ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2007 р.
Справа № 12/211.

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" м.Чернівці в особі Хотинського району електричних мереж

до відповідача Виробничого управління житлово-комунального господарства м.Хотин

про стягнення 371943,14 грн.

Суддя                                                               Бутирський А.А.

Представники:

Від позивача –Годнюк В.В. –юрисконсульт (довіреність №9/110 від 01.02.2007 року)

Від відповідача –Орчаков І.С. –юрисконсульт (довіреність від 12.10.2007 року)

В засіданні приймали участь

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" м.Чернівці в особі Хотинського району електричних мереж  звернулося з позовом до Виробничого управління житлово-комунального господарства м.Хотин про стягнення 371943,14 грн. заборгованості за електроенергію, поставлену у січні 2005 року –травні 2007 року на виконання умов договору від 08.12.2003 року.

Ухвалою від 24.09.2007 року прийнято заяву позивача про зміну підстави позову, а відтак вирішується спір про стягнення з відповідача 371943,14 грн. заборгованості за мировою угодою від 27.05.2004 року, затвердженою господарським судом Чернівецької області у справі №2/74 (271316,73 грн.), 69971,23 грн. за електроенергію, поставлену у 2005 році та 30665,78 грн. за електроенергію, поставлену у 2006 році.

Відповідач позов визнав частково, на суму 132149,80 грн. Проти решти боргу заперечує, посилаючись при цьому на те, що господарським судом Чернівецької області винесено рішення від 21.06.2006 року у справі №3/87, яким стягнуто з Виробничого управління житлово-комунального господарства 166281,50 грн. за невиконання мирової угоди, затвердженою ухвалою господарського суду Чернівецької області від 27.05.2004 року у справі №2/74. Також відповідач вказує на те, що позивачем невірно визначено розмір заборгованості за 2005-2006 роки.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 27.05.2004 року у справі №2/74 затверджено мирову угоду, згідно якої сторони розстрочили борг у сумі 290874,63 грн. шляхом щомісячного платежу до першого числа місяця у сумі 8080,00 грн. з червня 2004 року по травень 2007 року.

Згадана ухвала суду до Державної виконавчої служби не пред’являлась.

Судовим слуханням встановлено, проти чого не заперечують і сторони, що на виконання мирової угоди відповідач сплатив 19558,50 грн., тобто заборгованість за мировою угодою становить 271316,73 грн.

Уклавши мирову угоду, яка затверджена судом, відповідач взяв на себе грошове зобов’язання сплачувати кожного місяця 8080,00 грн. з червня 2004 року по травень 2007 року. Дане зобов’язання відповідач виконував неналежним чином.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво-чи багатостороннім право чином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочини відрізняються від інших юридичних фактів, тим що правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату; завжди є діями фізичної або юридичної особи та є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни цивільних правовідносин, а воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов'язків.

Тобто, правочин може бути як підставою призупинення, поновлення, реалізації правовідносин, так водночас і підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин.

Отже, укладена та затверджена господарським судом Чернівецької області мирова угода відповідає вищезазначеним положенням, а тому є таким правочином, який відповідно до законодавства України повинен бути виконаний належним чином і відповідно до умов укладеної угоди.

Крім того, у разі ухилення однією із сторін від виконання мирової угоди, наказ про примусове виконання не може бути  видано, оскільки провадження зі справи господарським судом припинено і у цьому випадку позивач не позбавленим права звернутись на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

У зв’язку з викладеним, з відповідача слід стягнути 271316,73 грн. заборгованості за мировою угодою.

08.12.2003 року між сторонами укладено договір №4 на користування електричною енергією, згідно якого позивач зобов’язувався постачати електричну енергію, а відповідач взяв на себе обов’язок своєчасно оплачувати використану електричну енергію.

06.09.2006 року сторони уклали договір №4 на постачання електричної енергії, предметом якого є такі ж зобов’язання як і по першому договору.

Як вбачається з рапортів відповідача та платіжних доручень про сплату спожитої електроенергії, за 2005 рік у відповідача виник борг у сумі 35625,05 грн., а за 2006 рік –2490,12 грн.

Позивач в усній формі повідомив про арифметичну помилку у визначенні розміру заборгованості і підтвердив наявність боргу за 2005-2006 роки у розмірі, вказаному відповідачем.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а як зазначалося вище, відповідач неналежним чином виконував свої обов’язки щодо оплати спожитої електроенергії, а тому з нього слід стягнути 38115,17 грн. боргу за 2005-2006 роки.

У решті позову слід відмовити у зв’язку з арифметичною помилкою позивача при визначенні суми заборгованості.

Доводи відповідача не беруться до уваги судом з наступних підстав.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Рішенням від 21.06.2006 року у справі №3/87 Виробниче управління житлово-комунального господарства зобов’язано відповідача виконати умови мирової угоди, затвердженої господарським судом Чернівецької області ухвалою від 27.05.2004 року у справі №2/74, натомість у справі №12/211 ставиться питання про стягнення грошових коштів, що не є тотожним предмету спору у справі №3/87.

Також суд зазначає, що доводи відповідача суперечать матеріалам справи, а саме: відповідач вказує, що з нього було стягнуто грошові кошти за мировою угодою, однак із рішення від 21.06.2006 року у справі №3/87 чітко вбачається, що в ньому йдеться про зобов’язання виконати мирову угоду.

Судові витрати віднести на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Виробничого управління житлово-комунального господарства, код 03357323, м.Хотин, вул. Кобилянської, 15 на користь Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" м.Чернівці в особі Хотинського району електричних мереж, код 00130760, м.Хотин, вул. Українська, 67 –309431,90 грн. заборгованості, 3094,32 грн. державного мита та 98,16 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          У решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, передбаченого для оскарження до Львівського апеляційного господарського суду, після чого видати наказ, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя
А.А. Бутирський

Рішення підписано і оформлено відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України 15.10.2007 року.