КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2007                                                                                           № 20/293

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна  В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.09.2007

у справі № 20/293

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Віалент"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  розірвання контракту № 615 від 23.09.2003 р., витребування майна із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.09.2007 року № 20293 позов ТОВ „Віалент” до ТОВ „Зерноторгівельна компанія”  про розірвання контракту № 615 від 23.09.2003, витребування майна із чужого незаконного володіння задоволений частково, відповідача зобов’язано повернути позивачу насіння у кількості 5255 кг., вартістю 6568,75 грн. що знаходиться у нього безпідставно.

Не погоджуючись з  рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм  матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених вимог та припинити провадження у справі в зв’язку з закінченням строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду  - без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд  дійшов  наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи,  23.09.2003 сторонами укладений контракт № 615 (надалі договір),за умовами якого позивач зобов’язався передати, а відповідач прийняти у власність насіння соняшникове та сплатити його вартість.

Пунктом 4 договору визначено, що умови поставки, термін поставки, вартість, визначаються додатковими угодами.

З додаткових угод ( а.с.15-17) вбачається що,  датою поставки товару вважається дата  його переоформлення   на ім’я  покупця-відповідача за складським документом на елеваторі, вказаний документ є підставою для  переходу права власності на товар. Оплата  за товар повинна бути перерахована на рахунок позивача протягом 5-ти днів з дати поставки та пред’явлення рахунку-фактури.

Згідно ст.ст. 525,526  ЦК України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд виходив з того, що позивачем не надано доказів про  істотне порушення відповідачем умов договору що є підставою для його розірвання, але зобов’язав  останнього повернути товар який перебуває у нього без правових підстав, оскільки оплата за товар не здійснена. Прийняття товару відповідачем підтверджується накладною № 257 від 27.10.03 на 5255кг. насіння соняшнику та довіреністю на отримання товару ( а.с. 18-19).

Відповідач наполягає на тому, що  передачі товару не було, крім того, позивач пропустив строк позовної давності  при подачі відповідного позову.

Відповідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Обов’язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред’явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення.

Колегія суддів  погоджується з висновками господарського суду про відсутність підстав для розірвання контракту № 615 від  23.09.03 укладеного сторонами.

Щодо повернення товару, то суд вважає задоволення цих вимог необґрунтованими, оскільки згідно Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні”  позивач повинен був видати відповідачу складський документ, дані вимоги передбачені укладеним договором № 615. Позивач внесення змін до договору або підписання протоколу розбіжностей до додаткових угод і договору не ініціював, таким чином заперечення позивача що, оскільки відповідач  купував товар, а не зберігав, то видача складського документу не передбачена, не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів не знайшла доказів того, що позивачем виставлявся рахунок-фактура на оплату товару, передачу  документів до товару, перелік яких міститься у п.13 додаткової угоди.

Отже, колегія суддів дійшла висновку що, дійсно саме з боку позивача були порушення умов укладеного договору № 615, що в свою чергу найшло підтвердження у рішенні господарського суду від 30.10.2006 № 45490.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов’язана повернути це майно.

Зі змісту ст. 1213 ЦК України зобов’язання з повернення майна виникає при наявності наступних вимог: необхідно, щоб одна особа набула майно за рахунок іншої, збільшення або збереження в попередньому розмірі майна на одній стороні є результатом відповідного зменшення майна на іншій; набуття майна однією стороною за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою.

У даному випадку, застосування вказаних норм до спірних відносин між сторонами не може бути застосовано, в зв’язку з тим, що  сторонами укладався договір поставки товару, отже правові підстави для майна у відповідача були, а сам головне те, що  відповідач не набув майно.

Не  отримання відповідачем  товару підтверджується  тим, що  складська накладна на товар не оформлювалася,  рахунок на оплату позивачем не виставлявся, право власності на товар не перейшло, вивозу товару з елеватора не було, отже товар залишився у  позивача, а тому вимоги про повернення товару від відповідача безпідставні.

Згідно зі ст. 49 ГПК України державне мито покладається  при  відмові в позові на позивача.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що  апеляційна  скарга обґрунтована та  підлягає задоволенню,  рішення господарського суду підлягає скасуванню.

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ТОВ „Зерноторгівельна компанія” задовольнити, рішення господарського суду  м. Києва  від  20.09.2007 року по справі № 20293 скасувати.

2.           Відмовити ТОВ „Віалент” до ТОВ „Зерноторгівельна компанія” у задоволенні позову про розірвання контракту № 615 від 23.09.03, витребування майна із чужого незаконного володіння.

3.          Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю „Віалент” ( 27015, вул. Коцюбинського, 28А с. Липняжка  Добровеличківського району Кіровоградської області; рр 3001 в Кіровоградської філії КБ „Приватбанк”, МФО 323583, ЕДРПОУ 22647755) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Зерно торгівельна компанія” ( 04070 м. Київ, вул. Верхний Вал 72; рр 26001705 в АППБ „Аваль”, МФО 300335, ЕДРПОУ 21400226) державне мито за подачу апеляційної скарги  51 грн. (п’ятдесят одна грн.)

4.          Матеріали справи повернути, доручити  господарському суду  м. Києва видати відповідний наказ .

Головуючий суддя

Судді

22.11.07 (відправлено)