АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

01.08.07
Справа  № 13/110

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В., Кузя В.Л., розглянувши
апеляційну скаргу Фонду комунальної власності територіальної громади міста
Івано-Франківська         № ФКВ-05/1040
від 29.05.2007 року (вх. № 468 від 11.06.2007 року) на рішення господарського
суду Івано-Франківської області від 04.05.2007 року у справі №  13/110

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м.Івано-Франківськ, до
1- Фонду комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська,
м.Івано-Франківськ, до 2 - Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ,
про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення
загальною площею 165,6 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1.

за участю представників: від позивача - ОСОБА_2, від відповідача 1
- Чупірчук Б.В., від відповідача 2 - не з'явився.

Присутнім в судовому засіданні представникам сторін роз'яснено
права і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від
04.05.2007 року у справі № 13/110 задоволено позов приватного підприємця
ОСОБА_1 до Фонду комунальної власності територіальної громади міста
Івано-Франківська та Івано-Франківської міської ради: зобов'язано укласти
договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 165,6 кв.м., що
розташоване по АДРЕСА_1 в редакції позивача та стягнено з відповідачів на
користь позивача судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, Фонд комунальної
власності територіальної громади міста Івано-Франківська оскаржив його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі № ФКВ-05/1040 від 29.05.2007 року (вх. № 468
від 11.06.2007 року) та доповненні до неї № ФКВ-05/1496 (вх. № 7035 від
01.08.2007 року) апелянт просить рішення господарського суду Івано-Франківської
області від 04.05.2007 року у справі № 13/110 скасувати і прийняти нове
рішення, яким відмовити підприємцю ОСОБА_1 в позові. В обгрунтування своїх
вимог, апелянт посилається на те, що зазначене рішення прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин
справи. Зокрема, судом незастосовано норми ст.ст. 7, 13 Закону України “Про
оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність” щодо
необхідності рецензування ним звіту про оцінку майна, що приватизовується.  Судом першої інстанції зроблено безпідставний
висновок про те, що позивач здійснивши невід'ємні покращення орендованого майна
більше як на 25% від його залишкової вартості на підставі п.  51 Закону України “Про державну програму
приватизації на 2000-2002 роки” набув права на викуп орендованого майна,
оскільки дана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, і
стосується лише приватизації державного майна. Крім цього, орендар отримує
право на викуп лише за умови прийняття уповноваженим органом -міською радою
рішення про приватизацію орендованого майна, тобто затвердження переліку
об'єктів, що підлягають приватизації.
Судом не дано оцінки тому факту, що рішенням Івано-Франківської міської
ради від 03.08.2006 року спірний об'єкт включений до переліку тих об'єктів, які
не підлягають приватизації.  Суд першої
інстанції не застосував п. 16 ч. 1 ст. 6 Закону України “Про охрону культурної
спадщини” щодо необхідності отримання погодження органу культурної спадщини на
відчуження спірного об'єкту.  Також судом
неправильно застосовано положення Закону України “Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної спадщини”.

Івано-Франківська міська рада (відповідач-2 у справі) явку
представника в судове засідання не забезпечила; направила на адресу
апеляційного суду відзив  на апеляційну
скаргу (вх. № 7037 від 01.08.2007 року), в якому вимоги апеляційної скарги
підтримала.

Підприємець ОСОБА_1 (позивач у справі) вимоги апеляційної скарги
заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 6688 від
18.07.2007 року); просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду
залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому суд встановив наступні
обставини та виходив з таких мотивів.

Зокрема апеляційним судом встановлено, що постановою
господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2006 року у справі №
А-13/214 встановлено право підприємця ОСОБА_1 на приватизацію способом викупу
орендованого ним по договору оренди від 14.03.2006 року нерухомого майна площею
165,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та, як наслідок, зобов'язано
Фонд комунального майна міста Івано-Франківська включити зазначене нерухоме
майно до переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Дане рішення суду в силу ст. 124 Конституцій України, ст.ст. 4-5,
115 ГПК України є обов'язковим для виконання, оскільки воно набрало законної
сили, а факти, встановлені даним судовим рішенням згідно ст. 35 ГПК України,
мають преюдиційне значення для суду при вирішенні даної господарської справи
між тими самими сторонами. Доказів про те, що зазначене судове рішення не
набрало законної сили сторонами апеляційному суду не подано.

Таким чином, встановлений постановою господарського суду Івано-Франківської
області від 21.11.2006 року у справі № А-13/214 факт права підприємця ОСОБА_1
на приватизацію способом викупу орендованого ним по договору оренди від
14.03.2006 року нерухомого майна площею 165,6 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, має преюдиційне значення для апеляційного господарського суду по
даній справі між тими ж сторонами, і не підлягає повторному доведенню.

За наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні
доводи апелянта про те, що позивач не набув права на приватизацію
вищезазначеного нерухомого майна внаслідок здійснення його покращень, що
зазначене майно не може бути приватизоване позивачем, оскільки включено до
переліку тих об'єктів, які не підлягають приватизації згідно рішення
Івано-Франківської міської ради від 03.08.2006 року, що на приватизацію даного
майна підприємцем не отримано  погодження
органу культурної спадщини на його відчуження, що згідно Закону України “Про
тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” встановлена
заборона на його приватизацію,  оскільки
зазначені обставини були предметом судового розгляду господарським судом
Івано-Франківської області у справі № А-13/214, яким встановлено право
підприємця ОСОБА_1 на приватизацію способом викупу орендованого ним нерумого
майна, і зазначені обставини не підлягають повторному встановленню в даній
справі.

Статтями 4-5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»передбачено, що продавцями об'єктів малої
приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є
відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та
представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами, а покупцями
об'єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються
покупцями відповідно до Закону України "Про приватизацію державного
майна".

Відповідно до п. 30 ст. 26 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні” до компетенції міської ради належить прийняття рішень
щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, затвердження місцевих
програм приватизації.

Частинами 1, 4, 5 ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)»передбачено, що Фонд державного майна
України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за
поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у
загальнодержавній власності, власності Автономної Республіки Крим та
комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом; викупу.
Покупці подають до відповідного органу приватизації заяву про включення
підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків об'єктів, що
підлягають приватизації. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі
відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до
переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не
пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій
формі. Відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли: особа, яка
подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно з цим Законом;
є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не
затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

З комплексного аналізу вищенаведених норм законодавства,
апеляційний суд приходить до висновку про те, що вказане в законодавстві
поняття включення об'єкту до переліку об'єктів, що підлягають приватизації,
включає по своїй суті комплекс дій, що мають бути вчинені органами приватизації,
які полягають у підготовці органом приватизації відповідного проекту рішення
про включення певного об'єкту до переліку об'єктів, що підлягають приватизації
певним способом, та прийняття відповідною Радою на пленарному засіданні такого
рішення про включення даного об'єкту до Переліку.

Як вбачається з проекту рішення Івано-Франківської міської ради
“Про внесення доповнень до “Програми приватизації в місті Івано-Франківську на
2006-2007 роки”, рішення Івано-Франківської міської ради “Про внесення
доповнень до “Програми приватизації в місті Івано-Франківську на 2006-2007
роки” від 28.12.2006 року, листів Івано-Франківської міської ради від
02.02.2007 року № ФКВ-03/257, від 29.03.2007 року НОМЕР_5, листа Фонду
комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська від
04.05.2007 року № ФКВ-02/905, нежитлове приміщення, розташоване в будинку по
АДРЕСА_1, орендоване підприємцем ОСОБА_1, не включено до переліку об'єктів
комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, які
підлягають приватизації способом викупу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що не включення вищезазченого
нерухомого майна до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, суперечать
вимогам ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)», ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в
Україні”, та, окрім того, слід оцінювати як невиконання в порушення ст. 124
Конституцій України постанови господарського суду Івано-Франківської області
від 21.11.2006 року у справі № А-13/214, яка є обов'язковою для виконання на
всій території України, а тому є неправомірним.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»викуп застосовується щодо
об'єктів малої приватизації: не проданих на аукціоні, за конкурсом; включених
до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу; зданих в
оренду, якщо право на викуп було передбачено договором оренди, укладеним до
набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна".

Статтею 12 вищезазначеного Закону України передбачено, що ціна
продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, визначається шляхом
проведення незалежної оцінки. Не допускається безоплатна передача у власність
будівель (споруд, приміщень), крім випадків, передбачених чинним
законодавством.

