СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

08 листопада 2007 року
Справа № 20-7/155

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Лисенко В.А.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

07.11.2007:

позивача: Ребчук І.С., довіреність № 3782 від 16.12.2005,

відповідача: Балдига Т.І., довіреність № 65/43-11 від 11.01.2007,

3 осіб: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районноїдержавної адміністрації в місті Севастополі на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Ілюхіна Г.П.) від 08.11.2006 у справі №20-7/155

за позовом           Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" (бул. Т. Шевченка, 18, місто Київ, 01030)

в особі Севастопольської філії Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Ген. Петрова, 15, місто Севастополь, 99011)

до           Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районноїдержавної адміністрації в місті Севастополі (вул. Леніна, 66, місто Севастополь, 99011)

Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації (вул. Леніна, 2, місто Севастополь, 99011)

Фінансове міське управління Севастопольської міської державної адміністрації (вул. Леніна, 2, місто Севастополь, 99011)

про стягнення заборгованості з відшкодування витрат, що позивач зазнав в результаті надання телекомунікаційних послуг громадянам на пільгових умовах, в розмірі 689235,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” в особі Севастопольської філії звернулось до господарського суду з позовом (з урахуванням уточнень) про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації в місті Севастополі заборгованості з відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг громадянам на пільгових умовах в сумі 689235,01 грн.  за період з 01.06.2003 по 01.07.2006.

Позов обґрунтовано тим, що за договором № 456  від 02.01.2003  відповідач  зобов’язався  відшкодовувати позивачу  витрати з надання послуг електрозв’язку громадянам, які користуються пільгами при їх оплаті, однак свої зобов’язання виконує несвоєчасно і не в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості станом на 01.05.2006 у сумі 689235,01 грн., у тому числі: компенсація пільг за встановлення телефонів 300,42 грн.,  абонентська плата без посекундного обліку –30664,02 грн., абонентська плата з посекундним  обліком –658270,578 грн. (а.с. 3-5 т. 1, а.с. 8-9 т. 3).

Рішенням господарського суду міста Севастополя позов задоволено. З Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації в місті Севастополі на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Севастопольської філії відшкодування за надані послуги зв’язку з посекундною  оплатою за період з 01.06.2003 по 01.07.2006 в сумі 689235,01 грн., 6892,35 грн. – державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 80-89 т. 3).

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач неналежно виконує зобов’язання за договором, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем.

З посилкою на Європейську Конвенцію суд зробив висновок, що   держава не повинна встановлювати різні рівні пільг різним категоріям громадян.

Тому, підлягають відшкодуванню суми заборгованості не тільки  абонентської  плати  та плати за встановлення телефону, а і витрати на  щосекундну   тарифікацію наданих послуг. Суд вважає, що  абонентська  плата складається з двох частин: саме абонентської плати та  плати за посекундний облік понад 10.500 секунд, які також підлягають відшкодуванню.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам  справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що діючим законодавством окремим категоріям громадян пільги встановлені лише на абонентську плату, до якої не входить посекундний облік. Іншим категоріям громадян встановлені пільги також і на плату за посекундний облік понад 10.500 секунд. Відповідач не має правових підстав для відшкодування позивачеві  тих сум,  стосовно яких  відшкодування не передбачено чинним законодавством.

Актом звірки розрахунків  від 03.10.2006  була  підтверджена лише сума  заборгованості у розмірі 35996,18 грн. станом на 03.10.2006, а судом стягнено 689235,01 грн. (а.с. 99-101 т.3). Тому  відповідач просить скасувати судове рішення та відмовити  у задоволенні позову.

У запереченні  на апеляційну скаргу позивач вважає, що рішення суду є  законним та обґрунтованим. Абонентська плата складається з двох частин, у тому числі плати за посекундний облік понад 10.500 секунд, які також підлягають відшкодуванню.

Вид третіх осіб  відзивів  на апеляційну скаргу  не надійшло.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду  від  10.05.2007 (головуючий суддя Маслова З.Д., судді Антонова І.В., Заплава  Л.М.) рішення господарського суду міста Севастополя змінено, апеляційна скарга  задоволена частково, з відповідача на користь позивача стягнуто  суму боргу  15374,39 грн. та судові витрати. У решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду  України від 25.09.2007  (Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.) скасовано постанову Севастопольського апеляційного господарського суду і справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.10.2007 відкрито апеляційне провадження у справі та  справу призначено до розгляду  на 07.11.2007.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.11.2007 змінено склад судової колегії, суддю Ткаченка М.І. замінено на суддю Дугаренко О.В.

В судове засідання 07.11.2007 представники третіх осіб не з’явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Судова колегія розглядає справу за відсутністю вказаних сторін, оскільки їх нез’явлення не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 07.11.2007 до 08.11.2007.

