ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

"09" жовтня 2007 р.                                                                   Справа №
А6/278-07

10-20 год.

Господарський суд Київської області
в складі:

головуючого
судді Маляренка А.В.

при секретарі

розглянувши адміністративну справу
№ А6/278-07

за позовом СГД - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Ірпінь,

до Державної податкової інспекції м.
Ірпінь.

про
визнання недійсним податкового повідомлення - рішення №/0/14345 від
02.11.2006 р.

Представники:

від позивача  ОСОБА_2. (довіреність від 15.09.2007р.)

відповідача:  не з'явився

Обставини
справи:

Суб'єкт господарської діяльності
ОСОБА_1. (далі - позивач) звернувся до Господарського суду із позовною заявою
про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 02.11.2006 р.
№/0/14345 Державної податкової інспекції в м. Ірпінь Київської
області (далі -відповідач).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оспорюване податкове повідомлення -рішення є незаконними, оскільки позивач, як
суб'єкт господарювання, не несе відповідальність за несплату податків контрагентами
та за можливу недостовірність відомостей про них в единому державному реєстрі
України.

Відповідач у запереченнях на
позовну заяву та наданих в судовому засіданні поясненнях просить відмовити в
задоволенні позову, оскільки проведеною перевіркою встановлено, що відповідно
до Закону України "Про ПДВ" не дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими.

Провадження у справі було відкрите
відповідно до ухвали від 11.06.2007 року за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України (далі -КАС України).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача заперечує
проти задоволення позову, в судовому засіданні подав письмовий відзив
№11780/10/10-0 від 03.07.2007 року на позов та інші витребувані документи
ухвалою суду від 11.06.2007 р.

Проаналізувавши зібрані по справі
докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду
по суті.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін, суд:

встановив:

Державною податковою інспекцією м.
Ірпінь Київської області з 10 жовтня 2006 р. по 23 жовтня 2006 р. була
проведена планова виїзна перевірка СГД - фізичної особи ОСОБА_1. з питань
дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2005 р.
по 30.06.2006 p., за результатами якої був складений Акт від 25.10.2006 р. за №
1451/171/.

Вищевказаним актом встановлені
порушення вимог п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" в результаті завищення податкового кредиту в квітні,
травні, червні, липні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2005 року та в січні,
лютому, березні 2006 року. Дораховано ПДВ в сумі 238001,0 грн.

02.11.2006 року СГД - фізична особа
ОСОБА_1. отримав податкове повідомлення-рішення від 02.11.2006 р. №
/0/14345.

Позивач посилається на те, що в
результаті перевірки, співробітниками ДПІ було неправильно застосовано чинне
законодавство України і, саме тому, вищевказане податкове повідомлення-рішення
та Акт підлягає скасуванню з наступних підстав.

В Акті перевірки ДПІ зазначено, що
в порушення п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" СГД ОСОБА_1. неправомірно завищив податковий кредит в
квітні, травні, червні, липні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2005 року та
в січні, лютому, березні 2006 року на загальну суму 1186354,65 (без ПДВ), за
рахунок включення до податкового кредиту суми ПДВ за придбаний товар за
податковими накладними, які вважаються недійсними, так як рішенням
Святошинського районного суду визнано недійсними свідоцтва про реєстрацію
платників податку на додану вартість ТОВ "Торгцентр - БГТ" та ТОВ
"Майстерторг - КТФ" та рішенням Оболонського районного суду визнано
недійсним свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ
"Консалтингова група - Легіон". Дане порушення на думку
співробітників ДПІ призвело до заниження податку на додану вартість в квітні, травні,
червні, липні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2005 року та січні, лютому,
березні 2006 року на загальну суму 237271,0 грн.

Позивач вважає, що даний висновок є
безпідставним та неправомірним, оскільки договори, що були укладеними з
вищевказаними товариствами, не були визнані недійсними. Відповідно до ч.3
ст.215 ЦК України "Якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом
але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин)".

Відповідно до рішень місцевих
районних судів, установчі документи ТОВ "Торгцентр - БГТ" та ТОВ
"Майстерторг - КТФ", ТОВ "Консалтингова - група - Легіон"
були визнані недійсними в 2006 році, а господарські операції з вищевказаними
суб'єктами підприємницької діяльності СГД фізична особа ОСОБА_1. здійснював
протягом 2005 року та до квітня 2006 року і на момент здійснення вищевказаних
господарських операцій, ніяких рішень судів про визнання установчих документів
вищевказаних товариств не було.

Враховуючи вищенаведене,
господарські операції позивача з вищевказаними товариствами є цілком законними.

