ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.

№ 2-1892/06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Рогач Л.І. -головуючого,
Волковицької Н.О.,  Кривди Д.С.

за участю представників:

позивача

не з'явився (про час та місце
судового засідання повідомлений належним чином)

відповідачів   третя особа без самостійних вимог

не з'явилися (про час та місце
судового засідання повідомлені належним чином) Тетерятник О.В., дов. від
26.01.07р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 19.06.2007 р.

у справі

№ 2-1892/06 Кіровського районного
суду міста Дніпропетровська

за позовом

ОСОБА_1

до     третя особа без самостійних вимог

- Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Дніпропетровській області; - Відкритого
акціонерного товариства "Ливарник"; - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інкомсток";
Фонд державного майна України

про

визнання угоди недійсною,
внесення змін до реєстру власників

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, як акціонер Відкритого
акціонерного товариства "Ливарник", звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати недійсними накази регіонального відділення Фонду
державного майна України в Дніпропетровській області від 23.12.2005р.№
12/04-05-ПАК "Про продаж акцій ВАТ "Ливарник" та від 02.02.06р.
№ 12/04-03-ЗВП про завершення процесу приватизації ВАТ "Ливарник",
посилаючись на їх суперечність приписам законодавства з питань приватизації;
згідно заяв від 24.07.06р. та від 01.08.06р. про уточнення та доповнення
позовних вимог позивач звернувся з вимогою про визнання недійсною угоди по
відчуженню пакету акцій ВАТ "Ливарник" у розмірі 49,954% його
статутного фонду на підставі частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України та
про внесення змін до реєстру власників цінних паперів, зареєструвавши пакет
акцій ВАТ "Ливарник" у розмірі 49,954% його статутного фонду за
державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України в
Дніпропетровській області.

Позовні вимоги вмотивовано
порушенням механізму викупу непроданих акцій відкритих акціонерних товариств,
визначеного пунктами 3, 57 Закону України "Про державну програму
приватизації", реалізацією майна підприємства всупереч мораторію на його
відчуження.

Ухвалами Кіровського районного суду
міста Дніпропетровська до участі у справі в якості третьої особи було залучено
Фонд державного майна України.

Відповідач - Регіональне відділення
Фонду державного майна України по Дніпропетровській області відхилив позовні
вимоги повністю, пославшись на відсутність порушень вимог чинного законодавства
при проведенні приватизації ВАТ "Ливарник".

Рішенням Кіровського районного суду
міста Дніпропетровська від 26.09.2006р. (суддя Васіна Л.А.) позовні вимоги
задоволено; визнано недійсним договір-доручення від 26.12.2005р. про пільговий
продаж акцій ВАТ "Ливарник" у розмірі 49,954% статутного фонду цього
підприємства, у кількості 5575180 штук, укладений між регіональним відділенням
Фонду державного майна України в Дніпропетровській області та ВАТ
"Ливарник"; внесено зміни до реєстру власників цінних паперів,
зареєструвавши пакет акцій в кількості 5575180 штук ВАТ "Ливарник" у
розмірі 49,954% статутного фонду цього підприємства за державою в особі
регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській
області.

Судове рішення вмотивовано
встановленими обставинами справи щодо звернення позивача, як акціонера ВАТ
"Ливарник", невідповідністю договору-доручення про продаж пакету
акцій від 26.12.2005р. вимогам чинного законодавства (пункту 2.14 Порядку
проведення пільгового продажу акцій відкритих акціонерних товариств, затвердженого
Наказом ФДМУ від 03.07.2000р. № 1368, пункту 57 Закону України "Про
державну програму приватизації на 2000-2002 рік", статей 1, 4 Закону
України "Про формування конкурентних засад у процесі приватизації акцій
(часток, паїв), що належать державі у майні юридичних осіб"), укладенням
його з перевищенням регіональним відділенням своїх повноважень, під час дії
мораторію на відчуження майна в процедурі банкрутства.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 19.06.2007р. (судді: головуючий Кузнєцова
І.Л., Чимбар Л.О., Швець В.В.) рішення Кіровського районного суду міста
Дніпропетровська від 26.09.2006р. скасовано; у позові відмовлено.

Апеляційним господарським судом
зазначено, що рішення місцевого районного суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, позаяк договір доручення про продаж акцій ВАТ
"Ливарник" укладено відповідно до вимог пункту 57 Закону України
"Про Державну програму приватизації", у відповідності до вимог
чинного законодавства; також у постанові вказано про нерозповсюдження дії
Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна"
на випадки продажу державним органом приватизації акцій відкритого акціонерного
товариства, що знаходиться в процедурі банкрутства.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову
апеляційного господарського суду, а рішення місцевого суду залишити без змін.
Касаційну скаргу вмотивовано неправильним застосуванням апеляційною інстанцією
норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 6 статті 11 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом", пунктів 2 та 3 Закону України "Про державну програму
приватизації", Наказу Фонду державного майна України від 02.02.2006р. №
192.

Відповідно до Закону України №
483-V від 15.12.2006р. внесено зміни до статті 12 Господарського процесуального
кодексу України та віднесено до компетенції господарських судів України справи,
що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером).

