ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 листопада 2007 р.

№ 3/306пн

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Швеця В.О., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Василь і К”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Яна”,
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2,

на постанову

Донецького апеляційного
господарського суду від 03.05.2007 р.

у справі

№ 3/306пн

господарського суду

Донецької області

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Лилия”

до

1) Товариства з обмеженою
відповідальністю “Яна”, 2) суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2, 3) Товариства з обмеженою відповідальністю “Василь і К”, 4)
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, 5) Підприємства
інвалідів “Німфа”

треті особи:

1) Шахтарський міський відділ
Земельних ресурсів, 2) Шахтарська міська рада

про

зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, виділеною у постійне користування та
зобов'язання звільнити займані земельні ділянки

в судовому
засіданні взяли участь  представники:

позивача:

Прокопенко М.Ф., директор; Кушнір
Р.Ю., дов. № 24 від 24.09.2007 Р.; Шатохіна О.І., дов. № 24/09-1 від
24.09.2007 р.;

відповідача-1:

ОСОБА_3, дов. № б/н від
21.11.2007 р.;

відповідача-2:

ОСОБА_3, дов. реєстр. № 5434 від
03.10.2006 р.;

відповідача-3:

Курдибаха І.В., директор;

відповідача-4:

- не з'явились;

відповідача-5:

- не з'явились;

третьої особи-1:

- не з'явились;

третьої особи-2:

- не з'явились;

В С ТА Н О В
И В:

У вересні 2006 р. Товариство з
обмеженою відповідальністю “Лилия” (далі -Товариство “Лилия”) звернулось до
господарського суду Донецької області з позовною заявою, у якій просило
зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Яна” (далі -Товариство
“Яна”), суб'єкта підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_2 (далі
-Підприємець ОСОБА_2), Товариство з обмеженою відповідальністю “Василь і К”
(далі -Товариство “Василь і К”), суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_1 (далі -Підприємець
ОСОБА_1) та Підприємство інвалідів “Німфа” (далі -Підприємство) усунути
перешкоди у користуванні виділеною йому у постійне користування земельною
ділянкою, та звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, розташовані з
північного боку платної автостоянки між мікрорайоном № 7 та мікрорайоном
“Журавлівка”.

Позовні вимоги Товариство “Лилия”
обґрунтовувало тим, що Товариство “Яна”, Підприємець ОСОБА_2, Товариство
“Василь і К”, Підприємець ОСОБА_1 та Підприємство без будь-яких правових
підстав самовільно захопили та займають земельні ділянки, які входять до складу
земельної ділянки, виділеної йому у постійне користування згідно Державного
акта на право постійного користування землею від 24.02.1997 р, зареєстрованого
в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №
83, чим порушують норми Земельного кодексу України.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 13.02.2007 р. (колегія суддів: Гассій О.В., Радіонова
О.О., Чернота Л.Ф.) позовні вимоги Товариства “Лилия” задоволено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 03.05.2007 р. (колегія суддів: Запорощенко М.Д., Волков
Р.В., Шевкова Т.А.) рішення господарського суду Донецької області від
13.02.2007 р. залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані
обґрунтованістю позовних вимог Товариства “Лилия”.

Товариство “Василь і К” звернулось
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та доповненням до
неї, у яких просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від
03.05.2007 р. і рішення господарського суду Донецької області від 13.02.2007 р.
щодо нього скасувати та припинити у відповідній частині провадження у справі.
Викладені у касаційній скарзі та доповненні до неї вимоги Товариство “Василь і
К” обґрунтовує тим, що місцевий та апеляційний господарські суди неповно
з'ясували обставини справи, не дали оцінки окремим доказам по справі, дійшли до
помилкових висновків, не застосували ст. ст. 123 та 186 Земельного кодексу
України, ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, порушили ст. ст.
43 та 47 Господарського процесуального кодексу України,
ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування”, п. п. 2.3 та 2.4 Інструкції
про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право
власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право
тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої
наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 р. № 28
(далі -Інструкція).

Товариство “Яна” звернулось до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить
постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. і
рішення господарського суду Донецької області від 13.02.2007 р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству “Лилия” у задоволенні позовних
вимог. Викладені у касаційній скарзі вимоги Товариство “Яна” обґрунтовує тим,
що господарські суди попередніх інстанцій неправильно застосували ст. ст. 123
та 186 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України “Про місцеве
самоврядування”, п. п. 2.3 та 2.4 Інструкції та не дали оцінки окремим
обставинам справи.

Підприємець ОСОБА_1 звернувся до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить
постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. і
рішення господарського суду Донецької області від 13.02.2007 р. скасувати та
припинити щодо нього провадження у справі. Викладені у касаційній скарзі вимоги
Підприємець ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що господарські суди першої та другої
інстанцій не дали оцінки окремим доказам по справі, повно та всебічно не
з'ясували обставин справи, дійшли до помилкових висновків.

Підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить
постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. і
рішення господарського суду Донецької області від 13.02.2007 р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства
“Лилия”. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємець ОСОБА_2 обґрунтовує
тим, що місцевий та апеляційний господарські суди неправильно застосували ст.
ст. 123 та 186 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України “Про місцеве
самоврядування”, п. п. 2.3 та 2.4 Інструкції, ст. ст. 43 та 47
Господарського процесуального кодексу України та не взяли до уваги окремі
обставини справи.

Крім того, Товариство “Василь і К”,
Товариство “Яна”, Підприємець ОСОБА_1 та Підприємець ОСОБА_2 у своїх касаційних
скаргах зазначають, що їх майно не знаходиться на земельній ділянці, щодо якої
виник спір (яка виділена Товариству “Лилия” у постійне користування).

