ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.10.2007
Справа №2-23/6190-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді ІщенкоГ.М.,

секретаря судового засідання Єменджієвої А.М., розглянувши за участю представників:

від позивача – Якубенко Г.Г. – головний спеціаліст – юрисконсульт, дов.№09/5-55 від 31.01.2007р.

від відповідача  - Журавльова Т.В. – представник, дов. від 14.08.2007р., Голобурда С.В. – представник, дов. від 14.08.2007р.,

за участю прокурора – не з’явився,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Красноперекопського міжрайонного прокурору в інтересах держави в особі Красноперекопського міськрайонного центру зайнятості, (96000, АР Крим, м. Красноперекопськ, вул. Чапаєва, 2),

до відповідача Приватного підприємства «Самсун», (96025, АР Крим, Красноперекопський район, с. Орловка, вул. Першотравнева, 13),

про стягнення 3721,84 грн.

в с т а н о в и в :

Красноперекопський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Красноперекопського міськрайонного центру зайнятості звернувся до господарського суду АР Крим із адміністративним позовом до Приватного підприємства «Самсун» про стягнення заборгованості зі сплаті страхових внесків на випадок безробіття в розмірі 3721,16 грн.

В судовому засіданні 17.09.2007р. позивач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3721,84грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на статті 35 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та  мотивовані тим, що відповідачем не сплачуються у встановлені законодавством строки страхові внески.

Позивач вимоги прокурора підтримав у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що Приватне підприємство «Самсун» є сільськогосподарським підприємством та в силу статті 1 Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок» в редакції, що діяла на момент виникнення заборгованості, сплачує фіксований податок в рахунок 12 податків та зборів, у тому числі й в рахунок збору на обов’язкове соціальне страхування. Більш того, відповідач зауважує, що центр зайнятості звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості, що виникла у 2001 році, тоді як строк, у межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом своїх прав, пропущений.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, дослідив надані докази, судом встановлено наступне.

Приватне підприємство «Самсун» зареєстровано у Красноперекопському міськрайонного центру зайнятості як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до акту перевірки правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття №50 від 16.05.2005р. станом на 01.01.2001р. за Приватним підприємством «Самсун» числиться заборгованість в розмірі 6881,62грн., у тому числі недоїмка 4877,69грн., пеня  - 2002,93грн.

За даними державної служби зайнятості, відповідачем здійснено часткову сплату заборгованості в розмірі 3159,78грн., отже заборгованість підприємства перед центром становить 3721,84грн.

Проте вимоги прокурору та позивача про стягнення заборгованості в розмірі 3721,84грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Приписами статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема частиною 2 статті 99 встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк.

Стаття 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи, що ані прокурором, ані позивачем не подано заяву про поновлення строку для звернення до суду та у відзиві на позов відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення з Приватного підприємства «Самсун» заборгованості, яка виникла у 2001році.

Відповідно  до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 72 цього Кодексу.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Більш того, відповідно до довідки Красноперекопського міськрайонного центру зайнятості №364 від 29.08.2007р. (аркуш справи 64), Приватне підприємство «Самсун» станом на 01.07.2007р. заборгованості перед Державною службою зайнятості не має.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність порушення відповідачем законодавства в сфері загальнообов’язкового державного страхування на випадок безробіття, що тягне відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно статті 2 Закону України «Про судоустрій» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб.

Таким чином, вимоги прокурору про стягнення з Приватного підприємства «Самсун» заборгованості в розмірі 3721,84 грн. задоволенню не підлягають.

Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 22 жовтня 2007 року.

У повному обсязі постанову складено 29 жовтня 2007 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.