ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

16.10.07 р.                                                                                           Справа № 5/86б

Розглянувши матеріали справи за заявою кредитора (заявника) Дочірньоїкомпанії? „Газ України” Національної ак?ціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

до боржника Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м.Донецьк

арбітражний керуючий Кондратьєва М.В.

про визнання банкрутом

Суддя Б.Д.Плотніцький

Представники:

від кредиторів: Дуксенко Н.В. – заст.нач., Коваленко Л.М. – гол.юрисконс., Лелюх Е.Б.– юрисконс., Шулятицький В.О. – юрисконс., Маковецька Н.В. – довір., Ноженко Ю.В. – довір.

від боржника: не з’явились

арбітражний керуючий: Кондратьєва М.В. – кер.сан.

В засіданні суду брали участь

Донецька міська рада: Степанов К.С. – гол.спец. – юрисконс.

Прокурор Демидова М.В. – посвідч.

У судовому засіданні 15.10.2007р. у відповідності з вимогами ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 16.10.2007р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.05.2006р. за заявою Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, м. Київ порушена справа про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

Ухвалою від 15.06.2006р. за результатами підготовчого засідання введено процедуру розпорядження майном Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк та розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Кондратьєву М.В.

Ухвалою господарського суду від 27.09.2006р. за результатами попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.10.2006р. по справі 5/86Б відкрито процедуру санації боржника Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Кондратьєву М.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.05.2007р. зупинено провадження по справі № 5/86Б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк до вирішення пов’язаних з нею справах № 33/9а та № 33/10а, які розглядаються Донецьким апеляційним господарським судом, та суд зобов’язав керуючого санацією надати господарському суду Донецької області результати розгляду апеляційних скарг на постанови господарського суду Донецької області по справі № 33/9а та по справі № 33/10а.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.07.2007р. поновлено провадження по справі № 5/86Б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

02.08.2007р. Прокуратурою м. Донецька суду надано повідомлення про вступ прокурора у розгляд справи № 5/86Б.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2007р. в якості учасника провадження у справі № 5/86Б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк залучене Донецька міська рада, м.Донецьк.

Донецька міська рада, м.Донецьк звернулась до господарського суду із заявами №01/15-2427 від 16.05.2007р. та №01/15-3236 від 27.06.2007р. про припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

Розгляд заяви Донецької міської ради про припинення провадження у справі відкладався.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області від 27.08.2007р. справа №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк передана на розгляд судді Плотніцькому Б.Д.

Розглянувши матеріали справи, подані заяви Донецької міської ради, м.Донецьк №01/15-2427 від 16.05.2007р. та №01/15-3236 від 27.06.2007р., заслухавши пояснення та позиції кредиторів, прокурора, Донецької міської ради та керуючого санацією, господарським судом встановлено наступне:

17.05.2007р. Донецька міська рада, м.Донецьк звернулась до господарського суду Донецької області із заявою №01/15-2427 від 16.05.2007р. про припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

27.06.2007р. господарським судом була отримана повторна заява Донецької міської ради, м.Донецьк №01/15-3236 від 27.06.2007р.

В обґрунтування поданої заяви Донецька міська рада, м.Донецьк посилається  на наявність рішення Донецької міської ради №4/34 від 24.01.2003р. „Про питання банкрутства підприємств територіальної громади м.Донецька”, відповідно до якого Державне комунальне підприємство зеленого будівництва, м. Донецьк включене до переліку підприємств, до яких не застосовуються положення Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, так як дане підприємство є об’єктом права комунальної власності територіальної громади м.Донецька.

Посилаючись на викладене, з метою забезпечення належного захисту майнових прав та законних інтересів територіальної громади м.Донецька, на підставі ст.ст.19,140,142-144 Конституції України, ст.ст.10,59,60,73 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ч.8 ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.80 Господарського процесуального кодексу України Донецька міська рада просить суд припинити провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

В письмових поясненнях б/н від 09.10.2007р. (вх.№02-41/7284 від 15.10.2007р.) Донецька міська рада, м.Донецьк зазначає, що відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” до виключної компетенції міської ради належить вирішення питань щодо прийняття рішень про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій відповідної територіальної громади.

