ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-5/323
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"26" вересня 2007 р.  11:00                                                                                          м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Євдокимова І.В., при секретері Вовк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі адміністративну справу

За адміністративним позовом:   Державного підприємства „Севастопольський виноробний завод” (99009 м. Севастополь, Портова, 8)

до Державної податкової інспекції в Нахімовському районі м. Севастополя  (99001 м. Севастополь, вул. Гер. Севастополя, 74)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

Представники сторін:

Позивач - Кот Марина Валеріївна, представник, довіреність № б/н від 04.06.07,     Державне підприємство "Севастопольський виноробний завод";

Позивач - Жежель Олександр Олегович, представник, довіреність № б/н від 06.08.07,      Державне підприємство "Севастопольський виноробний завод";

Відповідач - Ліннік Олексій Вікторович, представник, довіреність № 7202/10-0 від 21.12.06,      Державна податкова інспекція у Нахімовському районі  м.Севастополя;

встановив:

Державне підприємство „Севастопольський виноробний завод” звернулося до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до Державної податкової інспекції в Нахімовському районі м. Севастополя,  про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень  № /0, №  /0, № /0, № /0  від 18.07.2007.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті в порушення вимог діючого законодавства України.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, та просить суд провадження по справі в частині визнання недійсними податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.07.2007 припинити у зв’язку із відмовою в даної частині позову від позовних вимог.

У зв’язку з тим, що у попередньому судовому засіданні суд встановив відсутність можливості врегулювання спору мирним шляхом, ухвалою від 21.08.2007 підготовче провадження було закінчено, справа призначена до судового розгляду.

Відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючі свої заперечення тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог діючого законодавства України.

01.09.2005 набрав чинність Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV, яким до компетенції адміністративних судів віднесено вирішення публічно-правових спорів, у яких хоча б однією стороною є суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненнями суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення суб’єкта владних повноважень, згідно з яким – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 4 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України. Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, є виключно податкові органи.

Системний аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що органи Державної податкової адміністрації України є органами виконавчої влади, їм надано право здійснювати контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів та здійснювати заходи погашення податкового боргу, зокрема, примусово, шляхом звернення до суду.

Відповідно до пункту 6 розділу VII Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позов підлягає розгляду господарським судом в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст.ст. 27, 49, 51, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам сторін в судовому засіданні, роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази,  суд

В с т а н о в и в :

Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополі (надалі –інспекція) провела виїзну планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства державним підприємством «Севастопольський виноробний завод»(надалі ДП «Севвинзавод») за період з 01.01.2006р. по 31.03.2007р., про що складений акт № 383/10/23-123/05431414/99 від 09.07.07р. (надалі акт), на підставі якого 18.07.2007р. інспекція прийняла податкові повідомлення-рішення:

-          № /0 про визначення  суми податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 21150 грн. та застосування штрафних санкції у розмірі 6445,2 грн.;

-          № /0 про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 255454, 44 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 127727,22 грн.;

-          № /0 в часті  визначення суми податкового зобов’язання з акцизного збору  в сумі 106260 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 245609,4 грн.,

-          № /0 про визначення суми податкового зобов’язання з збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмільництва в сумі 46 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 340 грн.

Позивач  просить визнати частково недійсними податкові повідомлення-рішення від 18.07.2007р. № /0 про визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 21150 грн. та застосування штрафних санкції у розмірі 6445,2 грн.,  № /0 про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 255454, 44 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 127727,22 грн., а також частково недійсним податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.07.2007р. про визначення суми податкового зобов’язання з акцизного збору   в сумі 80340 грн. та застосування штрафних санкції в сумі 126389,4 грн.

В п.п.3.1.1., 3.1.1.1 акту перевірки інспекції зроблений висновок про те, що позивач в порушення п.1.22.1, 1.22, 1.25 ст.1; п.4.1.6, п.4.1. ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства»здійснив  списання кредиторської безнадійної заборгованості в розмірі 28226,44 грн у 4 кварталі 2006р.  із включенням її до складу валових доходів без обліку ПДВ (5486,06грн), що  привело до зниженню валових доходів.