Товариство “Лилия” скористалось
правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України,
та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційні скарги
Товариства “Василь і К”, Підприємця ОСОБА_1 та Підприємеця ОСОБА_2, у якому
просить залишити їх без задоволення, а постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.05.2007 р. та рішення господарського суду Донецької
області від 13.02.2007 р. -без змін. Викладені у відзиві вимоги Товариство
“Лилия” обґрунтовує тим, що доводи скаржників, викладені у касаційних скаргах,
є необґрунтованими та безпідставними, а оскаржувані рішення та постанова
-такими, що відповідають вимогам законодавства України та ґрунтуються на
повному та всебічному дослідженні матеріалів справи.

Підприємство не скористалось
правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу
України, та відзиви на касаційні скарги Товариства “Василь і К”, Товариства
“Яна”, Підприємця ОСОБА_1 та Підприємця ОСОБА_2 до Вищого господарського суду
України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів,
які оскаржуються.

За розпорядженнями заступника
Голови Вищого господарського суду України від 10.10.2007 р. та від 07.11.2007
р. справу передано на розгляд колегії суддів Вищого господарського суду України
у складі Кравчука Г.А. -головуючого, суддів Швеця В.О. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті
рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що касаційні скарги Товариства “Василь і К”, Товариства “Яна”, Підприємця
ОСОБА_1 та Підприємця ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, враховуючи
наступне.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства
“Лилия” до Товариства “Василь і К”, Товариства “Яна”, Підприємця ОСОБА_2 та
Підприємства, господарські суди першої та другої інстанції виходили з того, що
останні займають земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні
Товариства “Лилия” згідно Державного акта на право постійного користування
землею від 24.02.1997 р, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею за № 83. При цьому місцевий та апеляційний
господарські суди посилались на:

- рішення господарського суду
Донецької області від 22.05.2006 р. у справі № 3/270пн за позовом Шахтарського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Шахтарської міської ради до
Підприємця ОСОБА_2, третя особа -Товариство “Лилия”, про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки, яким встановлено, що Товариство “Лилия” є
користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться споруда Підприємця ОСОБА_2;

- рішення господарського суду
Донецької області від 22.05.2006 р. у справі № 3/271пн за позовом Шахтарського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Шахтарської міської ради до
Товариства “Яна”, третя особа -Товариство “Лилия”, про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки, яким встановлено, що Товариство “Лилия” є
користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться споруда Товариства “Яна”;

- постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 25.04.2007 р. у справі № 16/363 господарського суду
Донецької області за позовом Товариства “Василь і К” до Шахтарської міської
ради про спонукання до продовження дії договору оренди земельної ділянки, якою
встановлено, що строк дії договору оренди земельної ділянки у Товариства
“Василь і К” завершився;

- рішення господарського суду
Донецької області від 24.05.2006 р. у справі № 3/433пн за позовом Шахтарського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Шахтарської міської ради до
Підприємства про повернення тимчасово зайнятої земельної ділянки, залишеним без
змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.08.2006 р.,
встановлено, що строк дії договору оренди земельної ділянки у Підприємства
завершився.

Між тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що господарські суди попередніх
інстанцій,  встановивши на підставі
рішень господарського суду Донецької області від 22.05.2006 р. у справі №
3/270пн та у справі № 3/271пн факт знаходження на переданій у постійне
користування Товариству “Лилия” земельній ділянці (згідно акта на право
постійного користування землею від 24.02.1997 р, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право постійного користування землею за № 83) споруд
Підприємця ОСОБА_2 та Товариства “Яна”, не з'ясували питань щодо підстав
знаходження відповідних споруд на вказаній земельній ділянці, у зв'язку з чим
передчасно прийшли до висновку про задоволення позовних вимог Товариства
“Лилия” до Підприємця ОСОБА_2 та Товариства “Яна”.

Крім того, господарські суди першої
та другої інстанції, встановивши на підставі постанови Донецького апеляційного
господарського суду від 25.04.2007 р. у справі № 16/363 господарського суду
Донецької області та на підставі рішення господарського суду Донецької області
від 24.05.2006 р. у справі № 3/433пн, залишеного без змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від 02.08.2006 р., факт завершення строку дії
договору оренди земельної ділянки у Товариства “Василь і К” та у Підприємства,
не з'ясували питань про те, чи є об'єктами вказаних договорів оренди земельні
ділянки, які входять до складу земельної ділянки, наданої Товариству “Лилия” у
постійне користування згідно акта на право постійного користування землею від
24.02.1997 р, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за № 83, через що також передчасно прийшли до
висновку про задоволення позовних вимог Товариства “Лилия” до Товариства
“Василь і К” та Підприємства.

Також колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає увагу на те, що місцевий та апеляційний
господарські суди, задовольняючи позовні вимоги Товариства “Лилия” до
Підприємця ОСОБА_1, взагалі не вказали будь-яких мотивів цього, чим порушили
ст. ст. 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України, які визначають
вимоги до змісту рішення першої інстанції та постанови апеляційної інстанції.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного
Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове
рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини першої ст.
11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для
скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або
постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним
законом (ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України)
межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти
докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова
Донецького апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. та рішення
господарського суду Донецької області від 13.02.2007 р. підлягають скасуванню,
а справа -передачі на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Під час нового розгляду справи
місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті,
і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове
рішення.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110 та 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю “Василь і К”, Товариства з обмеженою
відповідальністю “Яна”, суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 та суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2
задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.05.2007 р. та рішення господарського суду Донецької
області від 13.02.2007 р. у справі № 3/306пн скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
В.О. Швець

Суддя                                                                          В.І.
Шаргало