ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-7/055
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"16" серпня 2007 р.  10:50                                                                                м. Севастополь

Господарський суду міста Севастополя у складі:

Судді –Ілюхіної Г.П.,

при секретарі –Дерепаско Л.В.,

за участю представників:

прокурора          Цуркан С.А., помічник прокурору, посвідчення № 505 от 13.06.2007;

позивача          Ревякін І.М., начальник юридичного відділу, довіреність № 245/08 від 27.01.2005;

відповідача          Мартинюк О.О., начальник юридичного відділу –корпоративний секретар, довіреність № 2/7037 від 28.12.2006;

розглянувши матеріали справи

За позовом:          Прокурора міста Севастополя

(99011, м. Севастополь, вул. Л. Павліченко, 1)

в інтересах держави в особі

Севастопольського міського центру зайнятості

(99053, м. Севастополь, вул. Руднєва, 40)

до відповідача:          Відкритого акціонерного товариства

„Балаклавське управління ім. О.М. Горького”

(99042, м. Севастополь, вул. Новикова, 11)

про          стягнення витрат на матеріально забезпечення безробітної Куроченко Н.О. в сумі 4227,14 грн.

Обставини справи:

28.03.2005 (вх.№ 83-пр) Прокурор м. Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольського міського центра зайнятості  звернувся до господарського суду м. Севастополя з позовними вимогами до Відкритого акціонерного товариства „Балаклавське управління ім. О.М. Горького” про стягнення витрат на матеріально забезпечення безробітної Куроченко Н.О. в сумі 4227,14 грн.

Позов мотивовано тим, що прокуратурою м. Севастополя проведено перевірку матеріалів Севастопольського міського центру зайнятості з питань виплати допомоги по безробіттю з Фонду України на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, за результатами якої встановлено, що 12.03.2004 відповідачем звільнена з займаємої посади інженер по охороні праці і техніки безпеки Куроченко Н.О., якій після звільнення позивачем виплачено матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю з 22.03.2004 по 26.12.2004 в сумі 4227,14 грн.; рішенням судової колегії по цивільних справах апеляційного суду м. Севастополя від 02.12.2004 Куроченко Н.О. поновлено на роботі на посаді інженера по охороні праці і техніки безпеки; наказом № 351 від 27.12.2004 відповідачем рішення суду виконано повністю, що є підставою для утримання з роботодавця суми виплаченого безробітному забезпечення і вартості наданих йому соціальних послуг.

У зв’язку з наведеним прокурор просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.06.2005 провадження у справі зупинено в порядку частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України  до розгляду  Верховним Судом України , пов`язаної з нею справи №  2-637/2004 за позовом Куроченко Н.О. до ВАТ “Балаклавське рудоуправління ім. А.М. Горького”, третя особа: Територіальне управління Держнаглядохоронпраці України в Автономної Республіки Крим, про визнання наказу частково незаконним, поновлення  на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (арк. с. 58)

16.07.2007 (вх.№23539) на адресу суду надійшла відповідь на запит суду від судді Балаклавського районного суду м. Севастополя І.І. Ліморенко з доданою до неї ухвалою Верховного Суду України по цивільній справі №  2-637/2004 за позовом Куроченко Н.О. до ВАТ “Балаклавське рудоуправління ім. А.М. Горького”, третя особа: Територіальне управління Держнаглядохоронпраці України в Автономної Республіки Крим, про визнання наказу частково незаконним, поновлення  на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, якою скарга відхилена, а рішення Апеляційного суду м. Севастополя від 02.12.2004 залишено без змін, що є підставою для поновлення провадження по справі в порядку частини третьої статті 79 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

01.09.2005 набрав чинність Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV, яким до компетенції адміністративних судів віднесено вирішення публічно-правових спорів, у яких хоча б однією стороною є суб'єкт владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів входить розгляд спорів за зверненням суб'єктів владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення понять:

-          справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

-          адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах;

-          суб’єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

Указом Президента України „Про зміни в системі центральних органів виконавчої влади України” №250/99 від 13.03.1999 до складу Центральних органів виконавчої влади  входить в тому числі і Міністерство праці та соціальної політики України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.1997 „Питання праці і соціальної політики” Державна служба зайнятості входить до сфери управління Міністерства праці і соціальної політики.

