КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2007                                                                                           № 7/440

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:            Алданової  С.О.

Коротун  О.М.

при секретарі:           Степаненко Л.В.

За участю представників:

від позивача: Липовой І.В., пред. за дов. б/н від 01.01.2005

відвідповідача :   Череповський Є.В., пред. за дов. №602-13 від 04.06.2007

від третьої особи: Атаманчук Д.І., пред. за дов. №2-40д від 09.01.2007

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Підшипник"

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.10.2007

у справі № 7/440 (Гумега О.В.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Підшипник"

до                                                   Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа відповідача           Дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа позивача

про                                                  стягнення 148514,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду передано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Підшипник” (далі-позивач) про  стягнення з Дочірнього підприємства  „Укрнафтогазкомплект” Національної акціонерної   компанії  „Нафтогаз України” (далі-відповідач) 148514,85грн. основного боргу за договором  №289-05 від 27.09.2005.

Рішенням господарського суду міста Києва  від 04.10.2007 у справі №7/440 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що строк виконання відповідачем  зобов’язання за договором щодо остаточного розрахунку за отриману від позивача  продукцію не настав, оскільки  відповідно до  підпункту  3.5 пункту 3 договору  розрахунок відповідача з позивачем  за поставлену продукцію  поставлений  у залежність  від надходження коштів від споживача продукції - Дочірньої компанії „Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (далі-третя особа),  яка не перерахувала відповідачеві кошти за отриману продукцію в повному обсязі.

Посилаючись на те, що рішення  суду прийняте з порушенням норм матеріального  та процесуального права, без з’ясування  обставин, які мають значення для  розгляду справи,  позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги,  позивач   посилається на   те, що  строк виконання зобов’язання відповідачем щодо оплати за отриману продукцію настав, оскільки умовами договору чітко не визначено строк виконання зобов’язання відповідачем,  тому позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо здійснення розрахунку в порядку приписів   частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України).  Скаржник  зазначає,  що  підпунктом 3.5 пункту 3 договору  строк виконання  відповідачем зобов’язання щодо оплати продукції поставлено у залежність    від   отримання  останнім  коштів від третьої особи, проте така подія не може бути визнана такою, що  неминуче настане, оскільки її настання  залежить від  суб’єктивної поведінки третьої особи,  а тому висновок суду про те,   що зобов’язання  відповідача, строк  виконання якого   визначено вказівкою на подію, яка неминуче  має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК  України), є помилковим. Зобов’язання відповідача  оплатити поставлену продукцію за договором  покладено саме на відповідача. На думку  позивача, оскільки  відповідач  не оплатив  отриману продукцію, суд помилково дійшов висновку про відсутність порушення відповідачем  своїх зобов’язань за договором, а  неотримання коштів від третьої особи не звільняє відповідача  від  виконання свого зобов’язання перед позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007  було відновлено  строк подання апеляційної скарги, скаргу відповідача прийнято до розгляду, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.12.2007.

В порядку приписів статті 77 Господарського процесуального  кодексу  України (далі-ГПК України)  розгляд апеляційної скарги було відкладено на 18.12.2007.

У судове засідання  18.12.2007 з’явилися представники всіх учасників судового процесу.  Представник позивача  повністю підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача проти   апеляційної скарги заперечив у повному обсязі  посилаючись на те, що строк оплати за отриману продукцію не настав, оскільки  підпункт 3.5 пункту 3 договору  є дійсним, а  третя особа  не розрахувалася з  відповідачем у повному обсязі,  тому  відповідач     не порушив свої зобов’язання за договором. Крім того, відповідач зазначив, що  підпункт 3.5 пункту 3 договору не суперечить вимогам чинного законодавства, а саме статтям 212, 530 ЦК України, та аналогічної позиції дотримується  Верховний Суд України  (постанова №3-4255 від 12.12.2006 та Вищий господарський суд України (постанова від 18.04.2007 у справі №7/549).

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, колегія суддів встановила наступне:

Між  позивачем та відповідачем 27.09.2005  було укладено договір  №289-05 (далі-договір), відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 якого постачальник (позивач) зобов'язався поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець (відповідач) - прийняти і оплатити продукцію на умовах, викладених у договорі.

Відповідно до умов договору сторони погодили, що найменування, кількість, асортимент та ціна продукції вказуються у специфікаціях (додатках), які складаються до даного договору і є його невід'ємною частиною (підпункт1.2. пункту 1 та підпункт  2.1. пункту 2).

Умовами договору було встановлено, що умови поставки продукції визначаються відповідно до Міжнародних правил ІНКОТЕРМС - 2000 і зазначаються в специфікаціях (підпункт 4.1 пункту 4). Позивач  зобов'язався здійснити поставку узгодженої партії продукції протягом 20 днів з моменту здійснення передплати або надання рознарядки (в разі оплати по факту поставки), якщо інший строк поставки не буде зазначений в специфікаціях (підпункт 4.3 пункту 4).

