ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.11.2007  року                                                                      Справа № 16/513(13/14)

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі :

головуючого:                                        Перлова Д.Ю.,

суддів                                                           Лазненко Л.Л.,

Медуниці О.Є.,

при секретарі

судового засідання                               Михайличенко Д.В.,

за участю

представників сторін:

від позивача                                        представник не допущений до участі у судовому                               засіданні,

від відповідача                              Маломед В.П., дов. від 26.07.07 № 1698-02,

розглянувши

апеляційну скаргу                              Відкритого акціонерного товариства

„Стахановський завод технічного вуглецю”, м.                               Стаханов Луганської області

на рішення

господарського суду                              Луганської області

від                                                  16.10.07

у справі                                                          № 16/513(13/14) (суддя –Шеліхіна Р.М.)

за позовом                                         Закритого акціонерного товариства                                         „Єнакієвський коксохімпром”,

м. Єнакієве Донецької області

до відповідача                               Відкритого акціонерного товариства

„Стахановський завод технічного вуглецю”,

м. Стаханов Луганської області

про                                                   стягнення 1 607 грн. 04 коп.

В С Т А Н О В И В:

Суддя –доповідач Д.Ю. Перлов.

Позивач –Закрите акціонерне товариство „Єнакієвський коксохімпром”, м. Єнакієве Донецької області (далі за текстом –ЗАТ „Єнакієвський коксохімпром”) звернувся до господарського суду Луганської області з позовом від 14.12.06 № 014-1753 до Відкритого акціонерного  товариства „Стахановський завод технічного вуглецю”, м. Стаханов Луганської області (далі за текстом –ВАТ „СЗТВ”) про  стягнення плати за користування цистернами в сумі 1 607,04 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.02.07 у справі № 13/14 зазначений позов був задоволений повністю, стягнуто з ВАТ „СЗТВ” на користь ЗАТ „Єнакієвський коксохімпром” кошти в сумі 1 607 грн. 04 коп.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 22.05.07 у справі № 13/14 рішення господарського суду Луганської області від 26.02.07 у справі № 13/14 скасоване через порушення норм процесуального та матеріального права. Позов задоволений частково.  Стягнуто з ВАТ „СЗТВ” на користь ЗАТ „Єнакієвський коксохімпром” борг у сумі 674 грн. 16 коп., в решті вимог в задоволенні позову відмовлено, оскільки позивач звернувся до господарського суду Луганської області 28.12.06, тобто з пропуском загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки, щодо цієї частини позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.07.07 у справі № 13/14 рішення господарського суду Луганської області від 26.02.07 та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 22.05.07 у справі № 13/14 скасовано, оскільки застосовуючи положення статті 261 ЦК України апеляційний суд не звернув увагу на те, що він набрав чинності з 01.01.2004 року, а спірні правовідносини мали місце у 2003 році, в період дії Цивільного кодексу УРСР, згідно із ст. 76 якого, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Зазначені приписи законодавства залишилися поза увагою як апеляційного так і господарського суду першої інстанції. Тому справа була направлена на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.10.07 у справі № 16/513(13/14) вищезазначений позов задоволений, стягнуто з ВАТ „СЗТВ” на користь ЗАТ „Єнакієвський коксохімпром” плату за користування цистернами в сумі 1 607 грн. 04 коп.

Рішення мотивоване наступним.

При розгляді справи суд встановив, що відповідач не виконав свої обов’язки перед позивачем по оплаті вартості користування цистернами  на суму 1607,04грн., чим порушив умови укладеного з позивачем договору поставки від 31.10.03. № 445/375 в частині оплати за користування цистернами –пункт 5.6.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав вимогу про оплату вартості користування цистернами у червні 2004 року, а позов заявлено до суду 28.12.06 (а.с.43), тобто, три роки не минуло.

Дослідивши матеріали справи та розрахунок позовних вимог, наданий позивачем до позову, суд дійшов висновку про задоволення позову в сумі 1607,04грн., що є платою за користування відповідачем цистернами, і відповідач зобов’язаний був оплатити вартість користування цистернами.