Повторно, відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України розглянувши справу,   судова  колегія  встановила таке.

02.01.2003 між Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації в місті Севастополі (замовник послуг) та Відкритим акціонерним товариством „Укртелеком”  (підприємство-постачальник послуг) укладено Договір № 456 про надання послуг окремим категоріям громадян, які мають пільги по їх сплаті. Цей Договір набрав чинності з дня підписання та є діючим на даний час (а.с. 18-22 т.1).

Згідно пункту 1.1 Договору замовник послуг зобов'язався відшкодовувати другій стороні витрати, понесені у зв'язку з наданням послуг електрозв'язку, а саме: по установці квартирних телефонів, додаткових (будівельних) робіт по телефонізації житлових будинків, по абонентській платі за користування телефоном громадянами, що користуються пільгами при оплаті наданих послуг на підставі діючих і таких,  що вводяться нормативно-правовими документами з питань надання пільг за послуги електрозв'язку.

Фінансування згідно пункту 1.3 Договору  здійснюється через головного розпорядника коштів –Управління праці Ленінської районної державної адміністрації в місті Севастополі та районний фінансовий орган Ленінського району міста Севастополя на підставі щомісячних (встановленого зразку) відомостей про розрахунки пільгової вартості послуг отриманих від  підприємства –постачальника послуг.

Як встановлено судом, Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про зв'язок" № 160/95-ВР від 16.05.19955 (далі Закон № 160/95-ВР), який діяв до 23.12.2003, та статті 62 Закону України "Про телекомунікації"  № 1280-ІV від 18.11.2003 (далі Закон № 1280-ІV) в період з 01.05.2002 по 01.11.2005 надавав послуги зв'язку громадянам, що проживають в Ленінському  районі міста Севастополя та користуються пільгами по їх оплаті.

Так, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3591-IV від 22.10.1993 передбачені пільги по оплаті послуг електрозв'язку для учасників бойових дій, учасників війни, інвалідів війни, а також членів їх сімей.

Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" № 203/98-ВР від 24.03.1998, пільги надаються ветеранам військової служби, а також вдовам (вдівцям) ветеранів військової служби.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС першої та другої категорій вказані пільги надаються відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991.

Згідно зі статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 4 Закону України "Про основні заходи соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 14 Закону України "Про зв'язок", статті 92 Закону України "Про телекомунікації", а також Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" № 256 від 04.03.2002 витрати, які понесені підприємством зв'язку в результаті надання послуг на пільгових умовах, повинні відшкодовуватися за рахунок коштів державного бюджету.

Незважаючи на те, що правовідносини врегульовані спеціальними законами, сторони крім того уклали відповідний договір.

Матеріалами справи встановлено, що   позивач зобов’язання за договором виконував в повному обсязі, але оплата за надані послуги перераховувалась відповідачем не повно.

На думку позивача  заборгованість станом на 01.07.2006  складає 689235,01 грн., у тому числі: компенсація пільг за встановлення телефонів 300,42 грн.,  абонентська плата без посекундного обліку –30.664,02 грн., абонентська плата з посекундним  обліком –658.270,57 грн.

Станом на 18.04.2007  заборгованість складала 669644,07 грн., а саме:

0,42 грн. –код  090203,

15050,89 грн. абонентська плата за кодом 090203,

654592,76 грн.  абонентська плата з посекундною тарифікацією, з котрих  639218,37 грн. за кодом 090203  та 15374,39 за кодом 090209.

Позивач у засіданні судової колегії уточнив суму позовних вимог та просить стягнути 654592,76 грн., яка складає 639218,37 грн. суми  по коду 090203 та суми 15374,39 грн. по коду 090209 з посекундною тарифікацією. Зменшення сум позовних вимог у засіданні судової колегії позивач  обґрунтував тим, що суми 0,42 грн. та 15050,89 грн. відповідачем сплачено.

Відповідач у засіданні судової колегії визнав позовні вимоги у сумі 15374,39 грн. по коду 090209 з посекундною тарифікацією, оскільки  відшкодування  сум вказаної категорії  громадян, які мають  пільги, встановлено у законі.

Суму 639218,37 грн. посекундної тарифікації за кодом 090203 відповідач не визнає, оскільки відшкодування їх не передбачено законом.

Таким чином, на час розгляду справи судовою колегією спір між сторонами фактично стосується суми 639218,37 грн. посекундної тарифікації за кодом 090203.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 12, пункту 10 частини 1 статті 13, пункту 18 частини 1 статті 14, пункту 20 частині 1 статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” особам, які підпадають під дію цього Закону, абонентська плата за користуванням телефоном встановлюється в розмірі 50% від затверджених тарифів та надається можливість встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів.

Пунктом 11 статті 20 та статтею 21 Закону  України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлена 50-процентна знижка плати за користування телефоном (в тому числі щодо оплати послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості) особам, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1 та 2.

Таким чином, різними законами передбачено різну ступень пільг для різних категорій громадян.

Доводи позивача про те, що до абонентської плати включається  не тільки  абонентська плата  а і суми понад 10.500 нетарифікованих секунд загальної тривалості місцевих розмов та інших повідомлень для усіх споживачів при посекундній оплаті місцевих розмов незалежно від способу підключення є помилковим  і не приймаються до уваги у зв’язку з наступним.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про зв'язок" абонентська плата - платіж, який сплачує користувач за користування послугами зв'язку на постійній основі за тарифами, встановленими чинним законодавством України.

Статтею 1 Закону України „Про телекомунікації” встановлено, що абонентська плата - фіксований платіж, який може встановлювати оператор телекомунікації для абонента за доступ на постійній основі до своєї телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг.

Наказом Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 07.06.2002 № 120 (далі Наказ № 120), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.07.2002 за № 595/6883, затверджені граничні тарифи на основні послуги електрозв'язку, якими встановлений розмір абонентної плати за користування телефонним апаратом (за місяць). У рахунок абонентської плати надається 10.500 нетарифікованих секунд загальної тривалості місцевих розмов та інших повідомлень для усіх споживачів при посекундній оплаті місцевих розмов незалежно від способу підключення.

Таку ж позицію підтримує Вищий господарський суд України у справі № 20-2/028 від 21.12.2006.

Таким чином, судова колегія не може погоджуватись з висновком суду першої інстанції про обов’язок відповідача  щодо відшкодування плати з посекундним  обліком  усім категоріям населення, яки мають пільги.

Крім того, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, які мають суттєве значення у справі.

Так, суд першої інстанції не врахував, що заборгованість  за встановлення телефонів у сумі 300 грн. сплачена платіжними дорученнями № 1715 від 24.10.2006 та № 1755 від 09.10.2006.

Таким чином,  суд першої інстанції стягнув суму, яка не підлягає стягненню.

Оскільки  рішення суду у цієї частині прийнято з порушенням вказаних вище норм матеріального права, воно підлягає зміні.

При вирішенні  спору по суті судова колегія встановила, що розмір сум, які підлягають відшкодуванню, складає 15374,39 грн.

Вказаний висновок містіться у  акті звірки розрахунків від 18.04.2007, згідно з яким  станом на 18.04.2007 відповідач має перед позивачем заборгованість за 2003 рік:

- по коду платежу 090209 з почасовим обліком місцевих телефонних розмов 15374,39 грн. згідно Закону України „Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка виникла при передачі функцій Управлінню праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації в місті Севастополі.

Вказана сума підлягає стягненню, так як позов заявлено в рамках 3-х річного строку позовної давності.

Сума по акту 639.218,37 грн. складає надання послуг по коду 090203 (Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 3551-XII від 22.10.1993) з урахуванням розмов понад 10.500 секунд.

Вказана сума не підлягає стягненню, оскільки пільги вищевказаної категорії громадян встановлені щодо абонентської плати і не включають платежі за телефоні розмови понад 10.500 секунд.

Відповідно до положень статей 161, 162 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджетах Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського підпорядкування Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла до висновку, що відповідачем зобов’язання  перед позивачем не виконані  лише на суму 15374,39 грн., тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У решті позовних вимог необхідно  відмовити на підставі вищевказаного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем зайве сплачено суму держмита у розмірі 332,21 грн. Вказану суму суд першої інстанції обґрунтовано повернув позивачеві.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 4), 104 (пункт 4 частини 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації в місті Севастополі задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Севастополя від 08.11.2006 у справі № 20-7/155  змінити.

Резолютивну частину рішення викласти у наступній  редакції:

„Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної  державної адміністрації  в місті Севастополі (99011, місто Севастополь, вул. Леніна, 66, ідентифікаційний код 259716731, інших реквізитів немає) на користь Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Севастопольської філії (99011, Севастополь, вул. Ген. Петрова, 15, р/р 2600418 в СФ АППБ "Аваль" м. Севастополь, МФО 324504, ЗКПО 01190103)  15374,39 грн. основного боргу за кодом 090209,  154,00 грн. державного мита  та 40,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині  у  позові відмовити.

Повернути Відкритому  акціонерному товариству „Укртелеком” в особі  Севастопольської філії (99011, місто Севастополь, вул. Ген. Петрова, 15, р/р 2600418 в СФ АППБ "Аваль" м. Севастополь, МФО 324504, ЗКПО 01190103) з Державного бюджету України  зайво сплачене державне мито в сумі 332,21 грн.

Господарському суду міста Севастополя видати накази".

Головуючий суддя                                                  В.А. Лисенко

Судді                                                                                О.В. Дугаренко

Г.К. Прокопанич