що
законом не встановлено обов'язку загальних зборів учасників проводити
перевірку правильності оформлення заяви учасника про відступлення частки у
статутному фонді. Саме на нотаріусі лежить обов'язок дотримуватись
законодавства при оформлені заяви про відступлення частки у статутному фонді
товариства з обмеженою відповідальністю. Для загальних зборів учасників
товариства, сам факт наявності нотаріально оформленої заяви ОСОБА_3 є доказом
дотримання вимог законодавства щодо порядку оформлення заяви на відчуження
частки статутного фонду товариства, як частини спільної сумісної власності
подружжя. Загальні збори учасників товариства лише приймають рішення по суті
заяви учасника.

Таким чином, суд апеляційної
інстанції на підставі встановлених обставин справи, дійшов висновку, що на
вирішення загальних зборів надійшла належним чином оформлена заява ОСОБА_3 про
відступлення частки у статутному фонді товариства, загальні збори учасників ТОВ
"Курені", в повноважному складі та відповідно до встановленого
Законом порядку, прийняли рішення щодо задоволення заяви учасника та розподіл
відступленої частки.

За таких обставин, не має підстав
вважати недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Курені" викладене у
Протоколі № 2 загальних зборів учасників ТОВ "Курені" від 05.08.2002
р., та відповідні документи, оформлені на виконання даного рішення, в частині
відступлення частки ОСОБА_3.

Крім того, ОСОБА_2 на момент
передачі ОСОБА_3 належної їй частки у статутному фонді ТОВ „Курені"
надавав згоду у простій довільній формі на відчуження вищезазначеної частки,
оскільки ця згода на момент спірної угоди, відповідно до статті 23 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, не потребувала нотаріального посвідчення.

А тому, колегія суддів вважає, що
Київський апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що
рішення загальних зборів та правочини щодо передачі та відступлення частки
статутного фонду є правомірними, тобто при вирішенні спірних питань були
виконані всі вимоги чинного законодавства.

Проте, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що скасовуючи рішення Дарницького районного суду м. Києва
від 01.08.2006 р., Київський апеляційний господарський суд помилково зазначив
про припинення провадження у справі, переглянувши при цьому обставини справи
повторно з встановленням відповідних обставин.

За приписами статті 103
Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право: залишити рішення
місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; скасувати
рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; скасувати рішення
повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без
розгляду повністю або частково; змінити рішення.

Припинення провадження у справі
передбачено статтею 80 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, зі змісту оскаржуваної
постанови не вбачається ані підстав для припинення провадження, ані посилань на
вказану норму.

Згідно із пунктом 5 статті 1119
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право, зокрема, змінити рішення першої інстанції
або постанову апеляційної інстанції.

Доводи ПП “Даско” щодо
необґрунтованого прийняття апеляційної скарги та порушення провадження за
межами встановленого законом тримісячного строку, судова колегія до уваги не
приймає, оскільки апеляційна скарга була подана приватною компанією “Баніта
Лімітед” до апеляційного суду м. Києва 16.11.2006 року за приписами Цивільного
процесуального кодексу України.

До Київського апеляційного
господарського суду вказана апеляційна скарга була передана ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 15.01.2007 р. на підставі Закону України “Про
внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо визначення підсудності
справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” від 15.12.2006 р.

Враховуючи викладене та приписи
діючого законодавства, колегія суддів вважає, що постанова Київського
апеляційного господарського суду прийнята у відповідності до норм матеріального
права, проте підлягає зміні в частині припинення провадження.

Керуючись пунктом 5 статті 1119,
статтями 1115, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 23.05.2007 р. у справі № 2-438/2006 Дарницького
районного суду м. Києва змінити, викласти резолютивну частину постанови у
наступній редакції:

“Рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 01.08.2006 р. скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити”.

Касаційну скаргу приватного
підприємства “Даско” залишити без задоволення.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач