ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

16.10.07                                                                                           Справа  № 7/52

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді                                                  Гнатюк Г.М.

суддів                                                                      Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.

розглянув апеляційну скаргу  Приватної фірми „Інтерфейс” №64 від 13.06.07р.

на рішення Господарського суду  Рівненської  області  від 27.04.2007р.

у справі  №7/52

за позовом: Приватної фірми „Інтерфейс”, м.Здолбунів

до відповідача-1:  Комунального підприємства „Міське будинкоуправління №1”, м.Здолбунів

до відповідача-2: Здолбунівська міська рада, м.Здолбунів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: ТзОВ „Промтехсервіс”, с.Здовбиця

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Виконком Здолбунівської міської ради, м.Здолбунів

про укладення договору та стягнення 187 440,72 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з”явився

від відповідача 1: Чучалін В.І. –представник

відповідач 2: Санжаревський О.І. –юрисконсульт

треті особи 1-2: не з”явились

Учасникам судового процесу роз’яснено права і обов’язки,  передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду Рівненської   області від 27.04.2007р. (суддя Маціщук А.В.) по даній справі за позовом Приватної фірми „Інтерфейс”, м.Здолбунів  до  Комунального підприємства „Міське будинкоуправління №1”, м.Здолбунів і до Здолбунівської міської ради, м.Здолбунів, третіми особами по справі виступають на стороні відповідача ТзОВ „Промтехсервіс”, с.Здовбиця та Виконком Здолбунівської міської ради, м.Здолбунів  про  укладення договору та стягнення 187 440,72 грн. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням звернувся із апеляційної скаргою на вищевказане рішення до Львівського апеляційного господарського суду, просить переглянути його в порядку апеляційного провадження та  зазначає, що рішення прийняте при неповному з”ясуванні всіх обставин по справі,  з порушенням норм права і  просить його скасувати та позовні вимоги задоволити.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду розгляд справи відклався з підстав викладених в ухвалах суду.

Скаржник в засіданнях суду 28.08.07р. та 25.09.07р. повністю підтримує вимоги апеляційної скарги і наполягає на їх задоволенні. Надав письмові пояснення до апеляційної скарги.

Відповідач-1 вимоги апелянта заперечує з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу та з підстав наведених у засіданні суду. Рішення суду першої інстанції вважає законним і правові підстави для його скасування відсутні.

Відповідач-2 вимоги апелянта вважає безпідставними, ні нормативно ні документально не підтвердженими і підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні. Надав відзив на апеляційну скаргу.

Треті особи письмових пояснень по апеляційній скарзі не надали, в засідання суду не з’явились.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області слід залишити без змін, а  апеляційну скаргу без  задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного:

Між сторонами по справі, а саме ПП „Інтерфейс” (являється правонаступником фірми „Фейс”) та КП „Міським будинкоуправлінням №1” було укладено договір оренди нежитлових приміщень від 30.08.1996року. За вказаним договором передано в оренду м”ясний павільйон загальною площею 480 кв.м., який знаходиться за адресою м.Здолбунів, вул.8 Березня в строк до 01.01.2007р. Вказаний вище договір укладено на підставі рішень виконавчого комітету Здолобунівської міської ради №213 від 30.08.96р. та №290 від 24.12.97р.

У зв”язку із порушенням зі сторони позивача санітарного законодавства виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради було прийняте рішення №140 від 23.04.2003р. „Про закриття ринку по вул.8 Березня”.

Виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради було прийняте рішення №31 від 25.02.2004р. „Про втрату чинності рішень виконавчого комітету міської ради №213 від 30.08.96р., №290 від 24.12.1997р.” Вказане рішення прийняте на підставі рішенням господарського суду Рівненської області від 05.09.03 р. у справі № 15/267 за  позовом комунального підприємства “Міське будинкоуправління № 1”до відповідача фірми “Інтерфейс”про розірвання договору оренди нежитлових приміщень договір оренди нежитлового приміщення по вул.8 Березня, згідно якого договір оренди визнаний неукладеним. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.04 р. рішення залишене без змін і згідно зі ст.105 ГПК України постанова набрала чинності з дня її прийняття.

27.02.04 р. директором фірми “Інтерфейс” одержано рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 25.02.04 р. № 31 “Про втрату чинності рішень виконавчого комітету міської ради № 213 від 30.08.96 р., № 290 від 24.12.97 р.” і яке позивачем не оскаржувалось в установленому порядку.

Отже, за наявності рішення суду про визнання неукладеним договору оренди з фірмою “Інтерфейс”, яке набрало законної сили, орган місцевого самоврядування у межах своїх повноважень, визначених ст.327 ЦК України та ст.ст.29,30,60 Закону України “Про місцеве самоврядування”, правомірно розпорядився своїми повноваженнями щодо управління об’єктами торговельного обслуговування, які перебувають у комунальнiй власностi вiдповiдної територiальної громади. Так, згідно зі ст.134 ГК України та ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпряджається майном на власний розсуд.

Отже, відповідач-2 приймаючи вищевказане рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради прийнято рішення про передачу спірного майна в орендне користування  ТзОВ «Промтехсервіс».

Проаналізувавши матеріали справи і викладене вище вбачається, що договір оренди між сторонами по справі закінчив свою дію 01.01.2007р. Продовжити дію договору можливо лише у встановленому договором та законом порядку.

Твердження апелянта, що він є орендарем за договором оренди від 30.08.96р. не відповідає дійсним обставинами справи, так як термін дії договору вже закінчився і  згідно матеріалів справи відповідач-1 не бажає його більше продовжувати з позивачем.

Щодо вимоги апелянта про відновлення становища, яке існувало до порушення його права, то така вимога безпідставна і правомірно відмовлено у її задоволенні  судом першої інстанції. На  даний час є інший орендар спірного майна і позивач не є користувачем спірного майна  і не вправі вимагати продовжння дії договору.

Отже, вимога апеллянта про продовження терміну дії договору є безпідставна і нічим не обгрунтована.

Щодо вимоги апелянта про відшкодування збитків, то суд першої інстанції прийшов вірного висновку.

Умови п.п.8-10 договору оренди від 30.08.96 р. відповідають нормам ст.18, ч.4 п.3 ст.23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та нормам ст.265 ЦК УРСР (на час укладання договору), відповідно до яких орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням, підтримувати орендоване майно у справному стані, проводити за свій рахунок поточний ремонт, якщо інше не встановлене законом або договором. Умови договору, які не відповідають чинному законодавству є недійсними згідно зі ст.48 ЦК УРСР. Разом з тим, і умовами п.п.9-10 договору і вищезазначеними нормами передбачено, що орендар має право виконувати капітальний ремонт орендованого приміщення за власний рахунок і переобладнувати приміщення за згодою орендодавця.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендодавець зобов'язаний компенсувати орендарю, який здійснив за рахунок власних коштів і за згодою орендодавця невід'ємні поліпшення орендованого майна.

Статтею 272 ЦК УРСР та частинами 1,3,5 ст.778 і п.4 ЦК України орендар може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця; якщо поліпшення зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування майном; якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Зі змісту викладеного вище вбачається, що позивач має право відшкодувати витрати на поліпшення орендованого майна за умови їх здійснення за згодою наймодавця. Така згода має бути відображена у письмовій формі.

Як вбачається із матеріалів справи згода орендодавця на проведення невід»ємних поліпшень не надавалась. Надані позивачем акти приймання виконаних робіт затверджені позивачем та погоджені відповідачем не є належним доказом про проведення невід»ємних поліпшень.

Отже, зі сторони скаржника заявлені позовні вимоги щодо відшкодування розміру зроблених покращень в орендованому майні не підтверджено.

Що стосується вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, то дані збитки до задоволення не підлягають так як позивачем не визначено який саме розмір збитків у вигляді упущеної вигоди він поніс і як ним здійснювалось нарахування.

Згідно ч.4 ст.623 ЦК України при визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Наявні матеріали справи свідчать про те, що позивач отримував прибутки від своєї господарської діяльності, проте розміру його доходів не визначено. Надані розрахунки підтверджують отримання доходу від здійснення всієї господарської діяльності і не можуть бути розповсюджені на прибутки отримані від використання орендованого майна.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Скаржник належним чином не спростував твердження суду першої інстанції і не підтвердив  належними аргументами викладене у апеляційній скарзі.

З огляду на вищевикладене,  колегія суддів  Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області слід залишити без змін, оскільки  останнє відповідає матеріалам справи,  ґрунтується на чинному законодавстві і відсутні підстави для його скасування. Зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою, згідно ст.104 ГПК України для скасування оскаржуваного рішення.

Судові витрати по розгляду справи  слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Рівненської області від        27.04.2007 р. по справі №7/52 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи №7/52  повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий-суддя                                            Г.Гнатюк

Суддя                                                                                Н.Кравчук

Суддя                                                                          О.Мирутенко