ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

26.10.07
Справа №20/282д/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді  Мірошниченко М.В.    , Зубкова Т.П.  , Хуторной В.М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:
ОСОБА_1., довіреність № 2557 від 21.04.2007р.,

ОСОБА_2, довіреність від
01.09.2007р.;

відповідача-1:
Фролов В.В., довіреність №15-01/648 від 05.07.2007р.;

відповідача-2:
Солодов Є.М., довіреність №730 від 26.03.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Приватного підприємця ОСОБА_3,

м.
Запоріжжя

на рішення                   господарського суду
Запорізької області від 02.08.2007р.

у справі                         № 20/282д/07

за позовом                    Приватного підприємця
ОСОБА_3,

м.
Запоріжжя

до відповідача-1
Управління житлового господарства

Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до відповідача-2
Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-

експлуатаційне житлове об'єднання № 13», м. Запоріжжя

про                                 визнання
договору оренди нежитлового приміщення

дійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємцем ОСОБА_3, м. Запоріжжя було подано
позов до Управління житлового господарства Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя і Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне
житлове об'єднання № 13», м. Запоріжжя про визнання дійсним договору оренди
нежитлового приміщення № 186/14 від 25.01.2002р.

Розглянувши справу по суті, господарський суд
Запорізької області своїм рішенням від 02.08.2007р. у справі № 20/282д/07
(суддя Гандюкова Л.П.) в позові відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено
належними засобами доказування і нормативно не обґрунтовано підстави для
визнання спірного договору дійсним, а саме: не наведена норма законодавства,
яка встановлювала необхідність нотаріального посвідчення договору оренди станом
на 25.01.2002р.; не надано належних доказів того, що позивач до пред'явлення
позову звертався до відповідачів з проханням (вимогою) з'явитися до нотаріуса
для здійснення нотаріального посвідчення договору, та доказів відмови
відповідачів. Судом також зазначено, що вимога позивача про визнання договору
оренди № 186/14 від 25.01.2002р. дійсним є вимогою щодо встановлення факту.
Проте, встановлення господарським судом факту можливо лише при існуванні та
розгляді між сторонами договору спору про право цивільне; його встановлення є
елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог у разі
виникнення спору між сторонами і не може самостійно розглядатися в окремій
справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у
поданій апеляційній скарзі ПП ОСОБА_3, позивач у справі, вказує на те, що судом
неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Зазначає
зокрема, що додаткова угода від 20.02.2006р. до договору оренди № 186/14, без
нотаріального посвідчення не є дійсною, оскільки пунктом 9 Прикінцевих та
перехідних та положень встановлено, що правила ЦК України розповсюджуються на
порядок зміни договорів, які були укладені до 01.01.2004р. та продовжують діяти
після набрання чинності ЦК України. Скаржник також посилається на постанову
Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне значення». Просить рішення
господарського суду Запорізької області від 02.08.2007р. у справі № 20/282д/07
скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В судових засіданнях представник позивача підтримав
доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Від Управління житлового господарства Запорізької
міської ради і КП «ВРЕЖО № 13», відповідачів у справі, письмових відзивів на
апеляційну скаргу до суду не надходило. В судовому засіданні 17.10.2007р.
представник відповідачів вказав на те, що у спірних правовідносинах відповідачі
не ухилялись від нотаріального посвідчення договору оренди; кошторисом
Управління на 2007р. не передбачено видатків на нотаріальне посвідчення
договорів оренди нежитлових приміщень.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького
апеляційного господарського суду № 2623 від 19.09.2007р. справу призначено до
розгляду у складі колегії - Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Мойсеєнко
Т.В., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 20.09.2007р. на підставі ст.77 ГПК
України розгляд апеляційної скарги було відкладено до 17.10.2007р.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького
апеляційного господарського суду № 2821 від 16.10.2007р. справу призначено до
розгляду у складі колегії - Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Зубкової
Т.П., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 17.10.2007р. від представника
позивача надійшло клопотання про оголошення постанови Запорізького апеляційного
господарського суду у повному обсязі. Колегією суддів оголошено перерву до
26.10.2007р. для підготовки тексту постанови суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні 26.10.2007р. за згодою присутніх
представників сторін (в тому числі позивача) оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням присутніх представників сторін розгляд
справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового
процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при
винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 25.01.2002р. між КП
«ВРЕЖО № 14», правонаступником якого є КП «ВРЕЖО № 13», (орендодавець) і ПП
ОСОБА_3 (орендар) був укладений договір № 186/14 оренди нежитлового приміщення,
згідно з п.1 якого орендодавець на підставі рішення міськвиконкому від
27.12.2001р. № 490/63 передає, а орендар приймає в строкове платне користування
нежитлове приміщення під підсобні приміщення магазину, загальною площею 41,69
кв.м, за адресою АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі.

Умовами пунктів 10.1, 10.2, 10.7 договору передбачено,
що цей договір діє з 25.01.2002р. до 25.01.2004р. терміном на 2 роки. Умови
договору зберігають силу протягом усього терміну дії договору, та у випадках,
коли після його укладення законодавством встановлені правила, що погіршують
становище орендаря. У разі відсутності заяви однієї із сторін про розірвання
або зміну договору після закінчення його строку протягом 1 місяця, договір
вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були
передбачені цим договором.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради
від 22.12.2005р. за № 482/14 вирішено продовжити строк дії договору оренди від
25.01.2002р. нежитлового підвального приміщення в будинку № 177 по пр. Леніна
площею 41,69 кв.м. Управлінню житлового господарства міської ради доручено
внести відповідні зміни до договору оренди нежитлового підвального приміщення
від 25.01.2002р. шляхом укладення додаткової угоди.