Грошову суму 766,44 грн., сплачену відповідачем на виконання постанови апеляційного господарського суду Луганської області по даній справі від 22.05.07, відповідач має право повернути на підставі правил закону.

Не погодившись з винесеним рішенням, відповідач –ВАТ „СЗТВ” звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 01.11.07 № 2329/16-02, якою просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 16.10.07 у справі № 16/513(13/14) повністю, як винесене: при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду  обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, та прийняти нове рішення у справі.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Суд об’єктивно не оцінив такі докази, як договір від 31.10.03 № 445/375, а саме п. 2.2. та п. 5.6., тому в рішенні від 16.10.07 зробив хибні висновки. Пунктом п. 5.6. договору від 31.10.03 № 445/375 визначено розмір плати за користування цистернами, передбачений Правилами, а не порядок оплати.

В рішенні суд вказує, що дійшов висновку, що строк оплати за користування цистернами договором поставки від 31.10.03 № 445/375 не встановлено, а встановлено тільки порядок і строки розрахунку за продукцію, але суд не вказує в рішенні що було підставою для такого висновку. У п. 2.2. договору не вказано, що цей пункт діє тільки при розрахунках за продукцію. Розділ 2 „Порядку розрахунків” договору від 31.10.03 № 445/375 діє на всі розрахунки за договором, тому вищевказаний висновок суду безпідставний.

Посилаючись на ст. 530 ЦК України, суддя у своєму рішенні зробив акцент на тому, що зобов’язання повинно виконуватися у семиденний строк з дня отримання боржником вимоги від кредитора і не взяла до уваги того, що відповідно до частин 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. А по даній справі у позивача право на пред’явлення вимоги виникло з моменту повернення цистерн.

Судом безпідставно при винесенні рішення не взято до уваги той факт, що відповідач, до розгляду позову, частково задовольнив вимоги позивача у сумі 674 грн. боргу, 42 грн. 78 коп. з витрат по держмиту і 49 грн. 50 коп. витрат на забезпечення судового процесу і представив суду докази перерахування суми 766 грн. 44 коп.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 07.11.07 у справі № 16/513(13/14) для розгляду апеляційної скарги ВАТ „Стахановський завод технічного вуглецю” від 01.11.07 на рішення господарського суду Луганської області від 16.10.07 у справі № 16/513(13/14), у відповідності до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України” призначено судову колегію у складі: Перлов Д.Ю. – суддя-головуючий, Лазненко Л.Л. –суддя, Медуниця О.Є. –суддя.

Відзивом від 26.11.07 № 014-4505 позивач по справі –ЗАТ „Єнакіївський коксохімпром” відхилив доводи апеляційної скарги та вважає рішення суду, що оскаржується, законним та обґрунтованим.

Компетентний представник позивача –Миронець Олена Василівна, паспорт серії ВВ № 333989, виданий Єнакіївським МВ УМВС України у Донецькій області 27.08.02 прибула у судове засідання, була присутня у судовому засіданні, але до участі у справі у якості представника позивача судом не була допущена через відсутність у неї оригіналу доручення від 10.08.06 № 014-2488 (а.с. 20, т. 2).

Згідно ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України   апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, судова колегія  дійшла висновку,  що апеляційну скаргу від 01.11.07 № 2329/16-02 ВАТ „Стахановського заводу технічного вуглецю слід задовольнити частково, рішення господарського суду Луганської області від 16.10.07 № 16/513(13/14) слід скасувати з  наступних підстав.

31 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір постачання № 445/375. Відповідно до п.1.1,  якого, позивач зобов’язувався поставити та передати у власність відповідача антраценову фракцію свого виробництва, а відповідач зобов’язувався прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах зазначеного договору.

Згідно п. 3.2 доставка продукції до пункту призначення, зазначеного відповідачем, провадилася вантажною швидкістю, залізничним транспортом у цистернах, що є власністю позивача.

