донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.12.2007 р.                                                                       справа № 3/245

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів
,

за участю представників сторін:

від позивача:
Жукова Г.Г. - за довір. № 20-645 від 15.10.2007 року,

від відповідача:
Богданов Г.Г. - за довір. № 08/1420 від 04.12.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Закритого акціонерного товариство "Донецьксталь"-металургійний завод"м. Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
15.10.2007 року

по справі
№ 3/245

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь"-металургійний завод"м. Донецьк

до
Колективного спеціалізованого підприємства по ремонту металургійних пічей та устаткування "Донбасдомнаремонт" м. Донецьк

про
стягнення 1 800 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.10.2007 року відмовлено у задоволенні позовних вимог закритого акціонерного товариства "Донецьксталь" -  металургійний завод" м. Донецьк (далі по тексту - Завод) до колективного спеціалізованого підприємства по ремонту металургійних пічей та устаткування "Донбасдомнаремонт"               м. Донецьк (далі по тексту - Підприємство) про стягнення штрафу на підставі п. 6.2. договору № 302264 від 05.03.2007 року в сумі 1 800 грн. 00 коп.

При винесенні рішення, місцевий суд послався на те, що позовні вимоги є необгрунтованими.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою в якій просить його скасувати, як незаконне та необгрунтоване. Заявник, зокрема, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовані до спірних правовідносин норми трудового законодавства. Позивач вважає, що місцевий суд не прийняв до уваги порушення робітниками  відповідача пропускного режиму Завода.  Також заявник звернув увагу на те, що господарським судом була надана неправильна оцінка протоколам про затримання та актам, які були складені в присутності затриманих робітників відповідача.   Крім того у скарзі наведені і інші заперечення, які на його думку, є підставою для скасування оскарженого рішення.

Відповідач у відзиві на  апеляційну скаргу та під час судового засідання проти її задоволення заперечував та просив рішення господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів, Завод   звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Підприємства   про стягнення штрафу в сумі 1800 грн. 00 коп. (а.с. 4-6). Позивач вважає, що вищевказаний штраф за порушення працівниками відповідача пропускного режиму на Заводі повинно сплачувати Підприємство згідно до п. 6.2. договору № 302264 від 05.03.2007 року.

В обґрунтування своїх  вимог позивач посилається на договір № 302264  від                05.03.2007 р. (а.с. 18-19), протоколи (а.с. 29-35),  акти про затримання (а.с. 20-28), листи про результати службових розслідувань та інші докази, які є в матеріалах справи.

Відповідач у відзиві № 08/1130 від 10.09.2007 р. позовні вимоги не визнав (а.с. 53).

Рішенням місцевого суду у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності з врахуванням пояснень представників сторін,  судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає  з огляду на наступне.

Суд першої інстанції при винесенні рішення  дійшов вірного висновку про необгрунтованість позовних вимог. Проте, рішення винесене на підставі помилкових висновків, які не привили до прийняття невірного за своєю суттю рішення.

В зв"язку з цим, апеляційна інстанція вважає  можливим змінити мотивувальну частину оскарженого рішення відповідно до п. 4 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2007 року між Заводом та Підприємством було укладено договір підряду № 302264 (далі по тексту –договір).

Згідно з п. 1.1 договору „Замовник” доручає, а „Підрядчик” приймає на себе виконання робіт по поточному ремонту обладнання доменної печі № 2”.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що „Підрядчик” виконує роботи у строгій відповідності з вимогами правил та стандартів діючих в Україні.

Відповідно до пункту 6.2 договору „За порушення пропускного режиму при виконанні цього договору „Підрядчик” при умові оформлення порушень згідно діючого законодавства України сплачує Замовнику штраф у наступних розмірах за кожний виявлений „Замовником” нижчеперелічений випадок:

-          поява в нетверезому вигляді на території „Замовника” –200 гривень;

-          крадіжка майна (спроба крадіжки майна) – 1000 гривень;

-          кожне інше виявлене “Замовником”порушення пропускного режиму –100 гривень”.

На думку судової колегії, вищевказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду. Таким чином,  правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору є господарськими правовідносинами згідно ст.ст. 1 - 3 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Порядок встановлення та межі відповідальності в господарських правовідносинах визначений також у ст.ст. 216-219 Господарського кодексу України.

Зокрема, п. 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договорами.

