АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

13.11.2007  року
Справа № 16/387пн

Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Семендяєвої
І.В.

суддів                                                            Баннової Т.М.

Парамонової Т.Ф.

за участю секретаря

судового засідання:                              Антонової І.В.

та представників:

від
позивача
- повноважний представник не прибув;

від відповідача                                             -
ОСОБА_1, довіреність від 03.03.05 № 979;

від органу виконання

судових рішень                                         -
повноважний представник не прибув;

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                                    приватного
підприємця

ОСОБА_2,

м. Стаханов Луганської області

на ухвалу                                                   в порядку
ст. 121 ГПК України

господарського суду                                Луганської
області

від
14.09.07

у справі                                        № 16/387пн  (суддя Корнієнко В.В.)

за позовом
приватного підприємця

ОСОБА_2,

м. Стаханов Луганської
області

до відповідача
приватного підприємця

ОСОБА_3, м. Стаханов

Луганської
області

орган виконання

судових рішень                    відділ державної виконавчої
служби

Брянківського
міського управління юстиції,

м. Брянка Луганської області

про
звільнення та повернення

земельних ділянок

В С Т А Н О В И В:

Приватний підприємець ОСОБА_2, м. Стаханов
Луганської області (далі за текстом -ПП ОСОБА_2, позивач по справі) звернулася
до господарського суду Луганської області з позовом до приватного підприємця
ОСОБА_3,                        м.
Стаханов Луганської області (далі за текстом - ПП ОСОБА_3, відповідач по
справі) про звільнення від прибудови до торгівельного павільйону з
демонтуванням цієї прибудови земельних ділянок площею 0, 0127 га та площею
0,0149 га, що розташовані за адресою:                  м. Стаханов Луганської
області, вул. Б. Хмельницького (в районі Центрального ринку), які орендуються
позивачем згідно договорів оренди земельних ділянок від 13.08.04, та повернення
вказаних ділянок позивачу.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 28.09.06 по справі                               № 16/387пн, яке
залишено без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від
09.01.07, позов задоволено повністю.

Позивач звернувся до місцевого
господарського суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення
господарського суду Луганської області № 7/1 від 03.09.07, якою просив суд:

- покласти на ПП ОСОБА_2 у
п'ятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою суду здійснення
звільнення самовільно зайнятих ПП ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0, 0149 га
(розмір самовільно зайнятої земельної ділянки 19, 5 м х  6, 5 м) та площею 0, 0127 га (розмір самовільно
зайнятої земельної ділянки 19, 5 м х 6, 5 м), які розташовані в м. Стаханові
Луганської області по вул. Б. Хмельницького в районі Центрального ринку, що
примикають до м'ясного павільйону ПП ОСОБА_3, від розташованої на земельних
ділянках прибудови шляхом демонтування цієї прибудови з передачею будівельних
матеріалів ПП ОСОБА_3;

- зобов'язати ПП ОСОБА_3 прийняти
від ПП ОСОБА_2 будівельні матеріали, отримані від демонтування прибудови, і
відшкодувати витрати, понесені ПП ОСОБА_2 при здійснені демонтування прибудови.

Ухвалою суду першої інстанції від
14.09.07 по справі № 16/387пн в задоволенні відповідної заяви відмовлено,
оскільки ухилення боржника (відповідача по справі) від виконання прийнятого
судом першої інстанції рішення та невжиття органами виконавчої служби
передбачених законом заходів для примусового виконання судового рішення у
розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України не є і не може
бути підставою для зміни способу та порядку виконання рішення суду. Крім того,
відсутні правові підстави вважати даний випадок винятковим, адже саме на цей
випадок передбачено примусове виконання судових рішень (Закон України „Про
виконавче провадження”); визначення розміру відшкодування (грошової суми) може
бути предметом відокремленого спору.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПП
ОСОБА_2 звернулася до Луганського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою від 24.09.07    №
7/3, якою просить скасувати ухвалу та задовольнити заяву позивача про зміну
способу та порядку виконання рішення суду від 28.09.06.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог заявник посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що для
здійснення дій, передбачених ст. ст. 5, 25, 45 Закону України „Про виконавче
провадження”, ст. ст. 875, 887 Цивільного кодексу України, потрібно певний час
та значні кошти із Державного бюджету України, пов'язані із оплатою послуг
відповідних суб'єктів господарювання, що не буде сприяти ефективному та
своєчасному виконанню рішення суду; що висновок суду відносного того, що визначення
розміру відшкодування грошової суми може бути предметом „відокремленого” спору,
зроблений при порушенні не застосування ст. 376 Цивільного кодексу України, ст.
45 Закону України „Про виконавче провадження”; що судом не враховано правову
позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06.03.07 по
справі № 13/134, при посиланні в ухвалі, яка оскаржується, на ст. 4 Закону
України „Про виконавче провадження”; що суд першої інстанції не оцінив
обставини, які ускладнюють виконання рішення.