Сторони також домовилися, що за користування цистернами стягується плата, передбачена „Правилами користування вагонами і контейнерами”, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.99р.; № 53 від 02.02.99р. (п. 5.6. зазначеного договору).

На виконання зазначеного договору позивачем протягом листопаду-грудня 2003 року було відправлено на адресу відповідача продукцію (масло антраценове технічне) у 8 цистернах.

Як встановлено п. 14 „Правил користування вагонами і контейнерами”, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за № 165/3458 (далі за текстом –Правила користування), розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від їх роду, належності і часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством. Ставки плати за користування вагонами і контейнерами затверджені наказом Міністерства транспорту України від 02.02.99 за N 53, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.02.99 за № 103/3396 (далі за текстом –Ставки плати). На час виникнення спірних правовідносин діяли ставки в розмірі 38,90 грн. за перші 24 години користування цистерною та при користуванні понад одну добу до 8 діб включно до плати за першу добу за кожну годину додається 4,00 грн. за цистерну. Ставки плат визначені без урахування податку на додану вартість (ПДВ).

Перевіривши розрахунок, судова колегія дійшла висновку, що позивачем вірно, у відповідності до Правил користування та Ставок плати проведене нарахування відповідачу плати за користування цистернами у сумі 1607 грн. 04 коп., виходячи із наступного.

№ цистерни/
№ накладної
Дата, час прибуття/
Дата, час відправлення
Час знаходження у відповідача
Плата за користування цистернами

за перші 24 год.
Понад 24 год. –за кожну год. –4 грн.
Загальна сума плати

1. 50208966/
.11.2003/13-00
17.11.2003/23-30
59
38,90
140,00
178,90

2. 50209287/
.11.2003/15-00
20.11.2003/19-00
28
38,90
16,00
54,90

3. 50209089/
.11.2003/21-00
26.11.2003/05-00
80
38,90
224,00
262,90

4. 50208966/
.11.2003/15-00
30.11.2003/10-30
44
38,90
80,00
118,90

5. 50209089/
.12.2003/14-30
10.12.2003/04-00
38
38,90
56,00
94,90

6. 50208966/
.12.2003/01-00
14.12.2003/07-30
31
38,90
28,00
66,90

7. 50208669/
.12.2003/16-50
25.12.2003/21-40
101
38,90
308,00
346,90

8. 50208966/
.12.2003/13-00
01.01.2004/09-00
68
38,90
176,00
214,90

Всього до сплати без ПДВ:
1339,20

ПДВ 20%:
267,84

Всього до сплати з урахуванням ПДВ:
1607,04

При цьому час знаходження цистерн у відповідача цілком співпадає з часом, зазначеним у наданих відповідачем пам’ятках про користування № 642, 725, 671, 700, 763, 797, 749, 832 (а.с. 107-108, т. 1).

Позивачем була направлена відповідачу претензія від 21.03.06 № 014-792 (а.с. 29, т. 1), що підтверджується фіскальним чеком ВЗ Єнакієве –6, „Укрпошта” від 23.03.06 № 9919 (а.с. 30, т. 1).  На яку відповідачем була надана відповідь від 29.03.06 № 455/16-02, про що свідчить фіскальний чек Стахановського ВПЗ ЛД УДППЗ „Укрпошта” від 29.03.06 № 319 (а.с. 31, т.1), у якій зазначено, що вищезазначені рахунки до нього не надходили. Через це, тільки 05.04.06 із  супровідним листом № 016-869 від 04.04.06 рахунки –фактури на оплату за користування цистернами № ЗА-0001923 від 22.06.04 на суму 738,72 грн. з ПДВ, та № ЗА-0001942 від 23.06.04 на суму 868,32 грн. з ПДВ, на загальну суму 1607,04 грн. з урахуванням ПДВ, були направлені позивачем відповідачу, що підтверджується фіскальним чеком від 05.04.06 № 0324, та відповіддю від 04.05.06 № 1650/16-02 відповідача на претензію.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання зобов’язання по оплаті за користування цистернами був визначений  сторонами у п. 3.8 договору від 31.10.03 № 445/375 тільки для випадку зміни пункту призначення вантажу. Строк виконання зобов'язання відповідача по оплаті за користування цистернами за звичайних умов договором не визначений.