Відповідно до статті 8 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” № 1533-ІІІ від 02.03.2000 (Із змінами і доповненнями) Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Згідно зі статтею 12 Закону України  „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості. Директор Державного центру зайнятості центрального органу виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики та його заступники є відповідно керівником та заступниками виконавчої дирекції Фонду.

Функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

Відповідно до п.п. 1.1 Положення про Севастопольський міський центр зайнятості, затвердженого директором Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України 15.10.1998, основною задачею позивача є реалізація державної політики зайнятості населення, здійснення контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форми власності.

Згідно пункту 7 Розділу VII „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви у справах щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (глави 29 - 32 і 36 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року), позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Такі заяви чи скарги (подання) не можуть бути залишені без руху або повернуті у порядку, встановленому цим Кодексом, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог і правил підсудності, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України 1963 року або Господарським процесуальним кодексом України 1991 року.

Підставою для скасування чи зміни судових рішень за заявами про перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами, поданими до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, крім підстав, встановлених цим Кодексом, може бути також виявлене після касаційного розгляду справи застосування положення закону всупереч нормам Конституції України.

Підставою для скасування чи зміни постанов або ухвал Вищого господарського суду України, оскаржених у касаційному порядку до Верховного Суду України до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, крім підстав, встановлених цим Кодексом, можуть бути також застосування Вищим господарським судом України закону чи іншого нормативно-правового акта, що суперечить Конституції України; невідповідність постанов та ухвал Вищого господарського суду України рішенням Верховного Суду України; невідповідність постанов та ухвал Вищого господарського суду України міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи викладене, звернення Прокурора м. Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольського міського центра зайнятості  є публічно-правовим спором, підвідомчим адміністративним судам України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2006 року.

Відповідно до пункту 6 Розділу VII „Прикінцеві та Перехідні Положення” Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

При таких обставинах, справа підлягає розгляду господарським судом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою від 01.08.2007 провадження по справі поновлено, справу призначено до судового розгляду в порядку статей 3, 17, 106, 107, 110, 121, 156, 165, пунктами 6, 7 розділу VII Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України (арк.с.73-76).

Відповідач в відзиві на позов (вх. № 8045) позовні вимоги не визнав по мотивам, викладеним в ньому, основні з яких полягають в тому, що позивач не надав розрахунку допомоги по безробіттю, нарахованої Куроченко Н.О., закон передбачає утримання цих сум, а не стягнення і діючим законодавством України не передбачений порядок утримання; по справі подана касаційна скарга на рішення апеляційного суду м. Севастополя від 02.12.2004 за позовом Куроченко Н.О. про відновлення на роботі (арк. с. 25).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників сторін та прокурора, суд, -

в с т а н о в и в:

З'ясовані наступні обставини:

Прокуратурою міста Севастополя проведено перевірку матеріалів Севастопольського міського центру зайнятості з питань виплати допомоги по безробіттю з фонду України на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Перевіркою встановлено, що 12.03.2004 ВАТ „Балаклавське управління ім. О.М. Горького” звільнена з займаємої посади інженер по охороні праці і техніки безпеки Куроченко Надія Олександрівна.

22.03.2004 Куроченко Н.О. звернулась до Севастопольського міського центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю (арк.с. 7).

22.03.2004 наказом Севастопольського міського центру зайнятості Куроченко Н.О. наданий статус безробітної з виплатою допомоги на підставі п. 1 ст. 22., п. 1 ст. 23 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” з урахуванням відомостей, зазначених в довідці про середню заробітну плату (арк.с. 9).

