ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"20" грудня 2007 р.
Справа №  5/256

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Змеула О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 5/256

за позовом: відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" в особі Кіровоградської  філії НАК "Украгролізинг"

до відповідача І: дочірнього сільськогосподарського підприємства "Лікарівка-2", с. Лікарівка, Олександрійський район, Кіровоградська область,

відповідача ІІ: відкрите акціонерне товариство завод "Пуансон", м. Знам'янка, Кіровоградської області,

про визнання договору поруки дійсним,

за участю представників сторін:

від позивача - Кравченко Т.О., довіреність № 1697  від 18.09.07;

від відповідача І - Ковальова О.А., довіреність від 27.11.07,

від відповідача І - Ковальова О.А., довіреність від 17.12.07.

Відкрите акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" в особі Кіровоградської  філії НАК "Украгролізинг" звернулося до господарського суду з позовною заявою, яка містить вимоги до дочірнього сільськогосподарського підприємства "Лікарівка-2": визнати договір поруки № 131-06 від 19.04.2006 року дійсним.

Позивачем 27.11.2007 року подано господарському суду уточнення позовних вимог від 26.11.2007 року № 1896 щодо підстав позову.

Відповідачі  надали суду заперечення проти позову в яких зазначено, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи господарський суд встановив наступні обставини справи.

29 червня 2004 року між відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" та ДСП "Лікарівка-2" (відповідач І у справі) укладено договір фінансового лізингу № 11-04-852 фл, відповідно до якого позивач передав, а відповідач І прийняв в платне користування на умовах фінансового лізингу та згідно акта приймання-передачі від 12.07.2004 року сільськогосподарську техніку – комбайн зернозбиральний КЗС-11 заводський номер 00836090 з навісним обладнанням вартістю 1 191 000 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору фінансового лізингу від 29.06.2004 року № 11-04-852фл умовою забезпечення виконання зобов'язань згідно договору є укладення лізингоодержувачем (відповідач І у справі) на користь лізингодавця (позивач у справі) та надання в тижневий строк з моменту укладення договору нотаріально посвідченого договору застави/поруки на суму 150 % вартості предмета лізингу.

Проте, в дійсності позивач підписав з відповідачами договір поруки в простій письмовій формі.

Господарським судом з'ясовано, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 06.06.2006 року у справі № 3/97, яке  набрало законної сили 17.06.2006 року, договір фінансового лізингу від 29.06.2004 року № 11-04-852фл, укладений між ВАТ НАК "Украгролізинг" та ДСП "Лікарівка-2" розірвано. Вказаним рішенням господарського суду встановлено відповідні факти.

У п. 7.3 договору фінансового лізингу від 29.06.2004 року № 11-04-852фл сторони узгодили умову про те, що за неукладення чи ненадання договорів застави/страхування лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 2 процентів від вартості предмету лізингу.

Невиконання вищезазначеної умови стало підставою для лізингодавця використати право ініціювати дострокове припинення дії договору, згідно  п. 8.3 договору фінансового лізингу.

Вказане рішення господарського суду у справі № 3/97 набрало законної сили 17.06.2006 року.

Частиною 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що факти, встановлені  рішенням  господарського  суду  (іншого органу,  який  вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи,  не  доводяться  знову  при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов’язання припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

З моменту розірвання договору минуло більше одного року, позов у даній справі подано 23.10.2007 року.

19.04.2006 року між Кіровоградською  філією НАК "Украгролізинг"  відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" (кредитор) та дочірнім сільськогосподарським підприємством "Лікарівка-2" (боржник) і відкритим акціонерним товариством заводом "Пуансон" (поручитель) укладеного договір поруки № 131-06.

Згідно п. 1.1. договору поруки № 131-06 від  19.04.2006 року поручитель (відповідач ІІ у справі) зобов'язується у повному обсязі відповідати перед кредитором (позивач у справі) за виконання зобов'язань боржником (відповідач І у справі) за договором фінансового лізингу від 29.06.2004 року № 11-04-852фл, який був укладений між кредитором (позивач у справі) та боржником (відповідач І у справі).

Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що підставою зобов'язання, забезпеченого порукою за цим договором, є основний договір (договір фінансового лізингу від 29.06.2004 року № 11-04-852фл).

У результаті дослідження обставин справи та перевірки їх доказами господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до абзацу 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" щоб не допускати неправильного визнання дійсними угод суд повинен перевірити, зокрема, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню.

Частиною І статті 209 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно правил статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання цього договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір укладеним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Позов не ґрунтується на тому, що договір поруки підлягає нотаріальному посвідченню на підставі певного закону.

Укладення договору поруки в нотаріальній формі певним законом не вимагається.

Правовідносини за договором  поруки регулюються параграфом 3 глави 49 Цивільного кодексу України, який укладення договору поруки в нотаріальній формі не вимагає.

Виходячи з того, що відносно договорів поруки відсутні вимоги закону щодо їх нотаріального посвідчення, то підстави для визнання у судовому порядку такого договору дійсним згідно ст. 220 Цивільного кодексу України відсутні.

Окрім того, позивач не надав доказів надсилання відповідачам вимоги про укладення договору поруки в нотаріальній формі  чи посвідчення цього договору нотаріально та доказів ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору поруки.

У поясненнях від 20.12.2007 року представник позивача повідомив, що докази надсилання відповідачам вимог про укладення договору поруки в нотаріальній формі надати не має можливості, так як договір поруки був укладений після порушення провадження у справі про розірвання основного договору - договір фінансового лізингу від 29.06.2004 року № 11-04-852фл. Вимога про укладення договору поруки в нотаріальній формі після укладення спірного договору відповідачам не надсилалася. Позивач стверджує, що вимога надсилалася лише до моменту укладення договору поруки.

Наданий позивачем лист за травень 2005 року № 437 (а.с. 58) не може бути врахований судом як доказ ухилення відповідачів від укладення договору поруки в нотаріальній формі, оскільки в цьому листі позивач лише вимагав від відповідача І укласти договір застави/поруки в тижневий строк з дня укладення договору фінансового лізингу на суму 150 %  вартості предмета лізингу.

З огляду на викладене вище у господарського суду відсутні підстави для визнання договору поруки № 131-06 від 19.04.2006 року дійсним.

Позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі, державне мито та витрати на оплату послуг по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                   О.А. Змеул

рішення підписано

24.12.2007 року