В п.3.1.2.2 акту, який складений відповідачем, також визначається, що на суми ПДВ у складі даної заборгованості ДП «Севвинзавод»відкоригувало податковий кредит по ПДВ у декларації за грудень 2006р. При цьому відповідачем зроблений висновок з посиланням на п.5.1. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»- про необхідність здійснення коригування валових витрат на суми кредиторської заборгованості, оскільки відсутність компенсації вартості товарів, робот та послуг у зв’язку з списанням безнадійної заборгованості є підставою для коригування валових витрат.

Вивчивши матеріали справи, надані документи, заслухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4.2.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства», не включаються до складу валового доходу суми податку на додану вартість, отримані (нараховані) платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажі товарів (робіт, послуг) за винятком випадків, коли підприємство –продавець не є платником податку на додану вартість.

Таким чином, згідно з вимогами п.4.2.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»і того що, на суми ПДВ у складі безнадійної кредиторської заборгованості у розмірі 28226,44 грн. відкоректований податковий кредит по ПДВ у  декларації за грудень 2006р., позивачем правомірно не віднесені вказані суми до складу валових доходів.

Згідно з п.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу (далі –валові витрати) –сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються  (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У зазначеному вище Законі - поняття витрати як компенсація вартості товарів (робот і послуг) розглядається окремо та не зв’язується з компенсацією вартості товарів продавцю.

В цьому  законі поняття  витрати як компенсація вартості товарів (робот і послуг) не зв’язуються з компенсацією товарів продавцю, а також у зв’язку з відсутністю в законі правил визначення та коригування у разі списання безнадійної заборгованості при зміні суми компенсації (п.5.10 зазначеного вище закону не розповсюджується на списання безнадійної заборгованості). Оскільки, Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств” не передбачено послідуюче коригування валових витрат у разі списання безнадійної заборгованості, тому позивачем правомірно віднесені до складу валових витрат вартість товарів (робот, послуг) при їх оприбутковані без коригування валових витрат при списанні суми безнадійної заборгованості.

Така ж сама правова позиція викладена в постановах Вищого Господарського Суду України від 22.06.2004р. по справі № 26/27а та від  14.07.2005р. по справі  № 26/373а.

В акті  перевірки (п.3.1.2,  3.1.2.1) також зазначено про необґрунтованість віднесення позивачем до складу валових витрат сумі безнадійної дебіторської заборгованості  підприємств, яка була списана у 4 кварталі 2006р. в розмірі 50731,95 грн. на підставі закінчення строків позовної давності, неодноразове направлення претензій з вимогою погасити заборгованість у зв’язку з відсутністю даних, які свідчать про наявність повідомленій  про вручення претензій дебіторам та  звернення ДП «Севвинзавод»з позовами до суду про стягнення заборгованості.

Однак, такі висновки відповідача також не можуть бути прийняти до уваги, оскільки засновані на неправильному застосуванні вимог п.5.2.8 зазначеного вище Закону.

Так, відповідно до п.5.2.8. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у склад  валових витрат включаються суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до валових витрат, у разі коли, відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку.

У цьому спеціальному законі, який регулює оподаткування, відсутній чітко визначений порядок, який слід здійснювати підприємству для віднесення суми безнадійної заборгованості до складу валових витрат, тому позивач самостійно  визначив міри по стягненню заборгованості - проведення переговорів (неодноразові), надіслання претензій боржникам.

Судом не приймаються до уваги висновки відповідача про те, що до претензії повинні бути додані повідомлення про їх вручення, оскільки цій Закон не містить конкретного переліку документів, які повинні свідчить про це, а також про здійснені відповідні заходи щодо стягнення боргів.

На підставі викладеного, висновок відповідача, викладений в акті про зниження суми податку на прибуток в сумі 21150 грн. є неправомірним,  а  рішення про донарахування податку на прибуток в сумі 21150 грн. і штрафних санкцій в сумі  6445,20 грн. є безпідставним.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № /0 від 18.07.2007р. на підставі акту перевірки відповідача, ДП „Севвинзавод” визначена сума податкового зобов’язання у часті податкового зобов’язання  з податку на додану вартість в розмірі 255454,44 грн. та застосування штрафних санкції в розмірі 127 722,22 грн.

