ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.10.2007  року                                                            Справа № 18/306пд

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Баннової Т.М.

Семендяєвої І.В.

секретар судового засідання           Антонова І.В.

за участю представників сторін:

від позивача:                              Віскунов О.В., дов. № 02-12/47-146  від 05.07.07,

від відповідача:                              Соколов В.В., дов. № 2  від 19.07.07,

від третіх осіб на стороні

позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Тітов О.М., дов. № 10281  від 17.10.07 (від Чвильової О.П.);

Тітов О.М., дов. № 10282  від 17.10.07 (від Заруби М.В.);

від третьої особи на стороні

відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Гладкіх Т.А., дов. № 497  від 08.02.07,

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Василенко Н.Б., Маркова Н.О., Ситнік Л.Л., Струхаєв О.В., Кудрявцев О., Юрчишина С.Ю., Леванкова О.І., Гонцов С.Л., Решетько Н.Ю., Кубасова Н.А., Ільчук О.Ф., Журавльов В.М., Демиденко Н.В., Ковальов В.В. в судове засідання не прибули

розглянувши

апеляційні скарги          ВАТ „Луганськмлин”, м. Луганськ

ВАТ „Райффайзен банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції, м. Луганськ

Малого приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Міллєніум”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  21.09.2007

у справі                                        № 18/306пд (суддя Корнієнко В.В.)

за позовом                                        ВАТ „Луганськмлин”, м. Луганськ

до відповідача                              Малого приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Міллєніум”, м. Луганськ

за участю третіх осіб, що

не заявляють самостійних вимог

на предмет спору, на стороні

позивача                                          Василенко Н.Б., м. Луганськ

Маркова Н.О., м. Луганськ

Ситнік Л.Л., м. Луганськ

Струхаєв О.В., м. Луганськ

Кудрявцев О.С., м. Луганськ

Юрчишина С.Ю., м. Луганськ

Леванкова О.І., м. Луганськ

Гонцов С.Л., м. Луганськ

Решетько Н.Ю., м. Луганськ

Кубасова Н.А., м. Луганськ

Ільчук О.Ф., м. Луганськ

Журавльов В.М., м. Луганськ

Демиденко Н.В., м. Луганськ

Ковальов В.В., м. Луганськ

Чвильова О.П., м. Луганськ

Заруба М.В., м. Луганськ

третя особа, що не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору, на стороні відповідача          Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен банк Аваль” в особі його Луганської обласної дирекції, м. Луганськ

про                                                  розірвання договору купівлі-продажу та повернення будівлі

в с т а н о в и в :

ВАТ „Луганськмлин” звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до МПП „ВКФ „Міллєніум” з вимогами: про розірвання договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку від 22.05.2006, який укладено між сторонами за позовом; про розірвання договору від 15.09.2006 про внесення змін до договору купівлі-продажу гуртожитку від 22.05.2006, який укладено між сторонами за позовом; про спонукання відповідача повернути одержану за договором будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: м. Луганськ, вул. Краснознаменная, 2, буд. 49-а.

Позивач обґрунтував свої вимоги істотним порушенням договору відповідачем, а саме несплатою відповідачем повної вартості будівлі у встановлений строк.

Відповідач пред'явив зустрічний позов про спонукання позивача усунути перешкоди у реалізації його права по виконанню його зобов'язання (в тому числі на дострокове виконання) по сплаті відповідачу решти суми за будівлю гуртожитку розмірі 34566 грн. згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2006, для чого у строк, встановлений судом, зобов'язати позивача прийняти від нього суму 34566 грн. та скласти акт прийому-передачі житлового приміщення.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після пред’явлення позивачем позову сплатив йому решту вартості гуртожитку (34 566 грн.), однак позивач повернув йому вказану суму.

Крім того, його обов’язок як покупця сплатити повну суму за будівлю, ще не настав, так як оплата решти вартості гуртожитку здійснюється після зняття позивачем з обліку усіх зареєстрованих у цьому гуртожитку мешканців та після звільнення ними гуртожитку. Позивач не забезпечив зняття з обліку усіх громадян, зареєстрованих у цьому гуртожитку.