Відповідно до Закону України
"Про державну податкову службу в Україні" на органи Державної
податкової служби покладені завдання, зокрема, пов'язані із здійсненням
контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення,
повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків
і зборів.

Зокрема, відповідно до п. 11 ст. 10
Закону України "Про державну податкову службу України" при здійсненні
аналізу фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності
у разі виникнення сумнівів щодо його господарських операцій, органи державної
податкової служби подають до судів позови до підприємств, установ, організацій
та громадян про визнання угод недійсними, укладених з іншими суб'єктами
підприємницької діяльності.

Податкові органи не мають права в
позасудовому порядку, при наявності відповідних документів не визнавати факт
здійснення даних фінансово-господарських операцій.

Представник позивача в судовому
засіданні стверджував, що якщо вважати, що операцій з вищезгаданими
підприємствами не було, то в такому випадку податкові органи повинні були
звернутися до суду з позовами про визнання відповідних договорів недійсними на
підставі ст. 207 ГК України.

Господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка за відомо суперечить
інтересам держави і суспільства або укладено учасниками  господарських
відносин з  порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано
судом недійсним повністю або в частині.

Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з
іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони
або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника
продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану
сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з
боку виконавця або односторонню відміну виконавцем його умов; вимагають від
одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у
разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Виконання господарського
зобов'язання, визнаного судом, недійсним повністю або в частині, припиняється
повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що
вважається недійсним з моменту його виникнення, у разі, якщо за змістом
зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання
визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи (в тому числі органи ДПС), зобов'язані діяти тільки на підставі і в межах
повноважень та в спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, дії податкових органів
суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України та виходять за рамки їх прав,
встановлених законодавством України.

Тому, даний Акт, складений по результатам
перевірки проведеної з порушенням та неправильним застосуванням законодавства
України підлягає скасуванню.

В п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану вартість", на який посилається ДПІ в
Акті, сказано, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку, в зв'язку з придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п.п. 7.2.6. цього пункту).

Позивачем були надані всі необхідні
документи для перевірки, а саме відповідні податкові накладні та договори з
вищевказаними підприємствами. Згідно ч. 2 п. 7.4.5.  ЗУ "Про податок на додану
вартість", підставою притягнення до відповідальності платника податків є
включення  в податковий кредит сум ПДВ не
підтверджених податковими накладними на час перевірки. Позивач надав податкові
накладні на всі суми під час перевірки, а саме відповідні податкові накладні,
що були оформлені згідно діючому податковому законодавству. Ці податкові
накладні не були визнані недійсними в установленому порядку, тому ніяких
підстав для донарахування ПДВ немає.

В оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні сума податкового зобов'язання складається з двох частин -
за основним платежем - 237271,00 грн. Та за штрафними (фінансовими) санкціями -
118635,50 грн. - всього 355906,50 грн. Але, у вищевказаному Акті перевірки, на
ґрунті якого було винесене податкове повідомлення-рішення, сума штрафних
санкцій та підстави їх нарахування не наведені.

Позивач, як суб'єкт господарювання,
не несе відповідальність за несплату податків контрагентами та за можливу
недостовірність відомостей про них в единому державному реєстрі України: ТОВ
"Торгцентр - БГТ", ТОВ "Майстерторг - КТФ", ТОВ "Консалтингова
група -Легіон";

Відповідач в своїх запереченнях на
позов, вказує -твердження позивача не відповідає фактичним обставинам справи,
оскільки податкове повідомлення-рішення № /0/14345, прийняте ДПІ в м.
Ірпінь безпідставно та неправомірно, так як договори купівлі-продажу, що
укладались між скаржником та вищевказаними товариствами не були визнані судом
недійсними.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18.04.2006 року № 969 визнано недійсними установчі документи
Товариства з обмеженою відповідальністю „Майстер торг - КТФ" з моменту їх
складання. Визнано недійсним свідоцтво № 36376477 від 31.08.2004 р. про
реєстрацію платника на додану вартість - з моменту внесення в реєстр платників
ПДВ.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18.04.2006 року № 970 визнано недійсними установчі документи
Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгцентр - БГП" з моменту їх
складання. Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію платника на додану
вартість - з моменту внесення в реєстр платників ПДВ.

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 06.06.2006 року № 2-2332/06 визнано недійсним статут
Товариства з обмеженою відповідальністю „Консалтингова-група-Легіон" з
моменту реєстрації 15.03.2005 року. Визнано недійсним свідоцтво платника на
додану вартість № 36770739 ТОВ "Консалтингова-група-Легіон" з моменту
реєстрації з 08.04.2005 року.