Підставою для визначення цього податкового зобов’язання та штрафних санкцій явився висновок в акті перевірки про порушення ДП „Севвинзавод” вимог Закону України „Про податок на додану вартість”.

В п.3.1.5, абз.3 п.4 акта вказано, що в порушення вимог п.3.2.7 Закону України „Про податок на додану вартість” підприємство неправомірно включило до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 255454,44 грн. з виплат роялті у зв’язку з наданим невинятковим майновим правом інтелектуальної власності на технологічні інструкції по виробництву вина та ноу-хау, що  не є об’єктом оподаткування.

Однак, суд вказані висновки відповідача вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Так, п.3.2.7 Закону  України „Про податок на додану вартість” є частиною статі 3 цього ж Закону, яка визначає об’єкт оподаткування та операції, що не є об’єктом оподаткування.

В п.1.30 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” розкривається поняття „роялті”, яке використається в цілях  діючого податкового законодавства. Так, роялті –платежі будь-якого виду, одержані як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп’ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео-або аудіо касеті, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення; за придбання будь-якого патенту, зареєстрованого знака для товари і послуги чи торгової марки, дизайну, секретного креслення, моделі, формули, процесу, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Не вважаються роялті платежі за отримання об’єктів власності, визначених у частині першій цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або якщо умови користування такими об’єктами власності надають право користувачу продати або відчужити іншим способом такий об’єкт власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошування) є обов’язковим згідно  із законодавством України.

Згідно з п.4.4 Договору № 32 від 31.12.2004р., укладеним між ТОВ „ТД „Севастопольський завод шампанських вин” та ДП „Севвинзавод” про передачу невиняткових майнових прав інтелектуальної власності  на технологічні інструкції по виробництву вина та ноу-хау по використанню технологічних інструкцій по виробництву вин ігристих, правонаступнику надано право у разі виникнення виробничої необхідності захистити „ноу-хау” патентом в Україні і інших державах, у тому числі розкрити інформацію для цілей патентування  або обнародувати „ноу-хау” для невизначеного кола осіб.

Тобто вказане положення Договору передбачає для ДП „Севвинзавод” обнародувати „ноу-хау”, а тому платежі по цьому Договору не підпадають з під поняття „роялті” (п.1.30 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”).

Крім того, згідно з п.5.2 цього ж Договору, поточні періодичні платежі сплачуються за надані послуги навчання персоналу й консультаційні послуги, при цьому навчання персоналу та консультаційні послуги не відносяться до поняття роялті;  договором передбачена єдина ставка за загальний спектр послуг (комплексну послугу). Тобто окремі елементи не відповідають під поняття роялті, то і  комплексна послуга не є роялті.

Доводи відповідача про те, що ці платежі є роялті судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються п.4.4. зазначеного вище Договору, листами ТОВ „ТД „Севастопольський завод шампанських вин” від 30.08.2007р., власника об’єктів інтелектуальної власності –фірми „ Vamelox Trading Limited”  від 20.08.2007р. відносно трактування п.4.4 Договору.

Відповідачем не надані докази щодо визнання цього Договору недійсним.

Таким чином, вказані платежі не є роялті в розумінні діючого податкового законодавства, а тому позивач правильно, згідно з вимогами ст.7.4.1 закону „Про податок на додану вартість”  включив в податковий кредит вказані суми ПДВ (255454,44 грн.).

У зв’язку з чим, податкове повідомлення-рішення № /0 від 18.07.2007р., в якому визначена сума податкового зобов’язання у часті податкового зобов’язання  з податку на додану вартість в розмірі 255454,44 грн. та застосування штрафних санкції в розмірі 127 722,22 грн. підлягає визнанню недійсним.

На підставі висновків відповідача, які викладені в п.3.1.6, абз.4 п.4 акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0/0 від 18.07.2007р. в часті нарахування акцизного збору в розмірі 106260 грн. і штрафних санкцій в розмірі 193349 грн.

