ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"28" серпня 2007 р.                                                                              Справа № 322/11-06/8

За  позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Відродження”, с. Малополовецьке

до  відповідача Колективного сільськогосподарського підприємства „Нове життя”, с. Малополовецьке

про спонукання чинити певні дії

Суддя                  Чорна Л. В.

Представники:

від позивача: Притула Г.О. –довір. б/н від 03.11.2006р. –представник;

від відповідача: Майсак Г.М. –прот. б/н від 06.02.2007р. – голова зборів.

оголошувалась перерва

Суть спору:

Позивач просить суд зобов’язати відповідача укласти в десятиденний строк з ним адміністративний договір купівлі-продажу, продавши йому об’єкт нерухомого майна (майновий комплекс, розташований за адресою: с. Малополовецьке, Фастівський район, Київська область, що знаходиться на балансі відповідача, переданий позивачу на відповідальне зберігання по акту від 07.07.2006р.) за наданим варіантом договору та стягнути з відповідача господарські витрати.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на невідповідність договору купівлі-продажу вимога Закону, мирову угоду затверджену ухвалою господарського суду Київської області від 10.06.2003р. у справі №163/3б-99, підписання договору під тиском. В своїх запереченнях відповідача посилається на ч.1 ст. 657, ч.1 ст. 209, ч. 1 ст. 220, ст. 182, ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 231 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, Протокол погодження від 15 вересня 2006р.

В доповненнях до відзиву на позовну заяву відповідач зазначає наступне, копія виписки з протоколу зборів від 13.09.2006р. подана позивачем не відповідає оригіналу. Також відповідач посилається на трьохсторонні договори поручництва –продаж майна на конкурсній основі та неправомірні дії Фастівської РДА.

12 грудня 2006р. позивач у додатку до заперечень до відзиву відповідача просить суд вийти за межі позовних вимог та визнати договір купівлі-продажу від 18 жовтня 2006р. дійсним.

19 червня 2007р. позивачем подана заява про зміну предмету позову, згідно якої позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу від 18 жовтня 2006р. дійсним та визнати за ним право власності на майновий комплекс, зазначений в договорі купівлі-продажу від 18 жовтня 2006р.

Відповідач проти зазначеного не заперечує.

Позов задоволенню не підлягає.

судом встановлено:

У квітні 2001р. між сторонами укладено договір поруки, згідно умов якого позивач (поручитель) взяв на себе зобов’язання перед відповідачем (кредитором) відповідати за виконання зобов’язань боржника перед кредиторами по виплаті заборгованості заробітної плати.

Згідно п. 5 договору, при виконанні поручителем зобов’язань боржника, згідно даного договору, боржник зобов’язаний укласти договір з поручителем щодо купівлі-продажу майна КСП „Нове життя” на загальну суму, згідно прийнятих поручителем зобов’язань по виплатах перед кредитором.

Пунктом 9 договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до моменту укладення договору купівлі-продажу майна КСП „Нове життя” між боржником та поручителем.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003р.), за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов’язку.

Згідно протоколу загальних зборів уповноважених представників членів КСП та власників майна КСП „Нове життя” від 13.09.2006р., до повістки денної було включено питання щодо продажу майнового комплексу по вул. Молодіжній. Зборами постановлено повести інвентаризацію наявного майна і подання списку для подальшого продажу. Право пріоритету до купівлі майна, переданого на відповідальне зберігання мають зберігачі.

18 червня 2006р. головою правління Вежичанином В.Є. був підписаний договір купівлі-продажу майнового комплексу, за яким відповідач зобов’язався продати позивачу майновий комплекс: контору, вагову, пилораму, їдальню, сіносховище, будинок пасічника, сховище бджолородин, батову кімнату для механізаторів, автогараж, навіс для комбайнів, навіс для тракторів, будинок оператора ГСМ, склад, дизельну резервну електростанцію, майстерню, два телятника, будинок тваринника, корівник, корівник 4-рядний, комору під зерно, комору під продукти, комору а) вартістю 2412грн., комору б) вартістю 2669грн., критий тік, комору вартістю 6783грн., два свинарника (відгодівельники), два корівника, свинарник, кормоцех новий, кормосховище, конюшню, майтерню по дереву, дві сторіжки, кузню, пункт штучного осіменіння, всього на загальну суму 332888грн., а позивач –перерахувати вказану суму в місячний термін на розрахунковий рахунок підприємства.

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються з правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до п. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 Цивільного кодексу України –момент укладення договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання або вчинення певної дії.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації –з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України –прийняття пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Щодо заробітної плати, то відповідачем прийнято сплату по договору поруки в межах строку для відповіді.

Доказів оферти та акцепту позивачем до суду не подано.

Відповідно до ч.1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто до такої форми конклюдентні дії застосовані бути не можуть.

Вказаний договір купівлі-продажу не був скріплений печаткою відповідача, не посвідчений нотаріально, не зареєстрований у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до п. 2 ст. 649 Цивільного кодексу України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Разом з тим, відповідно до ст. 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до п. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладене, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Щодо додатку до пояснень відповідача №92 від 10.08.2007р., суд звертає увагу на вищевикладене, а саме неможливість застосування конклюдентних дій до встановленої законодавством форми –ст. 657 Цивільного кодексу України, та визнання такої угоди дійсною в судовому порядку.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 22, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

В позові відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, і може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя