ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 3/318
21.08.07

За позовом   Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

До                      Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал-В»

Про                       стягнення 4 904 703, 14 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

Від позивача          Лисенко В.В. –по дов. № 044/95-4917 від 07.12.2005

Від відповідача      Трохимчик О.І. –по дов. № 95/11 від 28.11.2006

У засіданні брали участь

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні   09.08.2007 оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал-В»4 474 600 грн. основного боргу, 331 120,40 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних в сумі 95 982,74 грн. за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов’язань згідно угоди від 02.10.2006 про розірвання договору № 5 від 22.12.2005.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву зазначає наступне. Між сторонами було укладено договір доручення від 22.12.2005 № 5. За цим договором довіритель (позивач) перерахував повіреному (відповідачу), кошти в сумі, визначеній п. 1.3. договору. Листом від 15.02.2006, позивач скористався своїм правом на відмову від договору в односторонньому порядку, встановленим ч. 1 ст. 1008 ЦК України та договором. Відповідно до ст. 1009 ЦК Україна відмова довірителя від договору доручення не надає йому права вимагати відшкодування збитків. П. 2.3.3. договору доручення встановлено, що в разі відмови довірителя від договору повірений повинен повернути довірителю отримані від нього за договором кошти за винятком 2% від вартості об’єкта нерухомості. Повіреним було отримано від довірителя кошти в сумі 4 474 600 грн., отже поверненню підлягають кошти в сумі 4 385 108 грн. Але, враховуючи обставини, що склалися, повірений запропонував довірителю розірвати договір у двохсторонньому порядку, погодившись на повернення всієї отриманої суми без вирахування 2%. В зв’язку з цим між сторонами було підписано Угоду від 02.10.2006р. про розірвання договору, п. 2 якої передбачено, що повірений повинен повернути довірителю всі отримані від нього кошти в сумі 4 474 600 грн., а п. 4 угоди сторони встановили, що з моменту перерахування повернення повіреним довірителю коштів в сумі 4 474 600 гривень сторони не вважатимуть себе пов’язаними будь-якими зобов'язаннями за договором доручення. Таким чином, позивач має право вимагати у відповідача лише повернення коштів, перерахованих йому за . договором, в сумі 4 474 600 грн. Посилання позивача на ст. 625 ЦК України вважає в даному випадку безпідставним, оскільки зазначена стаття передбачає обов’язок боржника за грошовим зобов’язанням виплатити кредитору суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та річних, натомість, в даному випадку йдеться не про виконання грошового зобов'язання, а про повернення повіреним коштів, перерахованих йому довірителем в якості компенсації витрат за договором доручення. Таким чином, у позивача відсутні будь-які правові підстави для висунення до відповідача вимог в сумі, що перевищує 4 474 600 грн.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2005 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як довірителем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал-В», як повірений, укладено договір доручення № 5 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору довіритель доручає, а повірений зобов’язується від імені та за рахунок бюджетних коштів довірителя оплатити вартість об’єктів нерухомості (надалі - майно), передбачених в додатку № 1 договору та передати майно по акту прийому-передачі для послідуючого розпорядження, а саме, для забезпечення житлом черговиків квартобліку.

Строк дії договору встановлено сторонами з моменту його підписання (22 грудня 2005 року) та до повного виконання сторонами його умов.

Згідно з п. 3.1. договору довіритель надає повіреному через Управління Державного Казначейства кошти, необхідні для виконання цього доручення, шляхом перерахування на рахунок повіреного у розмірі 100% суми зазначеної в п. 1.3. договору, відповідно до якого встановлена вартість майна зазначеного у додатку № 1 та згідно з протоколом погодження договірної (додаток № 2), складає 3 728 800 грн., крім того ПДВ 745 800 грн., разом 4 474 600 грн. Вартість майна включає в себе плату повіреному у розмірі 4% за виконання ним доручення.

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу 4 474 600 грн. згідно платіжного доручення № 839 від 26 грудня 2005 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що після передачі довірителем повіреному коштів у повному обсязі на умовах, передбачених п.п. 1.3., 3.1. договору, повірений передає довірителю майнові права на майно по акту прийому-передачі  на протязі п’яти банківських днів.

Як вбачається з матеріалів справи майнові права на майно було передано за актом прийому-передачі.

