ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.12.07
Справа № 2/590-07.

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигазтеплоінвест» в особі ліквідатора – арбітражного керуючого Шевченко І.В., м. Суми

До відповідачів: 1-го – Виконавчого комітету Сумської міської ради, м. Суми

2-го – Сумської міської ради, м. Суми

Про стягнення 797700 грн.

Суддя Соп’яненко О.Ю.

При секретарі судового засідання Петен Я.Л.

За участю представників:

позивача – Рижов С.Є., Семенюченко Т.І., Шевченко І.В.

1-го відповідача – Асланова А.В.

2-го відповідача – Кравченко Т.О.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з місцевого бюджету на користь позивача борг у сумі 797700 грн., а також просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті державного мита в сумі 7977 грн. та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн.

Другий відповідач подав заперечення на позовну заяву № 8315-1/10-10юр від 23.11.2007р., в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до ст. 116 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», перерахування субвенції з Державного бюджету України місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що постачались населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок надходжень від погашення податкової заборгованості підприємств, що надавали такі послуги, або їх кредиторів до державного бюджету, яка утворилась станом на 01.07.2005р., та додаткових податкових зобов'язань, які виникають в результаті виконання цієї статті.

Сумська міська рада в запереченні на позов також зазначає, що абз. 2 п. 1 постанови КМУ «Про затвердження у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги теплопостачання і водовідведення, затверджених для населення» № 705 від 22.05.2006р., передбачено, що погашення заборгованості з різниці в тарифах провадиться за рахунок надходжень від погашення податкової заборгованості підприємств, які надавали такі послуги, або їх кредиторів, що утворилась на 1.07.2005 року, та виконання додаткових податкових зобов'язань, які виникають в результаті виконання с. 116 зазначеного Закону з урахуванням Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Позивач подав письмові пояснення № 1926-Р від 12.12.2007р., де зазначає, що згідно реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою господарського суду Сумської області, позивач має кредиторів другої черги: Попатенко Г.П., Купіна Л. А., Ярцова І.М., Яненко О.І., Кучеренко ОМ, Хільгора О.О.; кредиторів третьої черги: ДПІ в м. Суми, Управління ПФУ в Ковпаківському районі м. Суми, відділення виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми, Сумський міський центр зайнятості; кредиторів четвертої черги: ВАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Сумського лінійного управління магістральних газопроводів УМГ «Київтрансгаз». Таким чином, відшкодування заборгованості з різниці в тарифах шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків, підписаного учасниками розрахунків, суперечить вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та порушує права кредиторів другої та третьої черги, в зв'язку з чим такий порядок не може бути застосованим.

В судовому засіданні позивач подав клопотання № 1939-Р від 11.12.2007р., в якому просить суд залучити до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги № 99-Р від 07.08.2007р., копію додаткової угоди до нього №  1  від  15.01.2007р., копію платіжного доручення № 509 від 10.12.2007р. та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а також просить суд стягнути з відповідачів судові витрати пов'язані з розглядом справи, в тому числі витрати на оплату послуг адвоката, і суд приймає це клопотання позивача до розгляду.

Перший позивач подав доповнення до заперечень № 8733-1/10-10юр від 12.12.2007р., в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не було надано жодних доказів наявності будь-якого договору, на підставі якого б виникло зобов'язання між ТОВ «Сумигазтеплоінвест» та Сумською міською радою та виконавчим комітетом Сумської міської ради. Дані обставини підтверджуються вимогою, що була направлена позивачем на адресу міського голови, яка не містить в собі будь-яких підтверджень виникнення зобов'язань між позивачем і відповідачами по даній справі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради «Про тарифи на теплову енергію по ДКП «Сумитеплокомуненерго» № 716 від 18.12.2001р. був встановлений тариф на теплову енергію для споживачів ДКП «Сумитеплокомуненерго» за опалення 1 м2 площі в розмірі 1,31 грн. (з ПДВ - 1,57 грн.), за підігрів 1 м3 води в розмірі 2,25 грн. (з ПДВ - 2,70 грн.) та за 1 Гкал 47,93 грн. (з ПДВ 57,52 грн.).

26.01.2003 ТОВ «Сумигазтеплоінвест» був направлений Виконавчим комітетом Сумської міської ради лист № 6333/Н6.1 від 28.01.2003р., в якому перший відповідач зазначив, що у зв'язку з невизначеністю терміну погодження нового рівня тарифів послуги теплопостачання для позивача перший відповідач погоджує використання в опалювальний період з жовтня 2002р. і до погодження нового тарифу, тарифи реструктуризованого підприємства ДКП «Сумитеплокомуненерго», на майновому комплексі якого здійснює свою діяльність позивач, що погоджені рішенням Сумської міської ради «Про тарифи на теплову енергію по ДКП «Сумитеплокомуненерго» № 716 від 18.12.2001р.

