ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 6-8/410-06-12530

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів
Кота О.В.,
Шевчук С.Р. (доповідач),
Владимиренко С.В.

розглянувши  касаційну скаргу
і додані до неї матеріали
Закритого акціонерного товариства “Одеське виробничо-торгівельне суконне об’єднання “Лазур”

на рішення
від 11.04.2007 року

господарського суду
Одеської області

у справі
за позовом

до

про
№ 6-8/410-06-12530
Закритого акціонерного товариства “Одеське виробничо-торгівельне суконне об’єднання “Лазур”
Приватного підприємства “Управління виробничо-технічної комплектації”
визнання договору недійсним

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: не з'явився;

- відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006р. Закрите акціонерне товариство "Одеське виробничо-торговельне суконне об’єднання "Лазур" звернулось до господарського суду з позовом до приватного підприємства "Управління технологічної комплектації" про визнання недійсною угоди від 21.07.2003 про заміну одного зобов’язання іншим та про визнання права власності на об’єкти цієї угоди –нежитлові приміщення цеху РМУ-1 та РМУ-2, розташовані за адресою: м.Одеса, вул.Червонослобідська, № 1/9 та № 1/10 відповідно.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.04.2007 (суддя Делишин О.А.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В касаційній скарзі Закрите акціонерне товариство "Одеське виробничо-торговельне суконне об’єднання "Лазур" просить скасувати рішення по справі     № 6-8/410-06-12530 від 11.04.2007 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник у скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим судом встановлено, що 21.07.2003р. між ЗАТ "Одеське виробничо-торговельне суконне об'єднання "Лазур" та приватним підприємством "Управління виробничо-технологічної комплектації" було укладено угоду про заміну одного зобов'язання іншим зобов'язанням, відповідно до умов якої в рахунок часткового погашення боргу перед новим кредитором (ПП "Управління виробничо-технологічної комплектації") сторони домовились про заміну грошового зобов'язання в розмірі 181889 грн. шляхом передачі відповідачу у власність нерухомого майна вартістю 181889 грн., а саме: цеху РМЦ-1 площею 152,5 кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Червонослобідська, 1/9, та цеху РМЦ-2 площею 397,3 кв.м., розташованого по вул.Червонослобідська, 1/10.

За актами  приймання-передача від 18.02.2004 позивач передав вищевказане майно відповідачу, а останній прийняв це майно у власність.

Згідно з копії витягу про внесення запису до Державного реєстру застав рухомого майна від 16.04.2004, запис № 2731-543 про реєстрацію податкової застави на все рухоме, нерухоме майно та майнові права ЗАТ ОВТО "Лазур" було внесено 16.04.2004. Однак, спірну угоду між сторонами було укладено 21.07.2003, а передача цього майна відбулася 18.02.2004. Тобто, на підставі зазначеного,  суд першої інстанції дійшов висновку, що як на момент укладення угоди,  так і на момент передачі позивачем  відповідачу майна –в реєстрі застав запису про податкову заставу нерухомого майна ЗАТ "Лазур" не було внесено.

Крім того, після укладення спірної угоди, ВАТ "Лазур" листом № 130 від 30.09.2006 звернулось до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси із запитом про узгодження передачі відповідачу нерухомого майна РМЦ-1 та РМЦ-2. Однак ДПІ у Суворовському районі м.Одеси не надавали припису про заборону відчуження об’єктів нерухомого майна ЗАТ ОВТСО "Лазур", а тому таке відчуження слід вважати погодженим.

Зазначене на думку суду першої інстанції є підставою для ствердження про відповідність умов відчуження нерухомого майна –об’єкта публічного обтяження за оспорюваним правочином порядку, передбаченому Законом України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед  бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Колегія суддів Вищого господарського суду України  з висновками місцевого суду, викладеними в рішенні від 11.04.2007, не погоджується і вважає їх передчасними. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд не з’ясував повноваження генерального директора ЗАТ "Одеське виробничо-торговельне суконне об’єднання "Лазур" Солилова О.М. на укладення спірної угоди без надання правової оцінки рішенню наглядової ради позивача від 24.06.2003 (відсутнього в матеріалах справи), а також без витребування та надання правової оцінки договору про уступку права вимоги № 06.05.03 від 6.05.2003, на підставі якого був укладений оскаржуваний договір.

Поряд з цим, судом не враховані приписи ч.6 ст.4 Закону України "Про власність" та п.1.1.17 ч.1 ст.1, п.п. 8.3, пп."а" п.п.8.6.1 р.8.6 ст.8 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 та не надана правова оцінка наданому позивачем витягу реєстратора інформаційного центру Міністерства юстицій м.Одеси про реєстрацію застави, виданого 01.07.2004, в якому міститься інформація щодо виникнення податкової застави у позивача з 07.08.1998р.

Відповідно до  роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин.

В силу вимог ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена правом встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду, чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, або додатково перевіряти їх. Касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у даній справі підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, всебічно і повно встановити обставини справи та в залежності від встановленого і відповідно до чинного законодавства вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Одеське виробничо-торгівельне суконне об’єднання “Лазур” на рішення господарського суду Одеської області  від 11.04.2007р. у справі № 6-8/410-06-12530 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області  від 11.04.2007р. у справі      № 6-8/410-06-12530 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

Головуючий                                                                      Кот О.В.

С у д д я                                                                              Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                               Владимиренко С.В.