Як вбачається апеляційним судом, в матеріалах справи знаходиться
звіт НОМЕР_1 про незалежну оцінку вбудованих нежитлових приміщень в житловому
будинку по АДРЕСА_1, виконаний Івано-Франківським обласним бюро технічної
інвентаризації, яке має необхідний сертифікат суб'єкта оціночної діяльності
НОМЕР_3 від 24.12.2004 року, виданий ФДМУ, свідоцтво про реєстрацію в
Державному реєстрі оцінювачів № 1296 від 02 липня 2002 року. Як вбачається з
даного Звіту, вартість вбудованих нежитлових приміщень становить 139659 грн., а
вартість невід'ємних поліпшень - 55194 грн.
Відповідачами не подано суду жодних доказів в спростування достовірності
зазначеного експертного висновку.
Посилання апелянта на те, що в порушення ст. 13 Закону України “Про
оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність” експертна оцінка
проведена без відповідного рецензування, апеляційний суд вважає безпідставним,
оскільки в матеріалах справи знаходиться рецензія НОМЕР_2 на звіт про незалежну
оцінку майна, зроблена ОСОБА_3, який має необхідний сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності НОМЕР_3 від 24.12.2004 року, виданий ФДМУ, свідоцтво про
реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів НОМЕР_4 від 19.08.2002 року, тобто
вчинений належною особою, в якій зазначено, що звіт     НОМЕР_1 про незалежну оцінку в цілому
відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а незначні його
недоліки не вплинули на достовірність оцінки.

За наведеного в апеляційного суду відсутні підстави для відхилення
даного експертного висновку, та визначеної ним вартості об'єкту, що
приватизовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»право власності на державне
майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем
та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом
приймання-передачі зазначеного майна.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна в процесі приватизації,
зазначений в ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»по своїй правовій природі є цивільно-правовою
угодою (правочином) і укладається в загальному порядку встановленому главою 53
ЦК України, з врахуванням особливостей передбачених даним Законом.

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як
істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір
укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і
прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»договір купівлі-продажу державного майна
підлягає нотаріальному посвідченню.

Відпровідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір
(оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти
договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її
зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 649 ЦК України передбачено, що розбіжності, що
виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу
державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні
господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких
є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду
суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані
укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними
попереднього договору.  День набрання
чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору,
вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням
суду не визначено інше.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема листа позивача від
28.03.2007 року та відповіді Фонду комунальної власності від 29.03.2007 року
НОМЕР_5,  позивачем було направлено
відповідачу проект договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в будинку на
АДРЕСА_1 від 28.03.2007 року, який не був підписаний відповідачем.

Як вбачається зі змісту проекту даного Договору, та рішення суду
першої інстанції, яким вирішено укласти договір купівлі-продажу в редакції
позивача, зазначений договір містить всі істотні умови, необхідні для договорів
даного виду, встановлені ст.ст. 655-656 ЦК України, ч. 2 ст. 23 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Крім цього, судом першої інстанції обгрунтовано доповнено п. 5.14
договору, виходячи з вимог Закону України “Про охорону культурної спадщини”.

Враховуючи вищевикладені норми чинного закондавства, обставини та
докази, якими вони стверджуються, керуючись передбаченими ст. 129 Конституції
України принципами судочинства, а саме встановленість судом вище незаконності
дій (бездіяльність) відповідачів щодо невключення нерухомого майна площею 165,6
кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в перелік об'єктів, що підлягають
приватизації; право позивача в зв'язку з дотриманням всіх вимог чинного
законодавства на приватизацію вищезазначеного майна;  враховуючи, що право позивача на приватизацію
майна встановлено постановою
господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2006 року у
справі № А-13/214, та дії відповідачів щодо не включення зазначеного вище майна
до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, порушують права позивача на
отримання у власність цього майна, надані йому Законом і встановлене судовим
рішенням, і не забезпечене відповідачами в установленому законодавством
порядку; положення ст.ст. 1, 6, 8, 19, 55, 124 Конституції України щодо
покладення на суди в Україні, як правовій державі, згідно розподілу державної
влади в державі Україна, функції захисту прав осіб в усіх правовідносинах, що
виникають в державі,  - апеляційний суд
вважає, що з метою захисту порушеного відповідачами права позивача на
приватизацію нежитлових приміщень площею 165,6 кв.м. в будинку на АДРЕСА_1,
враховуючи позовні вимоги, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог
(вх. № 4016 від 04.05.2007 року) суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про укладення Фондом комунальної власності територіальної громади
міста Івано-Франківська з приватним підприємцем ОСОБА_1 договору
купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 165,6 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 на умовах, визначених позивачем в проекті від 28.03.2007
року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що
рішення господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2007 року у
справі № 13/110 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1.  Апеляційну скаргу Фонду
комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська залишити
без задоволення.

2.          Рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2007 року у справі №
13/110 залишити без змін.

3.   Постанова набирає
законної сили з моменту її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку та строки, встановлені статтями 109-110
Господарського процесуального кодексу України.

5.  Справу повернути в
господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя
Городечна М.І.

судді
Юркевич М.В.

Кузь
В.Л.