донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.11.2007 р.                                                                           справа №20/96пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
не з»явився,

від відповідача:
не з»явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі"
м.Київ

на рішення господарського суду
Донецької області

від
18.06.2007 року

по справі
№20/96пд

за позовом
Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі"
м.Київ

про
розірвання договору оренди.

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду м.Києва звернулось Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області  м.Донецьк (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмарі”, м.Київ (відповідач) про розірвання договору оренди № 1039/2003 від 09.04.03 р. на державне майно – цілісний майновий комплекс „Автогосподарство”, розташований за адресою: м.Маріуполь, вул.Краснофлотська, 125, та про зобов”язання відповідача повернути орендоване майно до державної власності.

Рішенням господарського суду м.Києва від 30.05.06 р. по справі № 16/203 позовні вимоги задоволено та  спірний договір розірвано.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.06 р. зазначене рішення скасовано через  непідсудність,  справу направлено до господарського суду м.Києва на новий розгляд з моменту прийняття позовної заяви.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 16.02.07 р. № 16/203-06-5-2/149 позовну заяву  передано за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського  суду  Донецької області від 19.03.07 р. справу прийнято до провадження.

Рішенням господарського  суду  від  18.06.07р. позовні  вимоги  задоволені в повному  обсязі,   спірний  договір  розірвано, відповідача  зобов»язано  повернути  спірне  майно до  державної  власності.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволені  позовних  вимог позивача відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що суд порушив  норми  процесуального права.

Відповідач  до  судового  засідання  не  з»явився,  будучи  повідомлений  належним  чином  про  час  та  місце  слухання  справи. Представник відповідача   надав  клопотання  про  відкладення  розгляду  справи  у  зв»язку  з Ії  зайнятістю в суді  загальної   юрисдикції. Будь-яких  доказів  поважності неявки  представника відповідача у  судове  засідання ним  не  подано.  Судова  колегія  не  знайшла  підстав  до  задоволення  клопотання, оскільки  відповідач  є  юридичною  особою,  не  скористався  своїм  правом  та   можливістю  направити  іншого   представника  до  господарського  суду.

Позивач  до  судового  засідання  також не  з»явився, про причини неявки  судову  колегію     не  повідомив, хоча  був  належним  чином  повідомлений  про  час та  місце  розгляду  справи.

За  таких  підстав, судова  колегія  вважає  за  можливе  розглянути  справу  у  відсутності  представників  сторін за  наявними  матеріалами  справи,  що  є  достатніми для  розгляду  апеляційної  скарги, оскільки   сторони   не  скористалися  своїм  правом    участі  у  судовому  засіданні   в  апеляційній  інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши  наявні  матеріали  справи та  доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як  вбачається  з  матеріалів  справи,  між   позивачем та   відповідачем    був укладений Договір оренди цілісного майнового  комплексу  «Автогосподарство»(Договір), за умовами якого  позивач зобов’язався передати, а відповідач  прийняти в строкове платне користування вказане майно, що належить до державної власності  за адресою: м.Маріуполь, вул.Краснофлотська, 125. Договір  укладено  строком на  10  років до 09.04.2013 року.

Позивач   вимагає  розірвати   спірний   Договір оренди   та  повернути   йому  орендоване  майно на підставі  того, що  відповідач  всупереч  вимогам  Договору  та діючого  законодавства не  сплачував   орендну  плату    понад  3-х  місяців  у  зв»язку  з  чим  за  ним  виникла  заборгованість у розмірі  162568,44грн.

В обґрунтування  заявлених  вимог  позивач  посилається  на  приписи п.п. 10.4 та 10.7 Договору відповідно  до  яких  за  ініціативою однієї  із  сторін Договір  може  бути  розірвано  за  рішенням  господарського суду  у випадках , передбачених  чинним  законодавством. Чинність цього Договору  припиняється  достроково за  взаємною згодою  сторін або  за  рішенням господарського  суду у  разі  порушення умов  цього   договору, у  тому  числі наявності  заборгованості  по  орендній  платі понад  3-х  місяців.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України  суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів  справи  вбачається, що листом № 06-1440 від 01.03.06 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити заборгованість  по  орендній  платі у розмірі 162568,44 грн., та  попередив відповідача, що за невиконання договірних зобов’язань по сплаті  орендних  платежів позивач  буде змушений  звернутися   до суду з позовом про розірвання спірного договору.  Відповідачем зазначений лист залишено без  відповіді.

Факт  наявності вказаної  заборгованості  підтверджується  матеріалами  справи та  відповідачем  не  спростовується. Сам  факт  незгоди  відповідача  із  сумою орендної  плати за  Договором  не  є  поважною  причиною  до   Ії несплати. Доказів зміни  умов  Договору відповідачем  не  надано.

Рішенням господарського суду м.Києва від 30.05.06 р. по справі № 16/202, яке  залишено   без  змін Постановою ВГСУ від 21.11.06р.,  встановлена  наявність  заборгованості  по  орендній  платі  станом на 01.02.06 р. відповідача  перед  позивачем  у  сумі 162568,44 грн. основного боргу  за  вказаним  Договором.