04.01.2005 наказом Севастопольського міського центру зайнятості знято з обліку як безробітного Куроченко Н.О. з 27.12.2004 з припиненням виплати допомоги по безробіттю на підставі доповідної записки (арк.с.10).

02.12.2004 рішенням судової колегії по цивільних справах апеляційного суду м. Севастополя Куроченко Н.О. поновлено на посаді інженера по охороні праці та техніки безпеки 2 категорії, стягнуто на користь Куроченко Н.О. середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 742,90 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. (арк.с.12-13).

27.12.2004 наказом ВАТ „Балаклавське рудоуправління ім. О.М. Горького” № 351 поновлено Куроченко Н.О. на посаді інженера по охороні праці та техніки безпеки 2 категорії з 12.03.2004, виплачено середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 742,90 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. (арк.с.11).

19.01.2005 на адресу ВАТ „Балаклавське рудоуправління ім. О.М. Горького” направлено претензію № 142/08 з вимогою перерахувати на рахунок Севастопольського міського центру зайнятості суму виплаченого Куроченко Н.О.  матеріального забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю в сумі 4227,14 грн. (арк.с. 14).

Відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” Куроченко Н.О. було виплачено матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю з Фонду України на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за період знаходження на обліку з 22.03.2004 по 26.12.2004 в сумі 4227,14 грн., що підтверджується довідкою,  про дохід за період з 22.03.2004 по 26.12.2004, додатком до ПК про прийнятті рішення щодо нарахувань та платежів, довідкою про середню заробітну плату, витягом зі спеціального карткового рахунку, витягом про рух по карті (арк.с. 15, 42-44, 47-49).

Згідно довідки ЗАТ „КБ „ПриватБанк” Севастопольська філія № 14/2165 від 19.05.2005 підтверджено зарахування грошової суми 4227,14 грн. на соціальний рахунок Куроченко Н.О. (арк.с.84).

Спір виник в зв’язку з тим, що відповідачем своєчасно не перерахована до Севастопольського міського центру зайнятості сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній Куроченко Н.О. при поновленні останньої на роботі.

Відповідач вважає, що позивач не довів належним чином факт перерахування допомоги безробітній.

Правовідносини сторін регулюються статтями 31, 34, 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що прокурор чи його заступник  у кожному конкретному випадку самостійно визначає у чому проявилося порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту і визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 31 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості;.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” Фонд зобов'язаний:

-  забезпечувати збір страхових внесків;

- виплачувати забезпечення та надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом;

- вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду;

- контролювати правильність нарахування, своєчасність сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань страхування на випадок безробіття, правильність призначення роботодавцем та виплати застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю.

Згідно з частиною четвертою статті 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Аргументи, мотиви та доводи заперечень відповідача спростовуються наданими в матеріали справи доказами та не заслуговують на увагу, так як безпідставні.

Таким чином, відповідач має заборгованість на день розгляду спору за матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю, виплаченого Куроченко Н.О., в сумі 4227,14 грн.

Все вищеперелічене дає суду право для висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, тому підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 31, 34, 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, статтями 2, 69-72, 79, 94, 98, 150, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Балаклавське управління ім. О.М. Горького” (99042, м. Севастополь, вул. Новикова, 11; ідентифікаційний код 00191906, п/р 6112 у ПІБ м. Севастополя, МФО 324515) на користь Севастопольського міського центру зайнятості (99053, м. Севастополь, вул. Руднєва, 40, ідентифікаційний код 03491145, п/р 0001 в УДК м. Севастополя, МФО 824509) витрати на матеріальне забезпечення безробітної в сумі 4227,14 грн.

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення або з дня її складання в повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення або з дня складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або поданням апеляційної скарги в 10-денний строк без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження в порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                      Г.П. Ілюхіна

Постанова складена та підписана

в порядку частини 3 статті 160 КАС України

21.08.2007 о 09-10