АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

28.11.07
Справа  № 14/124

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі
колегії:

головуючої-судді
Дубник О.П.

суддів                                                      Дух
Я.В.

Якімець Г.Г.

При  секретарі
судового  засідання     Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну
скаргу  приватного підприємця ОСОБА_1. №162
від 27.07.07р.

на рішення   господарського суду Чернівецької області від
21.06.2007р.

у справі         №14/124

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «УФІКО», м.Київ

до відповідача ПП ОСОБА_1., м.Чернівці

про  стягнення
штрафних санкцій за договором 65574 грн.

за участю представників

від
позивача - Просалова О.Є. -представник (дов.
у справі);

від
відповідача  -не
з'явився (належно повідомлений).

Розпорядженням голови суду, яке
знаходиться в матеріалах справи, проведено зміни в складі колегії суддів.

Причини відкладення розгляду справи
викладено в ухвалах суду.

Права  та
обов'язки  згідно  ст.22 ГПК
України   роз'яснено, заяв  про
відвід  суддів  не
поступало.

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 21.06.2007р. у справі №14/124 (суддя М.В.Швець)
задоволено позов ТзОВ «УФІКО»до ПП ОСОБА_1. та стягнено з активів відповідача
на користь позивача штрафні санкції в сумі 65574 грн. за договором перевезення.

Рішення судом мотивоване п.3 ч.1
ст.611, ч.1 ст.917, ч.2 ст.918, ч.1 ст.919, ч.1 ст.921, ст.923, ст.934 ЦК
України, ч.2 ст.13, п.2 ст.17, ч.1 ст.18, ст.19, ч.5 ст.23 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) від
19.05.1956р., ч.ч.1, 2 ст.315 ГК України, ч.2 ст.6 «Європейської угоди щодо
роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні
перевезення»від 01.07.1970р., п.6.2 «Положення про робочий час і час відпочинку
водіїв автотранспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту
України №18 від 17.01.02р., на
підставі  яких  місцевим
господарським  судом  зроблено
висновок  про підставність вимог
позивача, оскільки ПП ОСОБА_1. в порушення умов транспортно-експедиційного
договору №д-155 міжнародних вантажоперевезень з про строчкою (затримкою)
доставлено під завантаження два негабаритних автомобіля, а також  недотримано строків доставки вантажів.

З підстав, зазначених в апеляційній
скарзі, відповідач оскаржує рішення суду, як прийняте з порушенням Конституції
України та норм процесуального права, зокрема, стверджуючи про те, що не
надання позивачем відповідних доказів про точну дату доставки вантажу за
маршрутом м.Еттлінген (Німеччина) - м.Тбілісі (Грузія) свідчить про неповне
з'ясування дати доставки вантажу в кінцеву точку маршруту і дає підстави для
скасування оскаржуваного рішення, оскільки ні заявка, ні договір №д155 від
21.07.06р. не містять терміни доставки вантажу.

Враховуючи вищевикладене, апелянт
просить скасувати оскаржуване рішення суду, а апеляційну скаргу задоволити.

Позивач не погоджується з такими
доводами апелянта та у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що в
даному випадку діє презумпція вини боржника, тобто відповідач повинен був
довести належними доказами, що прострочення доставки вантажу сталося не з його
вини і, що він зробив все можливе для належного виконання своїх зобов'язань за
транспортно-експедиційним договором №д-155 міжнародних вантажоперевезень від
21.07.06р., а ТзОВ «УФІКО» обґрунтовано та розраховано в позовній заяві розумний
строк, протягом якого ПП ОСОБА_1 повинна була доставити вантаж.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

21.07.2006р. між ПП ОСОБА_1. та
ТзОВ «Уфіко»було укладено транспортно-експедиційний договір №д-155 Міжнародних
вантажоперевезень, згідно умов якого ПП ОСОБА_1 приймає на себе організацію
перевезення вантажів і транспортно-експедиційне обслуговування вантажів ТзОВ
«Уфіко»за рахунок і за дорученням останнього у відповідності з вимогами
Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ),
Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції про перевезення
небезпечних вантажів, Європейської угоди про перевезення вантажів, що швидко
псуються.

З матеріалів справи вбачається, що
ТзОВ «Уфіко»та ПП ОСОБА_1 у відповідності до п.1.2 договору №д-155 від
21.07.2006р. підписали Заявку-додаток від 21.07.2006 року до вказаного
договору, яка є його невід'ємною частиною, в якій було погоджено маршрут
перевезення м.Еттлінген (Німеччина) - м.Тбілісі (Грузія) та те, що 31.07.2006р.
в м.Еттлінген (Німеччина) повинні були стати під завантаження чотири
автомобілі, у тому числі два автомобілі негабаритного вантажу (довжина площадок
яких 16,5 м. та 15 м.).

Згідно п.2.1.5 спірного договору ПП
ОСОБА_1 зобов'язувалась дотримуватися погоджених сторонами строків, що вказані
в заявці, а також зобов'язувалась надати ТзОВ «Уфіко»рахунки-фактури виконаних
робіт за надані послуги, а також СМR на кожне виконане перевезення.

