ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 листопада 2007 р.

№ 40/173-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В., Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  матеріали касаційної
скарги

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

на постанову

від 03.09.2007 року Харківського
апеляційного  господарського суду

у справі

№ 40/173-07

господарського суду

Харківської області

за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

до

Харківського національного
університету  радіоелектроніки

про

виконання зобов'язання

в судовому засіданні взяли
участь  представники :

від позивача:

не з'явились

від відповідача:

не з'явились

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Харківської області (головуючий суддя Хотенець П.В., судді -Дюкарєва С.В.,
Кухар Н.М.) від 02.07.2007 року, залишеним без змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду (головуючий суддя -Лащенко Л.Д., судді
-Горбачова Л.П., Гончар Т.В.) від 03.09.2007 року, у справі № 40/173-07 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким
державну закупівлю на 2007 рік Харківського національного університету
електроніки визнати як таку, що проведена з порушенням Закону України “Про
закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти”, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.22 Закону
України “Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти”, ст.43 ГПК
України в частині неповноти встановлення обставин справи.

Відзиву на касаційну скаргу
відповідач не надіслав.

Сторони не скористалися наданим
процесуальним правом на участь у засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського
суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом
(остаточно заявлені позовні вимоги) про зобов'язання відповідача визнати
проведення державних закупівель на 2007 рік за державні кошти такими, що
проведені з порушенням Закону України “Про закупівлю товарів, робіт та послуг
за державні кошти” (т.2 а.с.29). Позивач вважає, що відповідачем порушено Закон
України “Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти” (надалі
Закон) у сфері забезпечення прозорості при здійсненні державних закупівель без
оприлюднення повної інформації, передбаченої ст.41 Закону. Для
здійснення процедури закупівлі відповідачем при одному розпоряднику коштів було
створено декілька тендерних комітетів, що є порушенням ст.1 Закону. При
проведенні закупівлі відповідачем було порушено ст.22 п.1 Закону
“Стадії державних закупівель”: при затвердженні кошторису та річного плану
закупівель тендерними комітетами замовника в березні 2007 року державна
закупівля здійснювалась в січні -лютому 2007 року. Порушено п.2 ст.22
Закону, оскільки річний план державних закупівель на 2007 рік відповідач
оприлюднив в інформаційній системі мережі Інтернету у квітні 2007 року. Окрім
того відповідачем порушено ст.41 п.1 Закону про послідовність
оприлюднення інформації про закупівлі в інформаційних системах мережі Інтернет;
у матеріалах справи відсутні документи в яких відповідач підтверджує
направлення ним до інформаційної системи мережі Інтернет інформації щодо
державних закупівель на 2007 рік, яку проводив відповідач. Ст.14 п.3 Закону
забороняє розпоряднику коштів ділити закупівлю з метою уникнення проведення
відкритих торгів. Відповідачем державна закупівля поділена не тільки на окремі
лоти, а також і на закупівлю кожним тендерним комітетом своїх лотів, що є
прямим доказом порушення Закону (т.2 а.с.30-31).

Відмовляючи в задоволенні позову,
суди обох інстанцій виходили із встановлення на підставі оцінки доказів по справі
того факту, що відповідачем не порушені норми Закону при підготовці і
здійсненні державних закупівель у 2007 році.

Касаційна інстанція погоджується з
мотивами відмови в позові позивачу, які викладені в ухвалених по справі судових
актах, а касаційну скаргу вважає такою, що ґрунтується на помилковому
трактуванні положень чинного матеріального та процесуального законодавства
України.

Також касаційна інстанція відзначає
наступне.

Відповідно до п.3 ст.42
Закону, неоприлюднення замовником інформації щодо здійснення державних
закупівель, передбаченої цим Законом, в інформаційній системі у мережі
Інтернет, яка відповідає вимогам, визначеним цим Законом, може оскаржуватися в
порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону, або в судовому порядку та
є підставою для відміни торгів.

Згідно ст.36 Закону, з метою
захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і свобод у сфері
закупівель будь-який учасник або інша особа має право оскаржити рішення, дії
або бездіяльність замовника до Комісії, або до суду згідно з цим
Законом.

Наведене узгоджується з приписами
ст.1 ГПК України, відповідно до яких позивач може звернутися до суду з позовом
про захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом
інтересів.

Як вбачається з ст.ст.28, 37, 371
Закону способами захисту в суді можуть бути: визнання недійсними процедур
торгів, визнання торгів такими, що не відбулись, відміна торгів.

Позивачка звернулась до суду з
вимогою зобов'язати відповідача визнати порушення ним приписів Закону, що
по-перше, не тягне за собою відновлення будь-якого права чи інтересу позивачки
в разі задоволення позову; по-друге, позивачка не зазначає яким чином
відповідачем порушені в процедурі підготовки та проведення державних закупівель
у 2007 році саме її права або інтереси. Колегія суддів відзначає, що
посилаючись на порушення відповідачем приписів Закону, позивачка фактично
перебрала на себе функції органів, які здійснюють державний нагляд, контроль та
координацію у сфері закупівель (ст.3 Закону).

Крім того, оскільки позивачка не
зазначає, що мала на меті приймати участь у всіх без винятку проведених
відповідачем процедурах закупівлі товарів за державні кошти (т.1 а.с.33-53), то
ставлячи під сумнів законність та прозорість їх підготовки та проведення (де є
певне коло визначених переможців/учасників закупівель), остання фактично
зловживає правом, що є підставою для відмови у захисті цивільного права або
інтересу такої особи (ст.13, ч.3 ст.16 ЦК України).

Беручи до уваги все наведене та
вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав
для скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111
ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 від 26.09.2007 року № 492 на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 03.09.2007 року у справі № 40/173-07
залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського
суду від 03.09.2007 року у справі № 40/173-07 -без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
О.Глос