Позивач зазначає, що ним надавалися послуги з теплопостачання по зазначеному тарифу у 2002 та 2003р.р., проте тарифи, встановлені рішенням «Про тарифи на теплову енергію по ДКП «Сумитеплокомуненерго» № 716 від 18.12.2001, на думку позивача, не відповідали фактичній вартості теплової енергії, внаслідок чого виникла заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію.

Постановою господарського суду Сумської області від 30.05.2005р. по справі № 6/18-05 позивача визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута Шевченко І.В.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.07.2007р. по справі № 6/18-05 строк ліквідаційної процедури продовжений до 30.11.2007р.

06.07.2006р. позивачем листом № 18 першому відповідачу були надіслані матеріали підприємства позивача за 2002 рік та 2003 рік для здійснення перевірки до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги теплопостачання і водовідведення, затверджених для населення» № 705 від 22.05.2006р., для проведення взаємозаліку.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що Територіальною комісією з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу було узгоджено обсяги заборгованості з різниці в тарифах на теплопостачання надане населенню в розмірі 797700 грн., що підтверджується протоколом № 62 від 17.08.2006р.

Відшкодування різниці в тарифах за надані послуги до 01.01.2005 здійснюється на підставі ст. 116 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», якою установлено, що перерахування субвенції з Державного бюджету України місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок надходжень від погашення податкової заборгованості підприємств, що надавали такі послуги, або їх кредиторів до державного бюджету, яка утворилася станом на 1 липня 2006 року, та додаткових податкових зобов'язань, які виникають у результаті виконання цієї статті.

Позивач у позові зазначає, що чинним законодавством передбачено погашення заборгованості з різниці в тарифах, що утворилася у період з 01.01.2000р. по 01.01.2005р., і позивач надавав послуги населенню міста Суми з постачання теплоенергії у 2002 та 2003 роках, що підтверджується звітами про постачання теплової енергії за 2002 та 2003 роки, в зв'язку з чим заборгованість з різниці в тарифах за надані позивачем послуги теплопостачання підлягає відшкодуванню.

Факт наявності заборгованості з різниці в тарифах за надані населенню послуги в сумі 797700 грн., як вважає позивач, підтверджується протоколом Територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу Сумської обласної державної адміністрації № 62 від 17.08 2006р.

Разом з тим суд вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені із наступних підстав:

Позивач при зверненні з позовом про стягнення з місцевого бюджету боргу у сумі 797700 грн. з різниці в тарифах за теплову енергію, що утворилася у період з 01.01.2000р. по 01.01.2005р., посилається на ст. 530 Цивільного кодексу України, яка передбачає, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настання цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Але у випадках врегулювання відповідних відносин спеціальними правилами (законами), застосовуються ці правила (закони), а не загальні положення зобов'язального права. В даному випадку спеціальні правила визначені Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги теплопостачання і водовідведення, затверджених для населення» № 705 від 22.05.2006р.

Відповідно до ст. 116 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», перерахування субвенції з Державного бюджету України місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що постачались населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок надходжень від погашення податкової заборгованості підприємств, що надавали такі послуги, або їх кредиторів до державного бюджету, яка утворилась станом на 01.07.2005р., та додаткових податкових зобов'язань, які виникають в результаті виконання зазначеної статті.

Абз. 2 п. 1 вищезазначеної Постанови КМУ «Про затвердження у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги теплопостачання і водовідведення, затверджених для населення» № 705 від 22.05.2006р., передбачено, що погашення заборгованості з різниці в тарифах провадиться за рахунок надходжень від погашення податкової заборгованості підприємств, які надавали такі послуги, або їх кредиторів, що утворилась на 01.07.2005р., та виконання додаткових податкових зобов'язань, які виникають в результаті виконання с. 116 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» з урахуванням вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

В п. 3 Порядку перерахування у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання і водовідведення, затверджених для населення, передбачено, що підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається між надавачами послуг та іншими підприємствами — учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської заборгованості та/або дебіторської заборгованості.

Як встановлено у судовому засіданні, для участі у проведенні розрахунків надавачі послуг або їх кредитори надсилають фінансовим управлінням визначений пакет документів, зокрема: довідку про розмір податкової заборгованості до державного бюджету; договір про організацію взаєморозрахунків; рішення територіальної комісії щодо узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах разом з підтвердними документами; довідку про розмір кредиторської заборгованості місцевих бюджетів та/або дебіторської заборгованості надавачами послуг, що засвідчена підписом керівника місцевого фінансового органу і скріплена печаткою зазначеного органу.