В акті перевірки відповідач, посилаючись на порушення підприємством вимог ст..4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про акцизний збір” та інші, в результаті чого акцизний збір нарахований не в повному обсязі.

В п.3.1.6. акту перевірки  зазначається, що при передачі ігристих вин на комісію ДП „Севвинзавод” неправомірно не нараховувався акцизний збір.

Відповідно до п. „а” ч.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про акцизний збір”  об’єктом оподаткування акцизного збору є обороти з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції), в тому числі з давальницької сировини, шляхом їх продажу, обміну на інші товари (продукцію, роботи, послуги), безоплатної передачі товарів (продукції), виготовлених з давальницької сировини.

Згідно з ч.2 ст.4 цього ж Декрету, датою виникнення податкових зобов’язань з продажу підакцизних товарів (продукції) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що настала раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника акцизного збору як оплата товарів (продукції), що продаються, а у разі продажу товарів (продукції) за готівкові кошти –дата їх оприбуткування в касі платника акцизного збору, за відсутності такої –дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, яка обслуговує платника акцизного збору;

або дата відвантаження (передачі) товарів (продукції).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що отримання передоплати за винопродукцію не приводить до необхідності нарахування та уплати акцизного збору в бюджет, оскільки базою оподаткування акцизним збором є обороти з реалізації підакцизних товарів шляхом їх продажу (п.а ч.1 ст.3 Декрету); передоплата включається в базу оподаткування тільки в тому разі, якщо в момент її отримання буде здійснюватися продаж товару (перехід права власності від продавця до покупця).

Разом з тим, відповідно до ст.4 Декрету, датою виникнення податкового зобов’язання є подія, що настала раніше (дата оплати або дата відвантаження) при виконанні умови, що ця продукція є проданою (ст.3 Декрету).

Що стосується  випадку відвантаження товару комісіонеру (Договір комісії між ДП „Севвинзавод” та ТОВ „Гор-Нова компанія”), то у цьому випадку продаж товару відсутній, а  також відсутня база оподаткування, оскільки комісіонер зберігає  продукцію без отримання права власності на продукцію  до моменту її реалізації, або до строку повернення комітенту непродану продукцію.

Оскільки відповідачем також безпідставно  зроблений висновок про порушення позивачем вимог Декрету Кабінету Міністрів України „Про акцизний збір” та інші, тому податкове повідомлення-рішення № /0 також підлягає визнанню недійсним в частині  суми, що оспорюється позивачем –в частині визначення суми податкового зобов’язання в розмірі 80340 грн. та штрафних санкції –126389,4 грн.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 112, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним  податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя № /0 в частині визначення Державному підприємству „Севастопольський виноробний завод”  суми податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 21150 грн. та застосування штрафних санкції у розмірі 6445,2 грн.

3.          Визнати недійсним  податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя № /0 в частині визначення Державному підприємству „Севастопольський виноробний завод” суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 255454, 44 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 127727,22 грн.

4.          Визнати недійсним  податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя № /0 в часті  визначення Державному підприємству „Севастопольський виноробний завод” суми податкового зобов’язання з акцизного збору  в сумі 80340 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 126389,4 грн.

5.          Провадження у справі в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя № /0 від 18.07.2007 про визначення Державному підприємству „Севастопольський виноробний завод” суми податкового зобов’язання з збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмільництва в сумі 46 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 340 грн., припинити.

6.          Стягнути з Державного бюджету України (п/р 0007 в УДК у м. Севастополі, одержувач Держбюджет, Ленінський район 22090200, МФО 824509, ) на користь  Державного підприємства „Севастопольський виноробний завод” (99009 м. Севастополь, Портова, 8, ) витрати по сплаті державного мита в сумі 3,40 грн.

7.          Копії постанови направити сторонам.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                         І.В. Євдокимов

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

26.09.2007

Розсилка:

1.          ДП „Севастопольський виноробний завод” (99009 м. Севастополь, Портова, 8)

2.          ДПІ в Нахімовському районі м. Севастополя  (99001 м. Севастополь, вул. Гер. Севастополя, 74)

3.          справа

4.          наряд