ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.07                                                                                        Справа №  22/220/07

Суддя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Український графіт”

(69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20)

до державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів “Вуглекомпозит”

(69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 31-А, МСП-982)

про стягнення 31407,40 грн.

Суддя        Скиданова Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Слятина Д.О., довіреність № 021/35 від 01.01.2007 р.;

від відповідача: Шостак О.М., довіреність № 01/436 від 13.09.2007 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15755,87 грн. основного боргу, 13394,60 грн. пені за надані послуги по Договору № 804/69152/15 від 27.03.2006 р., також, заявлені вимоги про стягнення 1660,68 грн. інфляційних збитків та 596,25 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 22.05.2007 р. порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 18.06.2007 р.

У зв’язку з неявкою відповідача, в порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 23.07.2007 р.

Ухвалою від 18.06.2007 р. провадження у справі було зупинено. Після усунення обставин, що зумовили його зупинення, суд ухвалою від 08.10.2007 р. поновив провадження у справі, судове засідання призначено на 31.10.2007р..

У судовому засіданні 31.10.2007 р. розгляд справи завершено, в порядку ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення за згодою представників сторін.

За клопотанням сторін розгляд справи проводився без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, обґрунтовує їх ст.ст. 526, 549, 550, ч. 3 ст. 611, ст.ст. 1000, 1002, п. 2 ч. 2 ст. 1007 ЦК України, ст. 193 ГК України, пояснив суду, що 27.03.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір доручення № 804/69152/15, відповідно до якого ВАТ “Укрграфіт” було зобов’язане виконати обумовлені Договором послуги для ДЗ “Вуглекомпозит”. До ціни Договору входила вартість вищезазначених послуг, а також вартість транспортних та інших залізничних витрат (залізничний тариф; витрати, пов’язані із простоєм вагонів, згідно тарифів про простій вагонів; витрати за замовлення вагонів та ремонту кузова вагонів), вартість завантажувально-розвантажувальних робіт, витрати, пов’язані із зберіганням вантажу, витрати на оформлення документів.

Як вказує позивач, посилаючись на п. 5.2 Договору, сплата усіх видів послуг за Договором проводиться протягом місяця на підставі виставлених рахунків-фактур, в яких зазначається назва виконаних робіт.

Позивач стверджує, що свої зобов’язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши послуги за актом передачі-приймання виконаних робіт від 31.03.2006 р. та виставивши за надані послуги відповідні рахунки, а саме: № 44402, № 44401, № 44400, № 44399, № 44398 від 31.03.2006 р.. Крім того, на підставі п. 4.2. Договору позивачем відповідачу були також виставлені рахунки № 603333 та № 603334 від 31.03.2006 р. на оплату транспортних та інших залізничних витрат у сумі 15755,87 грн., які були понесені позивачем при виконанні доручення відповідача за Договором.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов’язання за Договором не виконав, у зв’язку з чим у нього з’явилася заборгованість перед позивачем у сумі 15755,87 грн.

Посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 1007 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за Договором у розмірі 15755,87 грн.

Крім того, посилаючись на ст. 611 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 13394,60 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у сумі 1660,68 грн., 3% річних у сумі 596,25 грн..

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнає позовні вимоги у частині основного боргу, а в частині стягнення штрафних санкцій і пені просить суд відмовити у зв’язку з тим, що борг з’явився у зв’язку з форс-мажорними обставинами та не міг бути виплачений у зв’язку з не залежними від відповідача обставинами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

правовідносини сторін врегульовані договором № 804/69152/15 від 27.03.2006 р., укладеного між позивачем та відповідачем, відповідно до п. 1.1 якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе здійснення переліку послуг, вказаних у Договорі.

На виконання вимог договору позивач виконав послуги, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 31.03.2006 р. (копія в матеріалах справи), підписаним обома сторонами.

Відповідно до п. 5.2 договору оплата всіх видів послуг за договором здійснюється щомісячно на підставі виставлених рахунків-фактур із зазначенням виконаних робіт.

У відповідності до приписів Договору позивачем відповідачу були виставлені рахунки-фактури № 44402, № 44401, № 44400, № 44399, № 44398, № 603333, № 603334 від 31.03.2006 р. на загальну суму 15755,87 грн..

Статтею ст. 193 ГК України, зокрема п.п. 1, 7 встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Цивільний кодекс України, ст. 526 якого передбачає, що обов’язки повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності із вказівкою закону або договору.

У відповідності до п.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у порушення вищевикладених вимог відповідач не виконав своє грошове зобов’язання по оплаті виконаних позивачем послуг за Договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач свої зобов’язання по договору  не виконав, документальних доказів погашення боргу суду не надав. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 15755,87 грн. основного боргу обґрунтована, що підтверджується матеріалами по справі, та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.

За загальний період з квітня 2006 р. по травень 2007 р. позивачем  нараховано відповідачу 1660,68 грн. інфляційних втрат та 596,25 грн. 3% річних.

Судом у судовому засіданні розрахунок зазначених сум інфляційних втрат та 3% річних перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.ст. 231, 232 ГК України та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” та відповідно до п. 6.2 Договору позивачем за прострочення виконання грошового зобов’язання також нараховано відповідачу 13394,60 грн. пені.

Встановлено, що розрахунок суми пені зроблено позивачем без урахування приписів Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, а саме, не застосована норма даного Закону, відповідно до якої не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Ухвалою суду від 08.10.2007 р. суд зобов’язав позивача надати у судове засідання обґрунтований розрахунок пені із зазначенням періоду стягнення з урахуванням обмежень, передбачених Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач обґрунтованого розрахунку пені суду не надав, у зв’язку з чим суд не може перевірити правильність нарахування пені за невиконання грошового зобов’язання відповідача перед позивачем.

Відповідно до п. 5 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не надав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, суд в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов’язання за Договором у сумі 13394,60 грн. вважає за доцільне залишити позов без розгляду.

Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин судом до уваги не приймаються, оскільки сторонами за Договором не було обумовлено звільнення від відповідальності за порушення зобов’язання у випадку наявності форс-мажорних обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У частині стягнення пені позов залишено судом без розгляду.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК  України судові витрати слід покласти на сторони відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, п. 5 ст. 81, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів “Вуглекомпозит” (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 31-А, МСП-982; р/р 2507 в ЗФ ПУМБ м. Запоріжжя, МФО 313623, ) на користь відкритого акціонерного товариства “Український графіт” (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20; р/р 1 в АБ “Металург”, МФО 313582, ) 15755 (п’ятнадцять тисяч сімсом п’ятдесят п’ять) грн. 87 коп. основного боргу, 1660 (одну тисячу шістсот шістдесят) грн.. 68 коп. інфляційних втрат, 596 (п’ятсот дев’яносто шість) грн.. 25 коп. трьох відсотків річних, 180 (сто вісімдесят) грн. 12 коп. - витрат на сплату державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн.. 00 коп. витрат на ІТЗ судового процесу. Видати наказ.

3. У частині стягнення 13394,60 грн. пені позов залишити без розгляду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підпису.

Рішення оформлено і підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 19.11.2007 р..

Суддя                                                                              Ю.О. Скиданова