Проте, позивач листом № 044/98-659 від 15 лютого 2006 року, посилаючись на п. 5.4. договору повідомив відповідача про розірвання цього договору, через неналежне виконання його умов останнім, у зв’язку з чим повернув акт прийому-передачі майна та на підставі п.п. 2.2.1., 2.3.3. договору просив повернути перераховані за майно кошти.

Відповідно до п. 5.4. договору у разі відкликання довірителем наданих повіреному повноважень договір вважається таким, що втратив чинність.

Крім того, п. 6.2. договору сторони узгодили, що договір може бути достроково припинений за згодою сторін, а також у випадках передбачених чинним законодавством України.

Згідно приписів ч. 1, 2 ст. 1008 Цивільного кодексу України  договір  доручення  припиняється  на  загальних  підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору.

Довіритель  або  повірений  мають  право  відмовитися  від договору  доручення у будь-який час.

Отже, з викладеного вбачається, що у відповідності до умов договору та законодавства України договір доручення є припиненим, тобто таким, що втратив чинність.

Проте, 02 жовтня 2005 року сторони дійшли згоди розірвати договір доручення № 5 від 22 грудня 2005 року у двосторонньому порядку, шляхом укладення та підписання угоди про розірвання договору (надалі - угода).

Згідно приписів ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України  у   разі   зміни   або  розірвання  договору  зобов’язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, вчиненим правочином сторони припинили цивільні права та обов’язки за договором, однак укладанням угоди спрямували свої дії на набуття нових.

Так, пунктами 2, 3 угоди сторонами погоджено, що відповідач, як виконавець повертає грошові кошти згідно п 2.3.3. договору в сумі 4 474 600 грн. на протязі 10-ти банківських днів, з дня підписання цієї угоди, а позивач, як замовник повертає майно після отримання грошових коштів в сумі 4 474 600 грн. згідно п. 2.3.3. договору.

Відповідно до п. 4 угоди сторони не вважають себе пов’язаними будь-якими правами та обов’язками з моменту виконання п.п. 2, 3 угоди.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 1 ст. 509  Цивільного кодексу України, між сторонами виникло нове грошове зобов’язання.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Станом на день ухвалення рішення відповідачем зобов’язання не виконано, грошові кошти у розмірі 4 474 600 грн. у термін передбачений угодою не повернуто, однак відповідачем не заперечується право позивача на повернення йому зазначених коштів.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України суд у разі визнання відповідачем позову приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Господарським судом міста Києва не встановлено у даній справі, що вищенаведені дії відповідача суперечать законодавству або порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Тому позовні вимоги в частині стягнення 4 474 600 грн. підлягають задоволенню.

Судом відхиляються посилання відповідача на ст. 1009 Цивільного кодексу України як на підставу для відмови у відшкодуванні збитків повіреним у разі відмови довірителя від договору доручення як безпідставні. Оскільки, передбачені ст. 1009 Цивільного кодексу України правові наслідки застосовуються у разі припинення договору доручення та жодним чином не стосуються правовідносин, що витікають з угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки сторонами в угоді розмір проценту не встановлено, суд  дійшов висновку про застосування ст. 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин в  частині нарахування  процентів  за  користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний  сплатити суму боргу з урахуванням  встановленого індексу інфляції  за весь час прострочення, а також  три проценти річних  від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунками позивача розмір збитків від зміни індексу інфляції становить 331 120,40 грн., 3% річних становить 95 982,74 грн. Вимоги позивача в частині стягнення 331 120,40 грн. збитків від зміни індексу інфляції та  3% річних – 95 982,74 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги обґрунтовані та підлягають  задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись  ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал-В»(03127, м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 120, корп. 1, ) на користь Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 42, ) 4 474 600 (чотири мільйони чотириста сімдесят чотири тисячі шістсот) грн. основного боргу, 331 120  (триста тридцять одну тисячу сто двадцять) грн. 40 коп. збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних в сумі 95 982 (дев’яносто п’ять тисяч дев’ятсот вісімдесят дві) грн. 74 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал-В»(03127, м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 120, корп. 1, ) 25 500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. витрат по сплаті державного мита в доход Державного бюджету України.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал-В»(03127, м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 120, корп. 1, ) 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу до спеціального фонду Державного бюджету по КЕКД 22050000 «Оплата витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ у судах».

Суддя
В.В. Сівакова