Відповідно до ст. 76 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.63, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 31.07.07 у справі № 13/14 по зобов’язанням, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом вимоги, строк позовної давності встановлюється з моменту, коли кредитор, що звернувся із вимогою про виконання зобов'язання дізнався або повинен дізнатись, що боржник не виконав зобов'язання в строк, передбачений статтею 165 Цивільного кодексу УРСР.

Статтею 165 Цивільного кодексу Української УРСР передбачено, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Однак позивач не вимагав виконання у 2003 році, тому строк позовної давності у даному випадку навіть не почав свій перебіг до набрання 01.01.2004 року чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України  правила  цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати саме  Цивільний кодекс України.

У ст. 261 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-ІV зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пред’явлення позивачем відповідачу рахунків –фактур № ЗА-0001923 від 22.06.04 на суму 738,72 грн. з ПДВ, та № ЗА-0001942 від 23.06.04 на суму 868,32 грн. з ПДВ на оплату за користування цистернами було здійснено лише 05.04.06 із  супровідним листом № 016-869 від 04.04.06, що підтверджується фіскальним чеком від 05.04.06 № 0324 та відповіддю від 04.05.06 № 1650/16-02 відповідача на претензію.

Судова колегія вважає, що днем пред’явлення кредитором вимог боржнику слід визнати 05.04.06 - день фактичного направлення рахунків –фактур позивачем відповідачу. Таким чином перебіг позовної давності почався коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто з 16.04.06 - через сім днів від дня пред'явлення вимоги позивачем.

За таких обставин судова колегія не вбачає спливу строку позовної давності за спірними правовідносинами, оскільки її перебіг почався 16.04.06, а позивач звернувся до суду з позовом 28.12.06 (згідно поштового штемпелю на конверті відділення поштового зв’язку Єнакієве 6 Донецької області). Якщо вважати, що перебіг строку позовної давності почався через 7 днів з дня фактичного направлення претензії позивачем відповідачу –з 03.04.06, це також не має суттєвого значення для застосування строків позовної давності, оскільки він не сплинув на момент пред’явлення позову. Тому судова колегія не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову частково або повністю з цієї підстави.  Суд першої інстанції спір по суті вирішив вірно.

У зв’язку із набранням чинності Постанови Луганського апеляційного господарського суду від 22.05.07 у справі № 13/14 відповідачем, платіжним дорученням від 31.05.07 № 1333 (а.с. 6, т. 2) було добровільно сплачено позивачу 766,44 грн., до складу яких входить плата за користування цистернами в сумі 674,16 грн. з урахуванням ПДВ 20% 112,36 грн., держмито у сумі 42,78 грн., судові витрати у сумі 49,50 грн. Представник відповідача цей факт підтвердив у судовому засіданні.

Позивачем, при зверненні до господарського суду Луганської області з позовом, вся сума у розмірі 1 607,04 грн. була заявлена обґрунтовано, відповідач провів часткову оплату боргу після звернення позивача до суду.

За таких обставин судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача та не може погодитися з відмовою судом першої інстанції врахувати суму 766,44 грн., яка вже отримана позивачем, у зв’язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, слід стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Стахановський завод технічного вуглецю” на користь Закритого акціонерного товариства „Єнакіївський коксохімпром” плату за користування цистернами у сумі 932 грн. 88 коп., витрати із сплати  держаного мита за позовною заявою у сумі 59 грн. 22 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 68 грн. 50 коп. Провадження у справі в частині стягнення боргу у сумі 674 грн. 16 коп. підлягає припиненню за п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України через відсутність предмету спору у цій частині.