Відповідно до пункту 1.3 ст. 1
Закону України "Про ПДВ" платник податку -особа, яка згідно з цим
Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка ввозить (пересилає) товари на митну
територію України.

Згідно п.п. 7.4.5 Закону України
"Про ПДВ" не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких
витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

У відповідності до вимог пп. 7.2.4
ст. 7 Закону України "Про ПДВ" право на нарахування податку та
складання податкових накладних надається виключно особам зареєстрованим як
платники податку.

Пунктом 9.3. ст. 9 Закону України
"Про ПДВ" передбачено, що особи, які підпадають під визначення
платників податку згідно зі ст. 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як
платники податку в органі державної податкової служби за місцем їх знаходження.

Оскільки рішеннями судів скасовано
державну реєстрацію та визнані недійсними установчі документи контрагентів
позивача з моменту їх складання, то у розумінні п.п. 7.2.4 п. 7.2. ст. 7 Закону
України "Про ПДВ" останні не мали права на нарахування ПДВ та
складання податкових накладних.

Пунктом 18 „Порядку заповнення
податкової декларації", затвердженому Наказом ДПА України від 30.05.1997
р. № 165 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 23.06.1997 р. №
2333/2037 із змінами та доповненнями, (далі Порядок) передбачено, що складені
примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником
податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг), та скріплюються печаткою
такого платника податку-продавця.

Відповідно до п. 2 Порядку
податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника
податку на додану вартість.

Слід зазначити, що на дату видачі
податкових накладних ТОВ „ Майстер торг-КТФ", ТОВ „Торг центр-БГП",
ТОВ Консалтингова-група-Легіон" не було платником податку на додану
вартість, вищевказаними рішеннями суду реєстрація їх в якості платників податку
на додану вартість та свідоцтв про реєстрацію як платника податку були визнані
недійсними з моменту їх реєстрації.

Тому, зазначені податкові накладні
не можуть бути підставою виникнення податкового кредиту, оскільки видані
особами, які згідно п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про ПДВ"
не мали права їх складати та видавати.

Одночасно відповідач повідомляє, що
на оскаржуване податкове повідомлення - рішення позивачем до ДПІ в м. Ірпені
була надана скарга б/н від 10.11.2006 року (№ 24 від 10.11.2006 р.). Рішенням
про результати розгляду скарги №95/с/25-0 від 09.01.2007 року податкове
повідомлення - рішення № /0/14345 від 02.11.2006 р. залишено без
змін, а скарга без задоволення. Виходячи з вищезазначеного, відповідач вважає
податкове повідомлення-рішення № /0/14345 від 02.11.2006 року,
правомірним і вважає, що підстав для його скасування немає.

Не погоджуючись з даним рішення позивачем
подано скаргу б/н від 19.01.2007 року до ДПА в Київській області. Рішенням ДПА
в Київській області № 62/с/25-219/20.28 від 12.03.2007 року податкове
повідомлення - рішення залишено без змін, а скарга без задоволення.

Позивачем подавалась скарга до ДПА
України, рішення ДПІ в м. Ірпінь та ДПА в Київській області ДПА України не
змінювались.

Відомостей про порушення
кримінальних справ щодо засновників ТОВ "Торгцентр - БГТ", ТОВ
"Майстерторг - КТФ", ТОВ "Консалтингова група - Легіон"
відповідачем надано не було.

Відповідно до п. 11 ст. 10 Закону
України "Про державну податкову службу України" при здійсненні
аналізу фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності
у разі виникнення сумнівів щодо його господарських операцій, органи державної
податкової служби подають до судів позови до підприємств, установ, організацій
та громадян про визнання угод недійсними, укладених з іншими суб'єктами
підприємницької діяльності.

Відповідач не надав доказів
звернення до суду з позовами про визнання договорів, що укладалися позивачем та
вищевказаними товариствами недійсними.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський
суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 167 КАС України
передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після
ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була
присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки
вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення
постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть
отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Судові витрати (3,40 грн. судового
збору) відповідно до вимог ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства
України присуджуються позивачеві з Державного бюджету України.

Враховуючи наведене, керуючись
статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 -163, Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

1.Позов суб'єкта господарської
діяльності ОСОБА_1. задовольнити повністю.

2.Визнати недійсними податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Ірпінь Київської
області від 02.11.2006 р. №/0/14345.

3.Стягнути з Державного бюджету
України на користь суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_1. 3,40 грн. (три
гривні 40 коп.) судового збору.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному
обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя
Маляренко А.В.