Відповідачі відзиви на касаційну
скаргу не надіслали, не скористались правом на участь представників у судовому
засіданні.

Третя особа без самостійних вимог
не подала відзиву на касаційну скаргу, усно у судовому засіданні заперечила
проти доводів, викладених у касаційній скарзі з мотивів їх необґрунтованості.

Заслухавши суддю -доповідача,
пояснення представника третьої особи, присутньої в судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
1117  Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод та інтересів. У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси; відповідна
норма міститься також у статтях 1 та 2 Господарського процесуального кодексу
України.

Таким чином, звертаючись із позовом
до суду, позивач повинен вказати з огляду на своє суб'єктивне уявлення, яке
саме його право чи інтерес потребують захисту та в який спосіб, передбачений чинним
законодавством, має здійснюватись цей захист.

За змістом вище вказаних
процесуальних норм порушення прав чи спір щодо них повинні існувати на момент
звернення суду.

Розглядаючи спір, суди повинні
встановити наявність чи відсутність об'єктивно порушеного права чи інтересу, в
залежності від чого вирішити спір по суті позовних вимог.

Як встановлено місцевим районним
судом та відображено у протоколі судового засідання, спір у даній справі виник
за позовом особи, що вважає себе акціонером ВАТ "Ливарник", та
стосується правовідносин з ВАТ "Ливарник".

За висновками Кіровського районного
суду ВАТ "Ливарник" було створено відповідно до наказу регіонального
відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області від
27.12.96р. № 12/271 шляхом перетворення ливарного цеху № 1 ВАТ
"Верстатобудівний завод" у ВАТ "Ливарник"; станом на
22.12.2005р. у державній власності перебував нереалізований пакет акцій ВАТ
"Ливарник" у розмірі 49,954% статутного фонду товариства.

26.12.2005р. був укладений
двосторонній договір-доручення про продаж пакету акцій між регіональним
відділенням по Дніпропетровській області та ВАТ "Ливарник".

Задовольняючи позовні вимоги,
місцевий суд послався на його невідповідність актам законодавства з питань
приватизації, вимогам Закону України "Про примусову реалізацію
майна".

Апеляційним господарським судом
було встановлено, що за оскаржуваним договором доручення на продаж акцій ВАТ
"Ливарник" прийняв від регіонального відділення зобов'язання щодо
продажу простих іменних акцій ВАТ "Ливарник" на пільгових умовах
особам, внесеним до списку акціонерів, що мають право на додаткове придбання
акцій в кількості 5575180штук, номінальною вартістю однієї акції 0,25грн. за
ціною 0,125грн. за акцію.

Залишки акцій від пільгового
продажу та продажу на сертифікатних аукціонах було запропоновано до продажу за
грошові кошти в кількості 50,177% статутного фонду товариства, однак протягом
1999-2000р.р. було реалізовано лише 0,222% акцій товариства.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, апеляційний господарський суд не знайшов порушень чинного законодавства
у процедурі внесення змін до плану розміщення акцій товариства, а відтак і у
оспорюваній угоді.

Таким чином, зі змісту судових
рішень вбачається, що суди розглядали позов з огляду на відповідність угоди-доручення
приписам чинного законодавства.

Натомість поза увагою судів
залишилась та обставина, що матеріали справи не містять будь-яких належних та
допустимих доказів, які стверджують статус позивача у даній справі, як
акціонера ВАТ "Ливарник", з чим пов'язано визначення даної справи, як
корпоративної, та її підвідомчість господарським судам України.

Також судами не перевірено, чи
містить позовна заява посилання на будь-які порушені оспорюваним договором
права чи інтереси позивача, при прийнятті судових рішень не з'ясовано, яке
саме  право чи інтерес порушено та чи
буде відновлено саме права чи інтереси позивача у разі прийняття рішення на
його користь.

Як вбачається з уточнень та
пояснень до позовної заяви, позивач оспорював правочини щодо відчуження акцій
ВАТ "Ливарник", розглядаючи законність договору від 26.12.2005р.,
суди не перевірили, чи відбулась зміна власника пакету акцій ВАТ
"Ливарник" саме на підставі цієї угоди, який правовий зміст та
предмет цієї угоди, яким чином він стосується позивача.

Вказані обставини мають істотне
значення для правильного вирішення даного спору, натомість вони не знайшли
відображення у рішенні місцевого суду; переглядаючи справу у повному обсязі,
апеляційний господарський суд на вказані недоліки уваги не звернув та не усунув
їх.

Відповідно до роз'яснень, що
викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11
“Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,
коли  суд,  виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини,  вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняте у справі рішення вказаним
вимогам не відповідає з вказаних вище підстав.

З огляду на межі повноважень
касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України, рішення місцевого господарського суду
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час розгляду  справи
суду слід взяти до уваги наведене, вжити передбачені законом заходи для
всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи та вирішити  спір відповідно до вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110,
11111, 11112 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий
господарський  суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 19.06.2007р. у справі № 2-1892/06
Кіровського районного суду та рішення Кіровського районного суду від
26.09.2006р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                            Л.Рогач

Судді:
Н.Волковицька

Д.Кривда