Такими  чином, факт порушення відповідачем умов Договору щодо повної та своєчасної сплати орендної плати встановлено вищезазначеним рішенням господарського суду м.Києва та  у  відповідності  до  ст.  35 ГПК України зазначений  факт не  потребує  доведення  при  розгляді  цієї  справи.

Відповідно  до ч.3 ст.26 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

За приписами ст. 291 Господарського  кодексу одностороння відмова від договору оренди не допускається, а договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно  до  вимог  ч.ч.1,2 ст. 651 Цивільного  кодексу  України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами ст. 782  Цивільного кодексу  України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Отже  судова  колегія  вважає   вірним  висновок  суду  першої  інстанції про  задоволення  позовних  вимог  в  частині  розірвання  Договору  оренди №1039/2003 від 09.04.03р., оскільки  матеріалами  справи  доведено  наявність  заборгованості  відповідача  перед  позивачем  за  спірним  Договором, що  є  підставою  до  дострокового  розірвання  Договору за  приписами  умов Договору  та  діючого  законодавства.

Доводи  апеляційної  скарги про  неповідомлення судом   позивача  про  дату  та  місце  слухання  справи судовою  колегією   до  уваги  не  приймаються, оскільки  з  матеріалів  справи  вбачається, що  відповідач   повідомлявся  належним  чином судом  про  час   та  місце  слухання справи  за  місцем   державної  реєстрації  відповідача,  як юридичної  особи (м.Київ вул.Закревського 47), що  відповідає  вимогам ст. 93 Цивільного  кодексу  України.

Отже судова  колегія  не  вбачає порушень  процесуального  законодавства у  діях суду  першої  інстанції. Інших доводів  щодо  незгоди  з  рішенням  суду  апеляційна  скарга  не  містить.

Однак, судова  колегія  вважає  висновок   господарського  суду  про  задоволення  позовних  вимог  в частині  зобов»язання  повернення    орендованого  майна   до  державної  власності помилковим, оскільки а ні  позовна  заява, а ні  надані позивачем  уточнення   до позовних  вимог (а.с. 123) не   містять  правового  обґрунтування зазначених  вимог та  підстав  для  повернення  орендованого  майна, а  також   посилання на   конкретне  майно,  яке  позивач   вимагає  повернути.

Вбачається, що господарський  суд, в процесі  розгляду  справи,   зобов»язав  позивача  уточнити  позовні  вимоги  та склад  позовних  вимог, оскільки позивач  у своїй  позовній  заяві  не  навів  правового  обґрунтування  вимог про  повернення  йому  орендованого  майна та  яке  саме  майно  позивач  вимагає  повернути.

Зміст  пояснень, що  міститься  на  а.с. 123 не  може  бути розцінений у якості належного виконання ухвали  суду.

Механізм   повернення орендованого   державного  майна  власнику  регулюється Порядком повернення  орендованих  цілісних  майнових комплексів державних  підприємств після припинення або  розірвання  договору оренди, зареєстрованого в  Міністерстві  юстиції  України  від 25.09.97р. за №446/2250 із  послідуючими  змінами та  доповненнями.

Таким чином,  судова  колегія  вважає, що  позовні  вимоги  про  повернення  позивачу  орендованого  майна  слід  залишити  без  розгляду,  на  підставі ч.1  п.5 ст.81 ГПК України, оскільки  позивач  без  поважних  причин  не  надав  обґрунтування  позову у відповідній  частині, а  без  виконання  цих  вимог  та  надання  відповідних доказів в  тому  числі, відповідно  до  вимог  вищезазначеного  Порядку, не  має  можливості  розглянути цей  позов   по  суті.

Судова колегія вважає,  що рішення  Господарського суду від  18.06.07р. по справі  № 20/96пд підлягає скасуванню  в  частині  задоволення  позовних  вимог  про зобов»язання  відповідача   повернути  орендоване  майно, через порушення норм   процесуального права,  а саме  ч. 1, п.4 ст. 104 ГПК України, що  призвело  до  прийняття неправильного  рішення, а  позов  в  цій  частині підлягає залишенню  без  розгляду.

В  іншій  частині  рішення Господарського суду від  18.06.07р. по справі  № 20/96пд  є  законним  та  обґрунтованим, тому  має  бути   залишено  без  змін.

Доводи  апеляційної  скарги  не  спростовують  висновку  суду в  цій  частині.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі  покласти  на   відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" м.Київ залишити  без  задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від    18.06.07р. по справі  № 20/96пд  скасувати  в  частині задоволення  позовних  вимог  Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк про зобов»язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" м.Київ повернути  орендоване  майно .

Позовні  вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк  про  зобов»язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" м.Київ повернути  орендоване  майно залишити  без  розгляду.

В іншій  частині  рішення господарського суду Донецької області від    18.06.07р. по справі  № 20/96пд   залишити  без  змін.

Головуючий

Судді:

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу

3-  відповідачу

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.