ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 р.
№ 31/349

Вищий  господарський  суд  України  в  складі  колегії  суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючий,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Українського консорціуму “Екосорб” на  рішення господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року в справі  № 31/349 за позовом відкритого акціонерного товариства “Домобудівний комбінат № 4”, м. Київ до Українського консорціуму “Екосорб”, м. Київ про стягнення суми

за участю представників сторін:

від позивача: Костенко О.О.;

від відповідача: Голодненко В.О., Смулянський О.В., -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Домобудівний комбінат № 4” у квітні 2007 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Українського консорціуму “Екосорб” 609889 грн. основного боргу, 42669 грн. пені, 3% річних у сумі 15125 грн. у зв'язку з неналежним виконанням умов договору підряду № СН/1-43 від 12 липня 2004 року, посилаючись на порушення умов відповідачем, як генпідрядником умови оплати за виконані роботи.

В процесі розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги і просить стягнути 637727 грн. 18 коп. заборгованості, 101717 грн. 48 коп. пені, 3% річних у сумі 16720 грн. 68 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 року (суддя: Качан Н.І.) позов задоволено. Стягнуто з  Українського консорціуму “Екосорб” на користь відкритого акціонерного товариства “Домобудівний комбінат № 4” 637727 грн. 18 коп. основного боргу, 57395 грн. 44 коп. пені, 16720 грн. 68 коп. 3% річних, 7118 грн. 43 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Достягнуто  з відкритого акціонерного товариства “Домобудівний комбінат № 4” в доход Державного бюджету України 1462 грн. 76 коп. державного мита. В іншій частині  у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського  суду  з апеляційною скаргою, в якій просив його  скасувати.

В апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що оскаржуване судове рішення прийнято без участі його представника, що позбавило його можливості заперечити проти позову. За спірним договором  заборгованість перед позивачем відсутня, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 01 січня 2007 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року (судді: Смірнова Л.Г. –головуючий, Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.) залишено без змін рішення господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 року (суддя: Качан Н.І.)

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить  скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року та передати справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вказані судові акти прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, та невірно оцінені обставини справи в частині розміру заборгованості.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів обох інстанцій без змін, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги, оскільки скаржник ототожнює поняття неповідомлення належним чином сторони про час і місце слухання справи та невикористання свого права на участь у розгляді справи. Крім того, відповідно до пункту 12 Державного акту балансова вартість виконаних монтажних робіт –відповідає договірній вартості цих робіт у договорі підряду, а з моменту прийняття об’єкту у генпідрядника виникає право вимоги на оплату виконаних робіт.

Вислухавши представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 12 липня 2004 року між Українським консорціумом “Екосорб” (генпідрядник) та відкритим акціонерним товариством “Домобудівний комбінат № 4” (підрядник) укладено договір підряду № СН/1-43, за умовами якого позивач (підрядник) зобов’язується виконати за замовленням відповідача (генпідрядника) роботу з будівництва житлового будинку на ділянці № 2 по вулиці Народного Ополчення, 9-а, загальною площею квартир 14282,4 м2, а відповідач –прийняти і оплатити виконану роботу.

Згідно пунктів 1.2., 1.4. договору, договірна ціна становить 14082450 грн. і підлягає корегуванню у випадку зміни обсягів робіт.  Початок робіт –серпень 2004 року, закінчення робіт –вересень 2005 року. Під закінченням робіт розуміється дата затвердження акту приймання житлового будинку згідно пункту 2.1. договору.

Пунктом 2.11. договору встановлено, що відповідач підписує ф-3 (ф-2) в 2-денний строк після подання її позивачем та розраховується за виконані роботи до 15 числа наступного за звітним місяцем.

На виконання умов договору, позивач за період з грудня 2005 року по жовтень 2006 року виконав для відповідача будівельно-монтажні роботи на загальну суму 14 082 450 грн., що підтверджується актами виконаних робіт за грудень 2005 року, квітень 2005 року, жовтень 2006 року, довідками про вартість виконаних підрядних робіт та витрат за грудень 2005 року, квітень 2005 року, жовтень 2006 року.

Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта від 3 травня 2006 року за договором, прийнято в експлуатацію. У вказаному акті, який підписаний разом з іншими посадовими особами і представником Українського консорціуму “Екосорб” Кулінченко В.В., зазначено, що інвестиційна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає 22794662 грн., в тому числі витрати на будівельно-монтажні роботи –14820800 грн.

Однак, відповідач за виконану позивачем роботу сплатив лише частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у сумі 637727 грн. 18 коп.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується  на свій риск виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно  частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав доказів того, що будівельно-монтажні роботи на об'єкті були виконані іншою особою і ним була здійснена оплата цих робіт.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем обумовлених договором робіт, а доказів їх належної оплати відповідачем не надано, суди прийшли до обґрунтованого висновку про стягнення з останнього 637727 грн. 18 коп. заборгованості.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання, боржник повинен сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню).

Згідно п. 3.4. договору, за невиконання або неналежне виконання відповідачем п. 2.11. договору останній сплачує пеню в розмірі 0,05% від простроченої суми платежу за кожен день прострочки.

З урахуванням вимог статті 232 Господарського кодексу України колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з відповідача 57395 грн. 44 коп. пені, а також 16720 грн. 68 коп. 3% річних.

Суди дали належну оцінку обставинам справи, мотивовано визнали позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на акт звірки взаємних розрахунків, як на єдиний доказ, що підтверджує відсутність заборгованості, суперечить статті 34 Господарського процесуального кодексу України та статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”. Акт звірки є лише документом звіряння бухгалтерського обліку операцій, а наявність чи відсутність заборгованості підтверджується первинними документами (накладні, рахунки, платіжні доручення  тощо), яким акт звірки розрахунків не є.

Доводи касаційної скарги про розгляд судом справи без участі представника відповідача до уваги не приймаються, оскільки згідно вимог пункту частини 3 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України це може бути підставою для скасування судового рішення лише у випадку неповідомлення особи про час і місце засідання суду, що не мало місця в даному випадку. З тексту оскаржуваного судового рішення вбачається, що представник відповідача запізнився в судове засідання, а про обізнаність відповідача про час і місце судового засідання свідчить і клопотання його представника від 25 червня 2007 року про ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини 3 статті 121 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із закінченням перегляду оскарженого судового рішення його виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 1115, 1117 1119 - 11111, 121 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Українського консорціуму “Екосорб” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року в справі № 31/349 залишити без змін.

Поновити виконання рішення господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 року в справі № 31/349.

Головуючий:

Ж. Бернацька

Судді          :

С. Владимиренко

С. Шевчук