Господарським судом Луганської області до участі у справі залучено у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Василенко Н.Б., Маркову Н.О., Ситнік Л.Л., Струхаєва О.В., Кудрявцева О.С., Юрчишину С.Ю., Леванкову О.І., Гонцова С.Л., Решетько Н.Ю., Кубасову Н.А., Ільчука О.Ф., Журавльова В.М., Демиденко Н.В., Ковальова В.В., Чвильову О.П., Зарубу М.В., третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -ВАТ „Райффайзен банк Аваль” в особі його Луганської обласної дирекції.

Рішенням господарського суду Луганської області  від 21.09.07 у справі № 18/306пд визнано недійсним договір від 15.09.2006 про внесення змін до договору купівлі-продажу гуртожитку, який укладено між ВАТ «Луганськмлин»та МПП «Виробничо-комерційна  фірма  «Міллєніум». Первісний позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку від 22.05.2006, який укладено між ВАТ „Луганськмлин” та МПП  «Виробничо-комерційна фірма «Міллєніум». Зобов’язано МПП «Виробничо-комерційна фірма «Міллєніум»в триденний строк після набрання цим рішенням законної сили повернути ВАТ «Луганськмлин»будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: м. Луганськ, вул. Краснознамьонная, 2, буд.49-а. Стягнуто з МПП «Виробничо-комерційна фірма «Міллєніум»на користь ВАТ „Луганськмлин” судові витрати у сумі 10217,56 грн. В решті первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Судові витрати за зустрічним позовом покладено на позивача за зустрічним позовом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ВАТ „Луганськмлин” звернулось до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині визнання недійсним договору від 15.09.06 про внесення змін до договору купівлі-продажу від 22.05.06 та прийняти нове рішення, яким розірвати договір від 15.09.06 про внесення змін до договору купівлі-продажу від 22.05.06.

До Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось й Мале приватне підприємство „Виробничо-комерційна фірма „Міллєніум”. У скарзі відповідач просить рішення в частині визнання недійсним договору від 15.09.06 про внесення змін у договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку, розірвання договору від 22.05.07 купівлі-продажу будівлі гуртожитку та ухвали суду від 07.09.2006, 17.09.2006 в частині прийняття рішення про залучення до участі у справі 16 громадян в якості третіх осіб без самостійних майнових вимог на предмет спору на стороні позивача скасувати та прийняти нове рішення.

ВАТ „Райффайзен банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції також не погодилось з прийнятим рішенням господарського суду та подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ВАТ „Луганськмлин”.

Позивач проти апеляційних скарг відповідача та 3-ї  особи заперечує.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України).

Представниками відповідача та третьої особи на стороні відповідача подане клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, яке судовою колегією задоволено.

Відводів складу суду не заявлено. Права та обов’язки учасників судового процесу, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, присутнім у судовому засіданні відомі.

Представником відповідача до початку розгляду справи заявлено усне клопотання про розгляд справи за участю всіх третіх осіб на стороні позивача. Позивач та представники третіх осіб, присутніх у засіданні, проти клопотання заперечили. Судовою колегією клопотання відхилено, оскільки справа може бути розглянута за їх відсутності, обов’язковість їх явки у судове засідання судом не ухвалена. Крім того, колегія суду зауважує, що дане клопотання відповідача суперечить доводам його ж апеляційної скарги щодо необґрунтованості їх залучення до справи.

Представник позивача у судовому засіданні відмовився від апеляційної скарги. Відмова судовою колегією приймається, про що буде зазначено у постанові у даній справі, оскільки до розгляду судом прийнято ще дві апеляційні скарги. Державне мито за апеляційною скаргою у разі відмови покладається на позивача. Позивачем була оскаржена одна немайнова вимога і до сплати належало 42 грн. 50 коп. Позивачем сплачено 5 213 грн. 83 коп. Надлишку сплачене державне мито складає 5 171 грн. 33 коп. і підлягає поверненню позивачу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги відповідача та третьої особи з боку відповідача до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2006 між сторонами за позовом був укладений нотаріально завірений договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку, згідно якому позивач зобов'язався продати відповідачу п'ятиповерхову будівлю гуртожитку, яка розташована за адресою: м, Луганськ, вул. Краснознамьонная, 2, буд. 49-а, у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень (далі договір від 22.05.06).

Пунктом 1.5 договору зазначено, що будівля гуртожитку візуальна оглянута покупцем (відповідачем) і недоліків, які перешкоджають її використанню на момент огляду, не виявлено.

