ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2007 р.
№ 13/355

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М., - головуючого,

Рибака В.В.,
Васищака І.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ТОВ “Ровеньківська нафтобаза-2004”

на постанову
Луганського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 року

у справі господарського суду
Луганської області

за позовом
ТОВ “Ровеньківська нафтобаза-2004”

до
ЗАТ “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”

про
стягнення 4939,30 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Зеленська В.А.,

- відповідача:
Старіков А.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року ТОВ “Ровеньківська нафтобаза-2004” звернулось до господарського суду з позовом до ЗАТ “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” про стягнення 4939,30 грн. збитків завданих поставкою товару неналежної кількості.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.06.2007 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовими рішеннями ТОВ “Ровеньківська нафтобаза-2004” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Луганського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 року та рішення господарського суду Луганської області від 21.06.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 16.01.2006 року між ТОВ “Ровеньківська нафтобаза 2004” (покупець) та ТОВ науково - виробничою компанією “Полюс” (продавець) було укладеного договір поставки нафтопродуктів № 10/01-06, відповідно до якого, продавець зобов'язався поставити, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити нафтопродукти у кількості, по номенклатурі, цінам та строкам поставки відповідно до умов договору і додатків до нього, які є невід’ємною частиною договору.

На виконання умов договору ТОВ науково - виробничою компанією “Полюс” поставило позивачу товар –дизельне паливо 57,55 тонн (вагон №74205758) та 55,7 тонн (вагон №74202862) разом 113,25 тонн на загальну суму 439070,25 грн. про що було складено відповідний акт приймання-передачі від 30.11.2006 р.

Вантажовідправником нафтопродуктів за залізничною накладною від 30.11.2006 року №48810186, вагон № 74205758, вага нетто 57550 кг є закрите акціонерне товариство „Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”.

До відносин щодо поставки застосовується Інструкція про порядок  прийому продукції виробничо –технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем при прийомі товару за кількістю було виявлено недостачу товару про що було складено Акт типової форми №5-нп приймання нафтопродуктів по кількості від 05.12.06  №3, відповідно до якого розмір недостачі у вагоні №74205758 становить 2425 кг, у тому числі з урахуванням норм природної втрати 1151 кг.

Згідно п.6 розділу I Статуту залізниць України –накладна –основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Враховуючи вищевикладене, ст. ст.528, 618 ЦК України, а також те,  що згідно залізничної накладної № 488810186 від 30.11.2006 року вантажовідправником є ЗАТ “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” і договором поставки продукції № 10/01-06 від 16.01.2006 року не передбачена відповідальність відповідача за поставку товару не тієї кількості ніж зазначено у договорі, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій, що належним відповідачем у даному випадку є продавець, а не ЗАТ “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія”, як помилково вважає позивач, оскільки останній не перебуває у договірних відносинах з позивачем ні за договором поставки нафтопродуктів, ні за договором перевезення.

На підставі викладеного, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, винесеною з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 року у справі № 13/355 залишити без змін.

Головуючий                                                                         М. Черкащенко

Судді:                                                                                    В. Рибак

І. Васищак