Як з'ясовано судом першої
інстанції, ПП ОСОБА_1. 31.07.2006р. в м.Еттлінген (Німеччина) не були
поставлені під завантаження два автомобілі негабаритного вантажу
№3802108/3802109, №38002177/3802178, які лише
15.08.2006р. стали під завантаження в м.Еттлінген (Німеччина), тобто з
запізненням   на 15 днів, що
підтверджується дозволом на провезення негабаритного вантажу, який видано
14.08.2006р., СМК, в графі 4 якої зазначено дату завантаження 15.08.2006р.,  повідомленням від 08.02.2007р. №VID 72-398 за
підписом представника фабрики
«ELBA-BERK Maschinen-Gesellschaft mbH»м.Еттлінген (Німеччина), де
відбувалось завантаження вантажних автомобілів, відповідно до якого два
вантажних автомобілі і трейлери №3802108/3802109 і №38002177/3802178
завантажено товарами 15.08.2006р.

Після завантаження вищевказаних
автомобілів 17.08.2006р. відповідач виставив ТзОВ „Уфіко" рахунок №07 від
17.08.2006р. на оплату за транспортні послуги за маршрутом перевезення
м.Еттлінген (Німеччина) - м.Тбілісі (Грузія) кількість автомобілів 4 на
загальну суму 193814 грн., що було узгоджено в заявці, який останній  того ж дня оплатив повністю, і це не
заперечується апелянтом.

Ці обставини справи встановлені
місцевим господарським судом і документально не спростовані апелянтом.

Сторони у справі визначили в заявці
від 21.07.06р. розмір штрафних санкцій за кожний день простою або запізнення
під завантаження (вивантаження) габаритного автомобіля -100 Євро, негабаритного
-150 Євро.

Відповідно до ч.1 ст.917 ЦК
України, перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у
строк встановлений договором.

Перевізник за ненадання
транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу
або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть
відповідальність встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними
кодексами (статутами), (ч.1 ст.921 ЦК України).

Крім того, судом першої інстанції
також встановлено, що ПП ОСОБА_1, враховуючи що початком перебігу строку
доставки являється дата дня наступного за днем завантаження (15.08.2006р.) -
16.08.2006р., доставила вантажу в м.Тбілісі 28.09.2006р., про що свідчить СМК,
в графі 18 якої зазначено дату прибуття двох негабаритних автомобілів
(28.09.2006р.), та повідомленням №26/05 від 03.05.2007р. за підписом директора
«International building company»LLC м.Тбілісі (Грузія) - фірми отримувача
вантажу, відповідно до кого негабаритний вантаж двома автомобілями
(№38О2108/38Б2109, №380Б2177/38Б1278) був доставлений з м.Еттлінген (Німеччина)
в м.Тбілісі (Грузія) 28.09.2006р., з чого випливає, що тривалість перевезення
вантажу такими автомобілями  від
м.Еттлінген (Німеччина) до м.Тбілісі (Грузія) склала 44 дні.

Зі справи вбачається, що сторони не
погодили термін доставки вантажу. Позивач вважає, що відповідач допустив
перебільшення допустимих строків доставки вантажу, що заперечується апелянтом.

Частиною 1 статті 919 ЦК України
передбачено, що перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж,
пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк
не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в
разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Як уже вище зазначалось, підписуючи
договір, сторони визначили, що на спірні правовідносини розповсюджує свою дію,
зокрема, Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів
від 19.05.56р. (КДПВ), до якої приєдналась Україна.

Підстави звільнення перевізника від
відповідальності визначено в ст.17 КДПВ.

Статтею 19 КДПВ зазначено, що
вважається, що мало місце прострочення доставки, якщо вантаж не був доставлений
в узгоджений термін або, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін,
фактична тривалість перевезення з урахуванням обставин справи, і зокрема, у
випадку часткового завантаження транспортного засобу, часу, необхідного при
звичайних умовах для комплектації вантажів для повного завантаження,
перебільшує час, який був би необхідний сумлінному перевізнику.

Відповідно до ч.1 ст.18 КДПВ, тягар
доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження затримка доставки викликані
обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17 цієї Конвенції, лежить на
перевізнику.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини
справи, що мають значення для справи, його висновки ґрунтуються на доказах,
наявних  матеріалах справи. В той же час
апелянтом не доведено наявність підстав для скасування рішення суду. Окрім
цього, його вимога, про направлення справи на новий розгляд не ґрунтується на
нормах процесуального законодавства, зокрема, не відповідає приписам ст.103 ГПК
України.

З огляду на викладене, суд
апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні апеляційної скарги, оскільки
оскаржене рішення суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК
України,

Львівський
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О
В И В :

1.          Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення господарського суду Чернівецької області від 21.06.07р.
у цій справі -без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно ст.ст.107, 109 ГПК України.

3.          Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Головуюча-суддя                                                                   О.П.
Дубник

суддя
Я.В.Дух

суддя
Г.Г.Якімець

Повний
текст постанови підписано 03.12.2007р.