Відповідач зобов'язався сплатити позивачу за вказану будівлю грошові кошти в сумі 1 014 566 грн. протягом трьох банківських днів з моменту підписання цього договору, тобто до 26.05.2006 (п. 2.1. договору).

15.09.2006 між сторонами за позовом був укладений договір про внесення змін до вищевказаного договору купівлі-продажу гуртожитку (далі договір від 15.09.06), згідно якому пункти 1.4. та 2.1. договору від 22.05.06 були викладені в новій редакції. Зокрема, договір від 22.05.06 був доповнений абзацом такого змісту: «При цьому Продавець свідчить, що у вказаній будівлі мають місце зареєстровані особи, яких продавець зобов”язується строком до 30.09.2006 зняти з реєстраційного обліку та звільнити займані ними приміщення”.

Крім того, договором від 15.09.06 змінені строки оплати будівлі покупцем. Встановлено, що вартість будівлі у сумі 1 014 566 грн. сплачується покупцем продавцю у безготівковій формі таким чином: 500 000 грн. - до 11.09.2006; 280 000 грн. - до 15.09.2006; 234 566 грн. - після зняття продавцем (позивачем) з реєстраційного обліку зареєстро ваних у гуртожитку осіб та після звільнення продавцем (позивачем) займаних цими особа ми приміщення.

Суд першої інстанції зробив висновок, що за вказаним договором купівлі-продажу продавалася будівля гуртожитку (яка відповідала встановленим нормам щодо житлових приміщень), в якій проживали мешканці.

Змінами до договору купівлі-продажу позивач зобов”язувався по суті виселити їх до 30.09.06 та зняти з реєстраційного обліку.

03.10.06 сторонами за позовом був складений акт прийому-передачі житлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. Краснознамьонна, 2, буд. 49а. В акті зазначено, що на момент передачі приміщення мешканці виселені.

Судом встановлено, що на час розгляду справи у вересні 2007 року у гуртожитку зареєстровано 16 осіб, тому продаж гуртожитку порушує їхні житлові права.

Суд дійшов до висновку, що договір від 15.09.06 про внесення змін до договору купівлі-продажу суперечить ст. 47 Конституції України, оскільки договором передбачено примусове виселення мешканців гуртожитку з їх житла без їх згоди, тому його визнано недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України відповідно до   п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. За таких обставин вимога позивача про розірвання договору від 15.09.06 не задоволена.

За договором від 22.05.06 умови по оплаті не були виконані ні в 3х денний строк, як було передбачено його умовами, ні на час подання позову.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач сплатив позивачу за будівлю 980 000 грн. у період з 01.09.2006 по 13.02.2007. Частина несплаченої суми за договором становить 34 566 грн.

Судом першої інстанції досліджено, що після пред’явлення позову 13.07.07 відповідач перерахував позивачу решту грошових коштів у сумі 34566 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 199 від 13.07.07. Однак позивач повернув вказану суму відповідачу у зв’язку з тим, що ним вже був пред’явлений позов про розірвання договору і він вже втратив інтерес до виконання цього договору.

Суд зробив висновок, що несплата відповідачем ціни будівлі в сумі 34 566 грн. у встановлений договором строк є істотним порушенням договору, тому позивач правомірно заявив позов про розірвання договору і має право відмовитися від прийняття виконання зобов”язання.

За таких обставин, вимоги первісного позову про розірвання договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку від 22.05.06 задоволені.

Крім того, оскільки відповідач прострочив оплату товару, вимоги первісного позову про спонукання відповідача повернути одержану за договором будівлю гуртожитку також задоволенні.

Господарський суд зазначив, що зустрічний позов про спонукання позивача усунути перешкоди у реалізації його права по виконанню його зобов’язання по сплаті відповідачу решти суми за будівлю гуртожитку у розмірі 34 566 грн. згідно договору купівлі-продажу від 22.05.06 не підлягає задоволенню у зв’язку з його безпідставністю, так як внаслідок прострочення відповідача виконання зобов”язання втратило інтерес для позивача і крім того, вказаний договір розірвано у судовому порядку.

МПП „Виробничо-комерційна фірма „Міллєніум” вважає, що суд не повно з’ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що не є доказаними, допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що суд вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення за іншою підставою позову. Так, позивач послався на ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України, а суд при винесенні рішення послався на ст. 612 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції, на думку скаржника, необґрунтовано вважає недоплачену позивачу в встановлений строк суму 34 566 грн. достатньо великою, що є, за висновком суду, суттєвим порушенням договору. Суд не з’ясував причини відмови позивача від отримання від відповідача цієї суми, не врахував виконаного відповідачем перерахування другий раз позивачу суми 34 566 грн.