Як вбачається з матеріалів справи,  позивач на виконання умов договору та специфікацій, затверджених додатками №1 та №2 до нього, поставив відповідачу товар (підшипники) на підставі довіреностей: №935447 серії ЯКЧ від 13.10.2005, №935690 серії ЯКЧ від 18.11.2005, №935691 серії ЯКЧ від 18.11.2005, за видатковими накладними:        №П-0002411 від 13.10.2005 на суму 879517,39грн., № П-0002767 від 18.11.2005 на суму 47501,95 грн., №П-0002768 від 18.11.2005 на суму 10098,48грн., а всього на загальну суму 937117,82 грн. Зазначений факт також  підтверджується підписаними сторонами Актами прийому-передачі: №1 від 13.10.2005, № 2 від 18.11.2005 та № 3 від 18.11.2005.

Відповідно до підпункту  3.1.  пункту 3  договору відповідач зобов'язався здійснювати розрахунки за продукцію в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача.

Підпунктом 3.2. пункту 3 договору було визначено умови оплати продукції, а саме: попередня оплата або оплата після поставки продукції, зазначаються в кожній специфікації.

Попередня оплата продукції (100% або часткова), згідно підпункту 3.3. пункту 3 договору, здійснюється відповідачем за кожну узгоджену до поставки партію продукції протягом 3-х банківських днів після надходження грошових коштів від споживача продукції – третьої особи, які перераховуються позивачеві на підставі рахунку. Позивач надає рахунок окремо на кожну узгоджену партію продукції. До передплати застосовуються правила завдатку згідно ЦК України.

Сторони  також погодили, що виконання зобов'язань позивача за даним договором, в разі здійснення попередньої передплати за продукцію, забезпечується банківською гарантією в розмірі не меншому суми передплати. Позивач зобов'язаний надати покупцю вказану банківську гарантію не пізніше дня проведення попередньої оплати. Відсутність банківської гарантії є підставою для відмови відповідача в проведенні попередньої оплати продукції (підпункт З.4. пункту 3).

Підпунктом 3.5 пункту 3 договору було визначено, що  остаточні  розрахунки  за поставлену продукцію здійснюються відповідачем після поставки продукції та підписання акту прийому-передачі продукції на протязі 3-х банківських днів з дня надходження коштів від споживача продукції (третьої особи).

Зобов'язання по оплаті поставленого позивачем товару відповідачем було виконано частково на суму 788602,97грн., що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку відповідача, у зв’язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається із пояснення третьої особи перерахування коштів відповідачу за отриману продукцію у повному обсязі останньою здійснено  не було внаслідок скрутного фінансового становища.

Відповідно до статті 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Згідно статті 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу статті 525 ЦК України, не допускається. Аналогічні вимоги закріплені статтею 193 Господарського кодексу України (далі-ГК України).

Відповідно до  приписів статті 212 ЦК України  особи,  які вчиняють правочин, мають право обумовити  настання або зміну прав  та обов’язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні  (відкладальна обставина).

Частиною   1   статті   530   ЦК   України   встановлено,   що   якщо   у   зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обов’язок  доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється  між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується і  позивача який повинен був довести факт  повного розрахунку  третьої особи з позивачем за отриману продукцію та факт неналежного виконання відповідачем умов договору,  щодо здійснення повного розрахунку за отриману продукцію.

Таким чином,  оскільки відповідно до підпункту  3.5 пункту 3 договору розрахунок відповідача з позивачем за поставлену продукцію поставлений в залежність від надходження коштів від споживача – третьої особи та матеріалами справи не підтверджено   факту  повного розрахунку   третьої особи з  позивачем за отриману продукцію, судова  колегія  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо ненастання строку  для остаточного розрахунку відповідача з позивачем за поставлену продукцію.

При цьому судовою колегією критично оцінено посилання  позивача, як на обов'язок відповідача здійснити оплату за отриманий товар по факту поставки, на  підпункти 3.1 та 3.2 пункту 3 договору, якими передбачено   порядок здійснення розрахунків та умови оплати продукції,   оскільки саме  підпунктом  3.5 пункту 3 договору  визначено умови остаточного розрахунку відповідача з позивачем, який  поставлено у  залежність від надходження коштів від споживача продукції - третьої особи.  Матеріали справи не містять доказів, що  між сторонами існує неузгодженість щодо  умов договору передбачених підпунктом 3.5 пункту 3, або, що зазначені умови   були визнані  недійсними у судовому порядку.

Оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження  доводів апеляційної скарги, заперечення відповідача щодо позовних вимог  не спростовано, судова колегія  приходить до висновку  про обґрунтованість та відповідність висновків суду фактичним обставинам та зібраним у справі доказам,  та  відсутність підстав  для скасування  чи зміни рішення  суду. Апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв’язку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговийдім „Підшипник” залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва  від 04.10.2007 у справі  №7/440 залишити без змін.

3. Матеріали справи №7/440 повернути до господарського суду  міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Смірнова  Л.Г.

Судді                                                                                          Алданова  С.О.

Коротун  О.М.

21.12.07 (відправлено)