ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ України

20
листопада 2007 року                                                                             м. Київ

Судова палата у господарських
справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:
Барбари В.П.

Суддів:               Карпечкіна П.Ф., Колесника П.І.,
Потильчака О.І.,

Черногуза
Ф.Ф., Шицького І.Б., Щотки С.О.,

розглянувши касаційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 на постанову Вищого господарського суду України від 15
серпня 2007 року у справі № 6/33 за заявою Виноградівської митниці до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про визнання банкрутом, -

в с т а н о в и л а :

У  січні  2007
року Виноградівська митниця звернулась до господарського суду з заявою
про порушення справи про банкрутство суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1, оскільки боржник не виконує ухвалу апеляційного суду Закарпатської
області від 14 липня 2005 року про
поворот виконання рішення Хустського районного суду від 19 вересня 2002
року і стягнення з ОСОБА_1 у користь митниці спеціального мита у сумі  1 917 651, 50 грн.

Заява мотивована тим, що під час виконавчого провадження не виявлено коштів
та майна боржника, а сума боргу з врахуванням часткової сплати коштів  у вересні 2005 року становить 1 647 439, 04
грн.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 22 лютого 2007 року,
залишеною без зміни постановою Львівського апеляційного господарського суду 27
квітня 2007 року,  припинено провадження
у справі про банкрутство суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 оскільки
борг виник з підстав не пов'язаних із здійсненням громадянином ОСОБА_1
підприємницької діяльності.

Постановою Вищого господарського суду України від 15 серпня 2007 року
скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 квітня
2007 року та ухвалу господарського суду Закарпатської області від 22 лютого
2007 року, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої
інстанції.

У
касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 просить
скасувати постанову Вищого господарського суду України від 15 серпня 2007 року
з мотивів  неправильного застосування
норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду України від 1 листопада 2007 року порушено
касаційне провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України
від 15 серпня 2007 року у справі № 6/33.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,
дослідивши доводи касаційної скарги, Судова палата вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вищий господарський суд України, скасовуючи
судові рішення у справі вказав, що господарські суди дійшли помилкового висновку про
недоведення ініціюючим кредитором законних підстав для порушення справи про
банкрутство.

Проте, з таким висновком не можна погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” провадження
у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним
кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пунктом
8 ст. 7 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом” встановлено, що до заяви кредитора про порушення справи про
банкрутство додається, зокрема, копія неоплаченого   розрахункового   документа,
за  яким відповідно   до
законодавства  здійснюється  списання
коштів  з рахунків боржника, з
підтвердженням банківською установою боржника про  прийняття
цього  документа  до виконання із зазначенням дати
прийняття,  виконавчі документи
(виконавчий лист, виконавчий напис нотаріуса
тощо)  чи  інші
документи,  які підтверджують
визнання боржником вимог кредиторів.

Господарськими судами встановлено, що Виноградівська митниця до заяви про порушення справи про
банкрутство суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, додала виконавчий лист від
23 серпня 2005 року, виданий Хустським районним судом на виконання ухвали
Апеляційного суду Закарпатської області від 14 липня 2005 року у справі №
2-1245/2002, якою  допущено поворот
виконання рішення Хустського районного суду від 19 вересня 2002 року і
зобов'язано ОСОБА_1 сплатити митниці
спеціальне мито у сумі  1 917 651,
50 грн.

Господарські суди встановили, що заборгованість ОСОБА_1 виникла з підстав не пов'язаних із здійсненням
ним підприємницької діяльності.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постанову
апеляційного суду Вищий господарський суд України виходив з того, що Закон України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не забороняє
порушення провадження у справі про банкрутство щодо суб'єкта
підприємницької діяльності по будь-яких безспірних зобов'язаннях, за винятком
тих, що визначені приписами ч. 2 ст. 47 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суд повинен був
діяти на підставах та у спосіб, передбачений чинним законом.

Згідно пункту 3 ст. 209 ГК України суб'єктом банкрутства може бути лише
суб'єкт підприємницької діяльності.

Статтею 53 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка
не спроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею
підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку,
встановленому законом.

Отже, господарські суди дійшли вірного висновку про
відсутність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство
боржника, оскільки відповідно до вказаного виконавчого документу боржником
виступає фізична особа і борг не пов'язаний із здійсненням нею підприємницької
діяльності.

Враховуючи викладене, постанова Вищого господарського
суду України від 15 серпня 2007 року підлягає скасуванню як незаконна і
необґрунтована.

Виходячи з положень статей 6, 8 Конституції України,
Судова палата у господарських справах Верховного суду України не вважає за
необхідне направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки
це суперечило б положенням статті 125 Конституції України, статей 2, 39 Закону
України “Про судоустрій України” щодо визначення статусу Верховного Суду
України та його завдання забезпечити законність у здійсненні правосуддя, і
викликало б конституційно недопустиму необхідність скасування законного рішення
суду апеляційної інстанції. У зв'язку з цим наведений у статті 11118
ГПК України перелік наслідків розгляду касаційної скарги на постанову Вищого
господарського суду України не є процесуальною перешкодою для прийняття Судовою
палатою у господарських справах Верховного Суду України зазначеного рішення.

Тому постанова Львівського апеляційного господарського
суду від 27 квітня 2007 року повинна бути залишена у законній силі.

Керуючись ст. ст. 11117 -
11120 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у
господарських справах, -

п о с т а н о в и л а  :

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 15
серпня 2007 року скасувати, а постанову Львівського апеляційного господарського
суду 27 квітня 2007 року у справі № 6/33  залишити в силі.

Постанова остаточна і
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               В.П. Барбара

Судді
П.Ф. Карпечкін

П. І. Колесник

О.І. Потильчак

Ф.Ф. Черногуз

І.Б. Шицький

С.О. Щотка

Правова позиція (справа № 3-3939к07)

Відповідно до ст. 53 ЦК
України та п. 3 ст. 209 ГК України фізична особа - підприємець може бути
визнана банкрутом лише у випадку неспроможності задовольнити вимоги кредиторів,
пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності.

.