20.02.2006р. Управлінням житлового господарства
Запорізької міської ради, в якості орендодавця, ПП ОСОБА_3 (орендар) і КП «ВРЕЖО
№ 13» (балансоутримувач) була укладена додаткова угода до договору оренди №
186/14 від 25.01.2002р., якою продовжено строк дії зазначеного договору на три
роки та змінено розмір орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,
що орендарем протягом строку дії договору оренди виконуються всі договірні
зобов'язання. На думку позивача, договір № 186/14 від 25.01.2002р. є нікчемним,
оскільки він укладений в простій письмовій формі та не був нотаріально
посвідчений. Позивач також зазначає, що договір містить всі істотні умови, а
звернення до орендодавця щодо надання договору нотаріальної форми не призвели
до результату. У зв'язку з цим, в позові ставиться вимога про визнання дійсним
договору оренди нежитлового приміщення №186/14 від 25.01.2002р. Позовні вимоги
ґрунтуються на приписах ст.ст. 220, 793 ЦК України, ст.ст. 47, 153 ЦК УРСР.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини сторін
ґрунтуються на договорі оренди нежитлового приміщення № 186/14 від 25.01.2002р.

У відповідності зі ст.256 ЦК УРСР, чинного на момент
укладення зазначеного договору, за договором майнового найму наймодавець
зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Аналогічні положення закріплені в ст.759 ЦК України,
ст.283 ГК України, чинних на момент звернення позивача з позовом в суд та
розгляду справи в суді.

Позовні вимоги зводяться до доводів позивача про
обов'язковість нотаріального посвідчення договору оренди № 186/14 від
25.01.2002р.

З цього приводу слід зазначити, що згідно зі ст.47 ЦК
УРСР, чинного на момент укладення договору, нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими
частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона
ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони,
яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне
оформлення угоди не вимагається.

За змістом наведеної норми закону, а також у
відповідності зі ст.220 ЦК України, чинного на час звернення позивача з позовом
в суд та розгляду справи в суді, можливість визнання судом того чи іншого
договору дійсним ставиться, перш за все, в залежність від того, чи підлягає
такий договір нотаріальному посвідченню.

Законодавство, яке діяло на момент укладення договору
оренди № 186/14 від 25.01.2002р., не встановлювало обов'язкової нотаріальної
форми щодо договору оренди нежитлового приміщення. В самому договорі також
відсутня умова про те, що він підлягає нотаріальному посвідченню.

На думку позивача, оскільки між сторонами укладена
додаткова угода від 20.02.2006р. до договору оренди № 186/14, якою продовжено
строк дії договору на три роки, то в силу п.9 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України має бути застосована ст.793 ЦК України, якою наявність
обов'язкової нотаріальної форми договору найму будівлі або іншої капітальної
споруди поставлена в залежність від строку укладення такого договору.

Разом з тим, такі доводи позивача є необґрунтованими,
оскільки п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосується
застосування правил цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або
розірвання договорів окремих видів, укладених до 01.01.2004р., але не
стосується застосування правил щодо форми
таких договорів.

Як наслідок, позивачем не враховані приписи ст.654 ЦК
України, якою встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 10.11 спірного договору оренди передбачено, що
доповнення і зміни до цього договору оформляються в письмовій формі і
становлять невід'ємну частину цього договору.

Оскільки інше не встановлено законом та договором оренди
№ 186/14 від 25.01.2002р., а також не випливає із звичаїв ділового обороту,
внесення змін до спірного договору (в даному випадку - укладення додаткової
угоди від 20.02.2006р.) має вчинятися в такій самій формі, що й сам договір
№186/14. Тобто, відсутні підстави для нотаріального посвідчення додаткової
угоди від 20.02.2006р. до договору оренди № 186/14 від 25.01.2002р., оскільки
сам договір оренди був укладений в простій письмовій формі. Відповідно, зміна
умов договору № 186/14 має відбуватися в простій письмовій формі.

Отже, позивачем не обґрунтована необхідність посвідчення
договору оренди № 186/14 від 25.01.2002р. та додаткових угод до нього в
нотаріальному порядку.

Окрім того, позивачем не доведено певних обставин, з
якими закон пов'язує можливість, надану
суду, для визнання договору дійсним. Зокрема, позивачем не надано
доказів того, що до моменту звернення із позовом до суду він звертався до
відповідачів з вимогою нотаріального посвідчення договору, а останні відмовляли
позивачу у цьому. Тобто, позивачем не доведено факту ухилення відповідачів від
нотаріального посвідчення договору. Представник відповідачів в судовому засіданні
підтвердив, що останні не ухилялись від нотаріального посвідчення договору
оренди.

Наданий позивачем суду апеляційної інстанції лист від
02.10.2007р., адресований начальнику Управління житлового господарства
Запорізької міської ради про зміну форм договорів оренди нежилих приміщень (з
простої письмової на нотаріальну), у т.ч. приміщення по АДРЕСА_1 - договір №
186/14 від 25.01.2002р., колегією суддів згідно ч.1 ст.101 ГПК України до уваги
не приймається, оскільки вказаний документ виник після звернення позивача з
позовом в суд та прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції.
Вказаний документ не був покладений в підставу позову.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов
до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки
відсутній факт порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача в
розумінні ст. ст. 1, 21 ГПК України.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на постанову
Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» є безпідставним, оскільки вказана постанова
стосується цивільного процесуального законодавства. Розгляд справи №20/282д/07
відбувається за правилами господарського процесуального законодавства.

Отже, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими і ніяким чином не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої
інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення
або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не
вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського
суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального
кодексу України,  Запорізький апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3, м.
Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької
області від 02.08.2007р. у справі № 20/282д/07 - без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді  Мірошниченко М.В.

Зубкова Т.П.  Хуторной В.М.