Реалізуючи зазначене право, Донецька міська рада прийняла рішення від 14.08.1997р. №12/3, яким на основі саме відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Донецька було створене Державне комунальне підприємство зеленого будівництва, про що свідчать п.3 рішення міської ради від 14.08.1997р. №12/3 та пп.1.5,3.2 Статуту Державного комунального підприємства зеленого будівництва.

Оскільки єдиним засновником боржника є Донецька міська рада, виходячи з того, що Державне комунальне підприємство зеленого будівництва є комунальним унітарним підприємством (ст.63 Господарського кодексу України), відповідно до вимог ч.8 ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та рішення Конституційного Суду України №5рп/2007 від 20.06.2007р.  Державне комунальне підприємство зеленого будівництва не підлягає банкрутству, про що і було прийняте відповідне рішення Донецькою міською радою.

З урахуванням вищевикладеного, Донецька міська рада просить невідкладно припинити провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м.Донецьк

Прокуратура м. Донецька підтримує викладену позицію Донецької міської ради, м. Донецьк та просить суд задовольнити заяву та припинити провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

Кредитори проти поданих заяв Донецької міської ради, м.Донецьк заперечують. З пояснень, наданих в судових засіданнях, представники кредиторів посилаються на те, що справа була порушена 15.05.2006р., а Донецька міська рада із заявою звернулась лише 17.05.2007р., тобто сплинув один рік.

Крім цього, кредитори зазначають, що припинення провадження по справі порушить їх інтереси в частині отримання заборгованості, яка існує у боржника перед кредиторами, а також звертають увагу суду на те, що підприємство тривалий час не здійснює господарську діяльність.

Керуючий санацією проти заяв Донецької міської ради, м.Донецьк про припинення провадження по справі заперечує.

В наданих суду запереченнях №5/86б/10 від 09.10.2007р. арбітражний керуючий посилається на ст.150 Конституції України, ст.69 Закону України „Про Конституційний Суд України”, рішення Конституційного суду України №5-рп/2007 від 20.06.2007р. по справі №1-14/2007, рішення Європейського суду з прав людини та ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

В обґрунтування своїх доводів керуючий санацією стверджує про те, що відповідно до змісту статуту Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк функції боржника жодною мірою не пов’язані з нагальними потребами жителів громади у невідкладних послугах, оскільки вони не стосуються сфери забезпечення життєдіяльності  громади.

Також керуючий санацією зазначає, що продукція та послуги, що надавались боржником, по своїй суті не становлять монополії, а отже їх відсутність у випадку продовження справи про банкрутство визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури не призведе до неможливості задоволення потреб громади у таких послугах та продукції, оскільки їх надають і інші господарюючі суб’єкти.

Одночасно надані пояснення, що у боржника відсутні будь – які основні фонди, відповідно до розпоряджень Донецької міської ради основні фонди боржника були передані новоствореним підприємствам. При цьому, керуючий санацією стверджує про невідповідність організаційно – правової форми змісту господарської діяльності боржника, яка спрямована здебільше на отримання прибутку, ніж на задоволення певних соціальних потреб громадян, тому положення ч.8 ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” на нього не розповсюджуються.

Крім цього, арбітражний керуючий посилається також на те, що, виходячи із змісту прийнятого Донецькою міською радою рішення №4/34 від 24.01.2003р., неможливо встановити факт включення до переліку підприємств, до яких не застосовуються положення Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, так як вони є об’єктами права комунальної власності територіальної громади м.Донецька, оскільки в переліку не зазначено коду ЄДРПОУ та відсутні дані, які дають можливість ідентифікувати підприємство.

За таких підстав керуючий санацією стверджує, що вимоги Донецької міської ради пов’язані з використанням повноважень доцільного, економного та ефективного використання майна територіальних громад, що виходячи з позиції Конституційного Суду України, має другорядне значення порівняно із використанням майнових об’єктів для задоволення потреб жителів громад у невідкладних послугах, а отже не захищається можливістю справедливого обмеження права на судовий розгляд. Керуючий санацією посилається на те, що обмеження у застосуванні процедур банкрутства Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк не компенсовано і не може бути компенсоване забезпеченням іншого загального соціального (суспільного) інтересу, тому обмеження не має правомірної мети та суперечить ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. та не може бути застосоване.