Відповідач посилається також на акт звірення взаємних розрахунків від 04.09.06, згідно якого заборгованість відсутня та навмисне приховання позивачем факту реєстрації в гуртожитку його мешканців.

Відповідач посилається, що договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку не порушує матеріальні права 16 громадян, які не проживають більше року в гуртожитку. До того ж відповідач ніяких перепон для користування жилою площею кімнат у гуртожитку цим громадянам не чинив, останні самостійно вирішили це питання шляхом виселення до укладення договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку.

Суд першої інстанції, розглянувши питання про вступ третіх осіб у справу, не перевірив існування між ними та однієї із сторін правових відносин, а також можливість впливу на третіх осіб рішення суду у справі між сторонами.

Окрім цього, суд порушив вимоги ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Вимоги апеляційної скарги відповідача судовою колегією відхиляються.

Стосовно скасування ухвал про залучення в якості третіх осіб мешканців гуртожитку, то вони до задоволення не підлягають, оскільки окремо не можуть бути оскаржені. Заперечення проти залучення третіх осіб розглядаються апеляційною інстанцією при перегляді рішення суду.

Реєстрація третіх осіб на стороні позивача у спірній будівлі гуртожитку по вул. Краснознамьонна, 2, буд. 49а у м. Луганську на час подання позовної заяви та розгляду справи підтверджена документально (а. с. 142-145, т. 1), а за таких обставин рішення може вплинути на їх права та обов”язки. Таким чином, залучення їх до участі у справі не суперечить приписам ст. 27 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на наявність у спірній будівлі зареєстрованих осіб, суд першої інстанції обґрунтовано визнав договір від 15.09.06 недійсним на підставі ст. 47 Конституції України, яка є нормою прямої дії. Визнання цього договору недійсним не суперечить Господарському процесуальному кодексу України.

Судом першої інстанції також не змінювалась і підстава позову. Посилання в рішенні на ст. 612 Цивільного кодексу України та ст. 220 Господарського кодексу України не є зміною підстави позову.

Остаточне перерахування здійснено відповідачем після звернення з позовом, що підтверджено документально і відповідачем не заперечується (платіжне доручення № 199 від 13.07.07 (а. с. 58, том 1).

Суд вказує на обґрунтованість повернення суми 34 566 грн. позивачем з посиланням на норми права.

Не може бути прийнято до уваги й посилання на акт звірення сторонами взаємних розрахунків, оскільки він спростовується іншими матеріалами справи та твердженнями самих сторін про початок перерахування вартості предмету договору купівлі-продажу у вересні 2006 року.

Необґрунтовано і посилання відповідача на ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки договір може бути розірвано не тільки за згодою сторін, а і за рішенням суду.

Не може бути прийнято до уваги і посилання відповідача на необґрунтованість прийняття до розгляду позовної заяви без додержання досудового врегулювання спору. Із змісту ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб’єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб’єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб’єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування (рішення Конституційного Суду України від 09.07.02 у справі           № 15-пр/2002).

Необґрунтованим є посилання і на необхідність згоди на розірвання договору Спостережної ради позивача, оскільки така згода згідно Статуту необхідна тільки на укладення угод по відчуженню об’єктів нерухомості.

Відсутність представника відповідача на судових засіданнях 17 та 21 вересня 2006 року не може бути підставою скасування рішення, оскільки відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а представництво юридичної особи в господарському суді не обмежене будь-яким визначеним колом осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши всі докази та матеріали справи у їх сукупності, оцінюючи умови договору від 22.05.06 (без урахування змін, що визнані недійсними), дії сторін за період з 22.05.06 по 15.09.06 та з 15.09.06 до дати пред’явлення позову, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про істотне порушення умов договору від 22.05.06.

Наявність цивільних спорів в Артемівському районному суді м. Луганська та порушення кримінальної справи не впливають на розгляд даної справи.

ВАТ „Райффайзен банк Аваль” також вважає, що рішення суду було прийнято з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, з неправильним застосуванням норм діючого законодавства України.