І як вбачається з матеріалів справи повного пакету необхідних документів позивачем надано не було, що підтверджується листом виконавчого комітету Сумської міської ради ліквідатору ТОВ «Сумигазтеплоінвест» Шевченку І.В. від 30.08.2006р. та листом фінансового управління Сумської міської ради керуючому справами виконавчого комітету Сумської міської ради Волонтирцю В.М. від 30.11.2006р., які приєднані до матеріалів справи.

Крім того, 31.08.2006р. Відкрите акціонерне товариство «Сумигаз» звернулось з листом до голови Територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу Деркача М.А. з приводу відмови позивача у справі від підписання договорів на виконання Постанови КМУ «Про затвердження у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги теплопостачання і водовідведення, затверджених для населення» № 705 від 22.05.2006р., що є підтвердженням того, що ліквідатор ТОВ «Сумигазтеплоінвест» Шевченко І.В. не мав наміру здійснювати організацію взаєморозрахунків, що прямо передбачено вищевказаною Постановою КМУ.

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу країни, субвенціями є міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Отже Верховна Рада України та Кабінет міністрів України прийняли рішення та затвердили порядок відшкодування різниці в тарифах - шляхом  погашення податкових зобов'язань, і тільки так, а не шляхом будь-якого іншого відшкодування коштами міського бюджету.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх рівнів бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Планування та здійснення видатків, не віднесених до місцевих бюджетів заборонено, що передбачено п. 2 ст. 85 Бюджетного кодексу України.

Постановою господарського суду Сумської області від 30.05.2005р. позивача визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора. З дня призначення ліквідатора до нього перейшли права керівника юридичної особи - банкрута та саме на цю особу покладено обов'язок закрити усі рахунки банкрута та відкрити один єдиний основний рахунок для здійснення розрахунків з кредиторами у ліквідаційній процедурі, що передбачено ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Прикінцевими положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» передбачено, що положення цього Закону щодо провадження у справах про банкрутство підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості на умовах, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», застосовуються з урахуванням особливостей, визначених, вказаним Законом.

Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону, до закінчення процедури погашення заборгованості господарським судом не розглядаються клопотання про визнання підприємства-боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. А відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» не застосовується до підприємств, які знаходяться на стадії ліквідації.

Згідно п. 10 Порядку, затвердженого постановою КМУ «Про затвердження у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги теплопостачання і водовідведення, затверджених для населення» № 705 від 22.05.2006р., для проведення розрахунків всі учасники розрахунків відкривають рахунки в органах Державного казначейства, що в свою чергу суперечить пп. 7, 8 ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

пп. 7, 8 ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» Ліквідатор зобов'язаний використовувати при проведенні ліквідаційної процедури тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунку здійснюються виплати кредиторам у порядку, передбаченому статтею 31 цього Закону.

У ст. 25 зазначеного Закону, визначено виключний перелік повноважень Ліквідатора у ліквідаційній процедурі, і вказана стаття не передбачає права Ліквідатора звертатись з позовом про стягнення різниці в тарифах, яка не обліковувалась за даними бухгалтерського обліку банкрута в якості його активів на час визнання боржника банкрутом та відповідно не входить до ліквідаційної маси.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, що позивачем не було надано жодних доказів наявності будь-якого договору, на підставі якого б виникло зобов'язання між ТОВ «Сумигазтеплоінвест» і Сумською міською радою та виконавчим комітетом Сумської міської ради, оскільки вимога, яка була направлена позивачем на адресу міського голови, не містить в собі будь-яких підтверджень виникнення зобов'язань між позивачем і відповідачами у справі.

Так як у контексті ст. 116 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», на яку посилається позивач в своєму позові та письмових поясненнях, як на підставу своїх позовних вимог, чітко визначено, що перерахування субвенції з Державного бюджету України місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому    Кабінетом Міністрів України, і не передбачено жодної підстави щодо відшкодування такої заборгованості коштами місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражний керуючий - це самостійний суб'єкт підприємницької діяльності, який має самостійні рахунки в банківських установах та самостійно виступає у цивільних відношеннях, має власний баланс, веде облік своїх доходів, збитків і боргових зобов'язань.

А тому підстави для стягнення на його користь грошових сум суд не вбачає, оскільки ліквідатором ТОВ «Сумигазтеплоінвест» Шевченком І.В. не надано суду належних доказів в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення з місцевого бюджету на його користь боргу в сумі 797700 грн. як різниці в тарифах на теплопостачання.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, але позивач, з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду належних доказів, які б обєктивно, і у визначеному законом порядку, підтвердили його позицію.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства України та фактичним обставинам справи, і суд у позові відмовляє.

Тому, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського  процесуального  кодексу  України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити.

СУДДЯ                                                                              СОП’ЯНЕНКО  О.Ю.

Повний текст рішення підписаний 20.12.2007 р.