Розпорядженням голови Луганського
апеляційного господарського суду по справі № 16/387пн для розгляду апеляційної
скарги на ухвалу господарського суду Луганської області від 14.09.07 призначено
судову колегію у складі: головуючий суддя - Семендяєва І.В., суддя -Баннова
Т.М., суддя -Парамонова Т.Ф.

Відповідно до ст. 98 Господарського
процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою
від 01.10.07 у справі  № 16/387пн прийняв
апеляційну скаргу позивача до апеляційного провадження.

Апеляційна скарга розглядалась
30.10.07. Розгляд апеляційної скарг був відкладений до 13.11.07, про що
винесено відповідну ухвалу. Постанова приймається 13.11.07.

Повноважний представник відділу
державної виконавчої служби Брянківського міського управління юстиції 13.11.07
у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату,
час та місце судового засідання, що підтверджується відповідними поштовими
повідомленнями.

13.11.07 до початку судового
засіданні повноважним представником позивача подано клопотання про відкладення
розгляду справи або оголошення перерви у зв'язку з його неможливістю прибути у
судове засідання за станом здоров'я, яке судовою колегією відхиляється з
нижчевикладеного.

На виконання вимог ухвали Луганського
апеляційного господарського суду   від
30.10.07 про відкладення розгляду справи, що була винесена за результатами
задоволення відповідного клопотання позивача, останнім надано завірену належним
чином ксерокопію довіреності від 05.09.07, якою ПП ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_4
та ОСОБА_5 вести від її імені цивільні, господарські та адміністративні справи
у судових закладах з усіма правами сторони, в т. ч. наданими ст. 22
Господарського процесуального кодексу України. Довіреність видана на три роки
та дійсна до 05.09.2010.

Відповідно до ч. 5 ст. 28
Господарського процесуального кодексу України громадяни можуть вести свої
справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких
підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

З урахуванням викладеного, інтереси
ПП ОСОБА_2 в господарському суді може представляти не тільки ОСОБА_4, а і
ОСОБА_5 згідно наданої до матеріалів справи довіреності від 05.09.07 (причини неможливості
останнього приймати участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не
відомо) або взагалі інша особа, повноваження якої повинні бути також
підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю, оскільки чинне законодавство
не встановлює певних обмежень щодо кількості повноважних представників у суді.

Не надання відповідачем та відділом
державної виконавчої служби Брянківського міського управління юстиції письмових
відзивів до матеріалів справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги
позивача та перегляду ухвали суду від 14.09.07.

Стаття 106 Господарського
процесуального кодексу України передбачає, що ухвали місцевого господарського
суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим
Кодексом та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом”.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи
рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Апеляційний господарський
суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України
кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України серед наведених засад судочинства передбачено забезпечення апеляційного
та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Порядок вирішення судом питання про
зміну способу та порядку виконання судового рішення встановлюється ст. 121
Господарського процесуального кодексу України. При цьому ч. 3 вказаної статті
Кодексу передбачено, що про зміну способу та порядку їх виконання виноситься
ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Згідно з п. 7 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 12.09.96 № 02-5/333 (зі змінами та доповненнями)
„частина третя статті 121 ГПК вимагає від господарського суду винесення ухвали
про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його
виконання. Оскільки форма процесуального документа, який приймається за
наслідками розгляду данного питання, не ставиться у залежність від вирішення по
суті, то як прийняття, так і відхилення вимог заявника щодо відстрочки,
розстрочки або зміни способу і порядку виконання рішення повинно оформлюватися
ухвалою господарського суду, яку може бути переглянуто на загальних підставах
згідно з розділами ХІІ і ХІІ-І ГПК”.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія розглядає апеляційну скаргу позивача на ухвалу господарського суду
Луганської області від 14.09.07, якою відмовлено у задоволенні заяви про зміну
способу та порядку виконання рішення суду, по суті.