Згідно п. 6.4 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.098 № 02-5/78 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судових витрат зі справи, у тому числі і сум державного мита за подання заяви про перегляд рішення в апеляційному або у касаційному порядку або перегляд його за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Судова колегія зазначає, що оскільки відповідач тільки 31.05.07 частково сплатив суму боргу, держмито та витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу, тобто після звернення позивача до господарського суду Луганської області з відповідним позовом, витрати із сплати державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за відрахуванням сплаченого підлягають покладенню на відповідача, крім випадків звернення ним з апеляційними скаргами до Луганського апеляційного господарського суду, а саме.

Позивачем при зверненні до господарського суду Луганської області з позовом від 14.12.06 № 014-1753 було сплачене державне мито в сумі 102,00 грн., платіжним дорученням від 18.12.06 № 4817, та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн. платіжним дорученням від 15.12.06 № 4771. Відповідачем частково оплачено витрати позивача із сплати державного мита в сумі 42,78 грн. та судові витрати в сумі 49,50 грн., платіжним дорученням від 31.05.07 № 1333. Тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 59,22 грн. витрат по сплаті державного мита, та 68,50 грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою від 12.03.07 № 446/16-02 до Луганського апеляційного господарського суду було сплачене державне мито в сумі 51,00 грн. платіжним дорученням від 28.02.07 № 196, яке слід покласти на відповідача.

Позивачем при зверненні з касаційною скаргою від 08.06.07 № 014-2182 до Вищого господарського суду України було сплачене державне мито в сумі 51,00 грн. платіжним дорученням від 05.06.07 № 2342, яке слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою від 01.11.07 № 2329/16-02 до Луганського апеляційного господарського суду було сплачене державне мито в сумі 51,00 грн. платіжним дорученням від 30.10.07 № 3443, яке слід покласти на відповідача.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представника відповідача оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 99, 101, п. 11 ч. 1 ст. 80, п.  2 ч. 1 ст. 103, п. 4. ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу від 01.11.07 № 2329/16-02 Відкритого акціонерного товариства „Стахановський завод технічного вуглецю”, м. Стаханов Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 16.10.07 у справі № 16/513(13/14) задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 16.10.07 у справі № 16/513(13/14) скасувати.

3.          Винести нове рішення у справі № 16/513(13/14).

4.          Позов задовольнити частково.

5.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Стахановський завод технічного вуглецю”, вул. Чайковського, 21, м. Стаханов, Луганська обл., 94000, ідентифікаційний код 05389959, на користь Закритого акціонерного товариства „Єнакіївський коксохімпром”, вул. Марата, 1, м. Єнакієве, Донецька обл., 86406, ідентифікаційний код 31272173, плату за користування цистернами у сумі 932 грн. 88 коп., витрати із сплати  держаного мита за позовною заявою у сумі 59 грн. 22 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 68 грн. 50 коп.

6.          Провадження у справі № 16/513(13/14) в частині стягнення плати за користування цистернами в сумі 674 грн. 16 коп. припинити.

7.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Стахановський завод технічного вуглецю”, вул. Чайковського, 21, м. Стаханов, Луганська обл., 94000, ідентифікаційний код 05389959, на користь Закритого акціонерного товариства „Єнакіївський коксохімпром”, вул. Марата, 1, м. Єнакієве, Донецька обл., 86406, ідентифікаційний код 31272173, витрати із сплати  держаного мита за касаційною скаргою від 08.06.07 № 014-2182 в сумі 51,00 грн.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

8.          Витрати із сплати державного мита в сумі 51,00 грн., сплачені платіжним дорученням від 28.02.07 № 196 при зверненні з апеляційною скаргою від 12.03.07 № 446/16-02 до Луганського апеляційного господарського суду, а також в сумі 51,00 грн., сплачені платіжним дорученням від 30.10.07 № 3443 при зверненні з апеляційною скаргою від 01.11.07 № 2329/16-02 покласти на відповідача - Відкрите акціонерне товариство „Стахановський завод технічного вуглецю”, м. Стаханов Луганської області.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий                                                                                 Д.Ю. Перлов

Суддя                                                                                                     Л.Л. Лазненко

Суддя                                                                                                  О.Є. Медуниця