В обґрунтування своїх доводів за апеляційною скаргою заявник посилається на те, що договір купівлі-продажу гуртожитку від 22.05.06 відповідав вимогам Закону. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитними договорами ВАТ „Райффайзен банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції та майновим поручителем МПП „ВКФ „Міллєніум” було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно –будівля гуртожитку. Банк посилається на те, що на час укладання іпотечного договору були всі необхідні документи, у тому числі акт звірення розрахунків.

Третьою особою з боку відповідача в апеляційній скарзі на підставі матеріалів справи та результатів їх розгляду в суді першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що відповідачем до банку надано відомості про проведення розрахунків, які не відповідають дійсності.

Сторонами підписано акт прийому-передачі від 03.10.06, згідно якого особи, що проживали у гуртожитку, виселені. Заявник посилається на те, що судом не встановлено виконання мешканцями гуртожитку своїх прав та обов’язків по сплаті за користування житловою площею і за комунальні послуги, а також їх фактичну відсутність.

Посилання позивача на суттєве порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу (прострочення оплати) є, на думку скаржника, безпідставними.

Заявник не погодився з посиланням суду на те, що продаж гуртожитку потягне за собою виселення осіб, зареєстрованих у гуртожитку.

Крім того, відповідачем до суду було надане платіжне доручення про сплату решти суми за договором купівлі-продажу, що фактично підтверджує факт належного виконання зобов’язань за договором купівлі-продажу від 22.05.06 та договору про внесення змін від 15.09.06, що є підставою для припинення провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги частково відповідають висновкам суду першої інстанції (стосовно відповідності закону договору від 22.05.06 на час його укладання та того, що він не тягне за собою обов’язкове звільнення гуртожитку його мешканцями), а тому вони і не можуть бути підставою скасування рішення.

Посилання  заявника на невиконання мешканцями гуртожитку своїх прав та обов’язків по сплаті за користування житловою площею і за комунальні послуги, а також на їх фактичну відсутність не може бути прийнято до уваги, оскільки ці відносини стосуються власника гуртожитку та осіб, що там проживають.

Стосовно інших доводів, то вони відхиляються судовою колегією з тих же підстав, що і доводи відповідача, а саме: відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши всі докази та матеріали справи у їх сукупності, оцінюючи умови договору від 22.05.06 (без урахування змін, що визнані недійсними), дії сторін за період з 22.05.06 по 15.09.06 та з 15.09.06 до дати пред’явлення позову, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про істотне порушення умов договору від 22.05.06.

Після закінчення розгляду справи у судовому засіданні 18.10.07 представником відповідача не було надано згоди на оголошення вступної та резолютивної частин постанови, у зв’язку з чим для підготовки повного тексту постанови згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 22.10.07, 15-00.

22.10.07 о 9 годині 00 хвилин  до канцелярії суду апеляційної інстанції здано клопотання відповідача про поновлення розгляду справи та витребування доказів.

Судовою колегією заявлене клопотання відхилено, оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачено поновлення розгляду справи після з”ясування у сторін питання щодо закінчення розгляду справи та оголошення перерви для підготовки повного тексту постанови.

З огляду на викладене, апеляційні скарги Малого приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Міллєніум”, ВАТ „Райффайзен банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції задоволенню не підлягають, суд першої інстанції з’ясував всі обставини справи і, приймаючи рішення, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Рішення господарського суду Луганської області слід залишити без змін.

Повний текст постанови оголошено у судовому засіданні  22.10.07.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційним скаргам покладається на заявників апеляційних скарг.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 77, 99, 100, 101, ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Провадження по апеляційній скарзі ВАТ „Луганськмлин” на рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2007 у справі № 18/306пд припинити.

2. Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства „Виробничо-комерційна фірма „Міллєніум” на рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2007 у справі № 18/306пд залишити без задоволення.

3. Апеляційну скаргу ВАТ „Райффайзен банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції на рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2007 у справі № 18/306пд залишити без задоволення.

4. Рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2007 у справі                № 18/306пд залишити без змін.

5.Повернути ВАТ „Луганськмлин”, вул. Лутугінська, 111, м. Луганськ зайво сплачене державне мито за подання апеляційної скарги, сплачене платіжним дорученням  № 1640 від 26.09.07, у сумі 5171 грн. 33 коп.

Підставою для повернення державного мита є дана постанова, скріплена гербовою печаткою суду.

Головуючий суддя                                        Т.Ф Парамонова

Суддя                                                                      Т.М. Баннова

Суддя                                                                      І.В. Семендяєва