Враховуючи викладене, керуючий санацією просить суд відмовити в задоволенні заяви Донецької міської ради, м.Донецьк про припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

В письмових поясненнях б/н від 15.10.2007р. (вх.№02-41/7083 від 15.10.2007р.) Донецька міська рада, м.Донецьк наголошує на тому, що боржником невірно зроблений висновок про те, що функції боржника жодною мірою не пов’язані із нагальними потребами жителів громади у невідкладних послугах.

В підтвердження своїх доводів Донецька міська рада стверджує, що благоустрій населених пунктів – це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально – економічних, організаційно – правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

При цьому, Донецька міська рада зазначає, що подальше продовження процедури банкрутства, та як її ймовірний наслідок - вилучення основних засобів, що забезпечують виконання робіт з благоустрою, беззаперечно призведе до унеможливлення задоволення нагальних потреб жителів громади у невідкладних послугах з благоустрою у належних обсягах, та банкрутства КП „Квіти Донецька”.

Щодо організаційно – правової форми боржника, Донецька міська рада стверджує, що висновок боржника в цій частині є помилковим та таким, що не відповідає вимогам ст.78 Господарського кодексу України.

Також Донецька міська рада наголошує, що відповідно до вимог ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов’язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Рішення Донецької міської ради №4/34 від 24.01.2003р. не оскаржене, не скасоване та є законним і обґрунтованим і відповідно до ст.144 Конституції України є обов’язковим до виконання.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, господарський суд вважає заяви Донецької міської ради, м.Донецьк про припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

У відповідності з п.1 ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За приписом ст.4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

В обґрунтування поданих заяв про припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк Донецька міська рада посилається на ч.8 ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, відповідно до якого положення Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не застосовуються до юридичних осіб -  підприємств, що є об'єктами права комунальної власності, якщо стосовно них виключно на пленарному засіданні відповідної ради органів місцевого самоврядування прийняті рішення щодо цього.

Судом встановлено, що 24.01.2003р. Донецькою міською радою прийняте рішення №4/34 „Про питання банкрутства підприємств комунальної власності територіальної громади м.Донецька”, відповідно до п.1 якого встановлено, що положення Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не поширюються на юридичні особи – підприємства, які є об’єктами права комунальної територіальної громади м.Донецька.

Одночасно до зазначеного рішення наданий перелік підприємств комунальної власності територіальної громади м.Донецька, в п.5 якого зазначено ДКП Зеленого будівництва.

Частиною  4 ст. 214  Господарського кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених законом, не застосовуються процедури банкрутства щодо комунальних підприємств.

Це закріплено у приписі ч.8 ст. 5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Рішенням Конституційного Суду України №5-рп 2007 по справі №1-14/2007 визначено, що для з'ясування змісту викладеного припису мають бути враховані мета його закріплення у законі та баланс конкуруючих суспільних цінностей, якими у контексті порушених у конституційному зверненні питань є принципи державної політики стосовно банкрутства щодо суб'єктів господарювання у комунальному секторі економіки та права і законні інтереси їх кредиторів.

Як вказано в зазначеному вище рішенні Конституційного Суду України, у преамбулі Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” визначено,  що він встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Оскільки справи про банкрутство є формою судового процесу (ст.4-1 Господарського процесуального кодексу України) і підвідомчі господарським судам (стаття 12 цього Кодексу, стаття 6 Закону), законодавцем у частині восьмій ст. 5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” обмежено право кредиторів комунальних підприємств на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4,  7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) врегульовано, зокрема, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, які стосуються тлумачення і застосування Конвенції, визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року викладено позицію, відповідно до якої "обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою".

Враховуючи зазначене, практика Європейського суду з прав людини збігається з правовою позицією Конституційного Суду України, яка визначена у Рішенні від 24 березня 2005 року N 2-рп/2005 (справа про податкову заставу), в якому сказано, що елементи права, зокрема розмірність, рівність, мораль, об'єднуються якістю, що  відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (підпункт 4.3 мотивувальної частини).