Тобто,  правовідносини, які виникають на підставі договору підряду, регулюютсья відповідними нормами Глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідальність  підрядника за договорами підряду визначена ст. 883 Цивільного кодексу України. Згідно до цієї статті  підрядник відповідає за недоліки виконаних робіт та неналежне виконання умов договору. Санкцією за порушення, встановлені в ст. 883 Цивільного кодексу України  є неустойка.

За умов абзацу 2 п. 3  ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов"язковість для сторін  положень актів  цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Нормами п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У даному випадку,  з змісту п. 6.2. договору вбачається, що сторони в межах господарських правовідносин передбачили відповідальність юридичної особи за дії третіх осіб -  працівників підприємства, що є фізичними особами, відносини між якими регулюються трудовим законодавством.

Судова колегія вважає, що  визначена сторонами у договорі підряду відповідальність за своєю суттю суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства, оскільки  відносини між працівниками  та  підприємством регулюються норомами трудового права.

Так, ст.ст. 147-152 Кодексу законів про працю України встановлені стягнення за порушення трудової дисціпліни та визначений порядок застосування дисціплінарних стягнень до працівників підприємства, які порушують правила внутрішнього трудового розпорядку.

Також нормами  п. 7 абзацу 1 ст. 40 вищевказаного кодексу встановлено, що поява на роботі в нетверезому стані є підставою для розірвання з працівником трудового договору з ініціативи роботодавця.

З огляду на наведене, судова колегія дійшла висновку, що  трудові правовідносини між роботодавцем та фізичною особою - працівником є предметом регулювання Кодексу законів про працю України. Тобто, регулювання цих правовідносин умовами господарських договорів є недопустимим. Таким чином, встановлення у господарському договорі відповідальності юридичних осіб за дії працівників підприємства є неправомірним.

За таких обставин, п. 6.2. договору  № 302264 від 05.03.2007 року є недійсним відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки зміст правочину в цій частині суперечить ст. 883 Цивільного кодексу України, ст. ст. 216 - 219 Господарського кодексу України та  ст. 40 Кодексу законів про працю України.

В свою чергу, нормами ст. 217 Цивільного Кодексу України передбачено, що  недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Оскільки відповідальність сторін не є істотною умовою договору підряду, судова колегія вважає, що  договір № 302264 від 05.03.2007 року є дійсним відповідно до ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України, ст.ст. 203-214, ст. ст. 837-864, ст.ст. 875-891 Цивільного кодексу України, тому решта умов цього договору повинна виокнуватись сторонами належним чином згідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини  на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення позивача у частині того, що суд  першої інстанції не у повному обсязі з'ясував при винесенні рішення обставини справи та безпідставно не  прийняв до уваги докази порушення працівниками відповідача умов пропускного режиму Заводу, апеляційний суд до уваги не приймає, як необгрунтовані.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову безпідставно визначив правову природу вимог, як боргові зобов"язання. Однак, до стягнення позивачем заявлений саме штраф, тому судова колегія вважає помилковими висновки господарського суду в обгрунтування відмови у задоволенні позову про те, що будівля КПП № 5 відсутня у переліку майна, яке передане в оренду позивачу та факт затримання на КПП працівників відповідача не підтверджений, оскільки дані висновки не мають істотного значення для вирішення спору по суті.

Що стосується інших заперечень позивача, то вони, на думку апеляційного суду, є безпідставними тому, що не доводять правомірності стягнення з відповідача штрафу за дії працівників в межах договору підряду.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що оскаржене рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2007 року  залишається в силі з мотивів, які викладені у цій постанові та підлягає  зміні і доповненню в частині визнання недійсним  п. 6.2. договору підряду № 302264 від 05.03.2007 року.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішенння господарського суду Донецької області від 15.10.2007 року по справі                № 3/245 - змінити.

В першому абзаці рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2007 року по справі  № 3/245 після слів "У задоволенні вимог Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь"-металургійний завод" м. Донецьк до відповідача Колективного спеціалізованого підприємства по ремонту металургійних пічей та устаткування "Донбасдомнаремонт" м. Донецьк про стягнення... " замість слова "...заборгованості..." слід читати "... штрафу...". Далі по тексту - без змін.

Доповнити резолютивну частину  рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2007 року по справі  № 3/245 другим абзацем наступного змісту:

"Пункт 6.2. договору підряду № 302264 від 05.03.2007 року визнати недійсним."

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2007 року по справі  № 3/245 залишити без змін з мотивів, які викладені в даній постанові.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3.  у справу

4.  ДАГС

5. господарському суду