Саме тому розмірність (пропорційність) обмеження прав кредиторів суб'єктів господарювання у комунальному секторі економіки на задоволення своїх вимог у провадженні у справах про банкрутство має визначатися відповідно до встановлених принципів справедливості.

Згідно з частиною першою статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як визначено в рішенні Конституційного Суду України №5-рп 2007 по справі №1-14/2007, для  з'ясування  розмірності  (пропорційності) обмеження права кредиторів комунальних підприємств на справедливий судовий розгляд слід враховувати призначення інституту комунальної власності та дійсну суспільну необхідність у функціонуванні суб'єктів господарювання, заснованих на цій формі власності.

Конституція України поклала на державу обов'язок забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і   господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів.

Конституційний Суд України у підпункті 3.1 мотивувальної частини Рішення від 12 лютого 2002 року N 3-рп/2002 (справа про електроенергетику) зазначив, що за Основним Законом України держава однаково захищає усі  форми власності, а кожна з них може мати свої особливості, пов'язані із законодавчо визначеними умовами та підставами виникнення або припинення права власності.

Ця позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що виключно законами України встановлюється правовий режим власності, в основі якого - конституційні положення, конкретизовані в законах, які можуть містити й певні особливості правового режиму тих чи інших форм власності.

Однією із таких особливостей є обмеження на застосування норм Закону до юридичних осіб - підприємств, що є об'єктами права комунальної власності, реалізація яких залежить від рішення відповідної ради органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 140 Конституції України та статтею 2 Закону N 280 змістом діяльності місцевого самоврядування є вирішення питань місцевого значення в інтересах територіальної громади самою громадою самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 7 Конституції України визнається і гарантується місцеве самоврядування, однією з найважливіших цілей діяльності якого є забезпечення нагальних потреб населення територіальної громади у комунальних та інших невідкладних послугах соціального характеру, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо.

Стаття  1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” визначає, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися та розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Виходячи з викладених положень Конституційний Суд України вважає, що метою наділення територіальних громад правом комунальної власності є в першу чергу використання майнових об'єктів для задоволення нагальних потреб жителів цих громад у невідкладних послугах, і лише в другу чергу право цієї форми власності призначено для доцільного, економного та ефективного використання майна територіальних громад в інших інтересах їх жителів.

Судом встановлено, що відповідно до розпоряджень Донецького міського голови №1298 від 24.12.2004р. „Про передачу в оренду Орендному підприємству „Донецькміськтепломережа” газової котельні”, №951 від 02.09.2005р. про внесення змін до вищезазначеного розпорядження, №237 від 02.03.2005р. „Про передачу у повне господарське відання комунальному комерційному підприємству Донецької міської ради „Квіти Донецька” основних засобів виробництва, квіткової продукції незавершеного виробництва та насінного матеріалу квіткової продукції” основні фонди боржника були передані іншим підприємствам.

На даний час триває оскарження в судовому порядку зазначених розпоряджень.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що у боржника відсутні активи, господарської діяльності він не веде, будь-яких послуг не надає.

Це також підтверджено представниками боржника та Донецької міської ради в судовому засіданні 10.10.2007р.

За приписом ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Як встановлено судом з пояснень представника Донецької міської ради та представника боржника, боржник - Державне комунальне підприємство зеленого будівництва, м. Донецьк не здійснює господарську діяльність з 2002р.

Як було зазначено вище, Конституційним Судом України в рішенні №5-рп 2007 по справі №1-14/2007 встановлено, що для  з'ясування  розмірності  (пропорційності) обмеження права кредиторів комунальних підприємств на справедливий судовий розгляд слід враховувати призначення інституту комунальної власності та дійсну суспільну необхідність у функціонуванні суб'єктів господарювання, заснованих на цій формі власності.

В запереченнях №5/86б/10 від 09.10.2007р. арбітражний керуючий посилається на п.2.2 Статуту Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м.Донецьк, відповідно до якого основними функціями діяльності підприємства є:

- догляд за зеленими насадженнями міста, будівництво та капітальний ремонт елементів міського благоустрою в зелених масивах;

- вирощування квіткової продукції для озеленення міста, мешканців, юридичних осіб;

- надання послуг в благоустрою та озелененню міста;

- реалізація квіткової продукції, посадочних матеріалів, насіння газонних трав, через оптову та роздрібну торгівлю, виготовлення та реалізація букетів, корзин з квітами, вінків та інших промислових та сільськогосподарських товарів;

- будівництво, втому числі і будівельно - монтажні роботи для державних, кооперативних та інших підприємств і організацій, а також організація власних баз, виробництв, об’єктів, що відповідають цілям та задачам підприємства;

- виробництво, заготовлення, переробка та реалізація продуктів сільського господарства;

- виробництво та реалізація продуктів харчування;

- перевезення вантажів;

- виконання проектних робіт по благоустрою та озелененню територій, художнього дизайну, оформлення залів;

- виконання функцій узгодження по вирубці дерев та кустарників;

- узгодження проектної документації, збір даних для проектування благоустрою;

- торгівельно – закупівельна та товарообмінна діяльність;

- надання транспортно – експедиційних послуг по перевезенню та організації зберігання вантажів, здійснення пасажирських та вантажних перевезень;

- надання складських приміщень та пов’язаних з ними послуг юридичним та фізичним особам.

Боржник стверджує, що вказані функції  не є нагальними потребами.

Донецька міська рада заперечує.

Виходячи зі змісту рішення Конституційного суду України №5-рп/2007 від 20.06.2007р. по справі №1-14/2007, нагальні потреби населення територіальної громади у комунальних та інших невідкладних послугах соціального характеру є водопостачання,  опалення,  вивезення сміття та відходів  тощо.

Судом встановлено, що з урахуванням статуту боржника, пояснень представника боржника основні напрямки діяльності боржника відповідно до рішення Конституційного Суду України не є такими, що задовольняють нагальні потреби громади чи надають невідкладні послуги соціального характеру.

При цьому, представником Донецької міської ради на запитання суду не перелічені невідкладні послуги соціального характеру, які надавало або надає Державне комунальне підприємство зеленого будівництва, м. Донецьк населенню територіальної громади.

За приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Господарський суд зазначає, що Донецькою міською радою не надано доказів в підтвердження суспільної необхідності та нагальності потреб громади у комунальних та інших невідкладних послугах соціального характеру, які надавало Державне комунальне підприємство зеленого будівництва, м. Донецьк.

Одночасно, господарський суд звертає увагу, що заявником не надано належних доказів, які б свідчили про необхідність збереження Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк як підприємства, яке є об’єктом права комунальної власності територіальної громади м.Донецька та є суспільно - необхідним у функціонуванні суб'єктів господарювання, заснованих на цій формі власності.

При цьому, господарським судом прийнятий до уваги факт відсутності господарської діяльності у підприємства з 2002р., факт передачі активів іншим суб’єктам господарювання та відсутність активів у боржника.

Таким чином, суд вважає, що припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк не може жодним чином врівноважити права і законні інтереси жителів територіальної громади на отримання життєво необхідних послуг від боржника, з одного боку, та права і законні інтереси кредиторів боржника – з іншого.

Більш того, припинення провадження по справі може порушувати права та законні інтереси кредиторів, що суперечить вимогам ст.8 Конституції України, відповідно до якої норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення  до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов до висновку, що припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк призведе до обмеження прав кредиторів на справедливий судовий розгляд, які гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України та відображені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року, згідно з яким обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою.

За таких підстав господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяв Донецької міської ради, м.Донецьк №01/15-2427 від 16.05.2007р. та №01/15-3236 від 27.06.2007р. про припинення провадження по справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк.

Враховуючи викладене та керуючись ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,ст.7, 140, 150 Конституції України, ст. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст.69 Закону України „Про Конституційний Суд України”, рішення Конституційного суду України №5-рп/2007 від 20.06.2007р. по справі №1-14/2007, рішення Європейського суду з прав людини та ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р., ст.ст. 4-1, 4-3, 32, 33, 34, 43,86 господарського процесуального кодексу України,  господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяв Донецької міської ради, м. Донецьк №01/15-2427 від 16.05.2007р. та №01/15-3236 від 27.06.2007р. про припинення провадження у справі №5/86б про банкрутство Державного комунального підприємства зеленого будівництва, м. Донецьк

Суддя                                                                                                Плотніцький Б.Д.