Висновок господарського суду
Луганської області про безпідставність вимог заяви позивача про зміну способу
та порядку виконання рішення суду першої інстанції від 28.09.06 є
обґрунтованим.

Так, рішенням господарського суду
Луганської області від 28.09.06 у справі № 16/387пн зобов'язано приватного
підприємця ОСОБА_3 в п'ятиденний строк з дня набрання законної сили даним
рішенням звільнити земельну ділянку площею 0, 0149 га (розмір самовільно
зайнятої земельної ділянки 23 м х 6, 5 м ) та земельну ділянку площею 0, 0127
га (розмір самовільно зайнятої земельної ділянки 19, 5 м х 6, 5 м), які
розташовані в м. Стаханові Луганської області по  вул. Б. Хмельницького в районі Центрального
ринку, що примикають до м'ясного павільйону підприємця ОСОБА_3, від
розташованої на неї прибудови шляхом демонтування цієї прибудови та повернути
вказані земельні ділянки приватному підприємцю ОСОБА_2. Дане судове рішення набрало
законної сили з 09.01.07 (з дати прийняття постанови апеляційним господарським
судом).

Статтею 115 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про
виконавче провадження”.

Заявою № 7/1 від 03.09.07 про зміну
способу та порядку виконання рішення позивач просив суд першої інстанції :

- покласти виконання цього рішення
на позивача відносно здійснення звільнення самовільно зайнятих відповідачем
вказаних у зазначеному рішенні суду земельних ділянок шляхом демонтування
прибудови відповідача з передачею будівельних матеріалів приватному підприємцю
ОСОБА_3;

- зобов'язати приватного підприємця
ОСОБА_3 прийняти від приватного підприємця ОСОБА_2 будівельні матеріали,
отримані від демонтування прибудови, і відшкодувати витрати, понесені приватним
підприємцем ОСОБА_2. Заява мотивовано тим, що відповідач ухиляється від
виконання зазначеного вище рішення суду.

Відповідно до преамбули Закону
України „Про виконавче провадження” цей Закон визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню  у  разі
невиконання  їх  у
добровільному порядку.

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому  Законі,
спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів  (посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах повноважень,
визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими
відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно
до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 76 Закону України „Про
виконавче провадження” містить загальні умови виконання рішень, за якими
боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії
або утриматися від їх вчинення.

Частиною 1 вказаної статті Закону
передбачено, що після відкриття
виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує
боржника  вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно  до статті 24 цього Закону визначає йому строк
добровільного виконання рішення, а ч. 2 встановлено, що у разі невиконання без
поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні
санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк
виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання
відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним
виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення
виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.02.07 відділом державної виконавчої служби Брянківського міського управління
юстиції відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення
(наказу) суду про звільнення земельної ділянки шляхом демонтування прибудови,
яка на ній розташована, про що було прийнято відповідну постанову. В цій
постанові встановлено добровільний строк для виконання рішення -14.03.07. Факт
добровільного не виконання рішення суду на даний час з боку боржника
підтверджується матеріалами справи та не спростовується самим боржником.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону
України „Про виконавче провадження” якщо боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення, державний
виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Доводи апеляційної скарги про те,
що для проведення органами виконавчої служби примусових виконавчих дій по демонтажу
прибудови потрібно певний час та значні кошти із Державного бюджету України,
пов'язані із оплатою послуг відповідних підприємств, що не буде сприяти
ефективному та своєчасному виконанню рішення, є безпідставними.

Стаття 4 Закону України „Про
виконавче провадження” містить перелік заходів примусового виконання рішень, а
саме:

-          звернення стягнення на майно
боржника;

-          звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

-          вилучення у боржника і передача
стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні;

-          інші заходи, передбачені рішенням.

Як було зазначено вище,
резолютивною частиною рішення місцевого господарського суду від 28.09.06 по цій
справі передбачено звільнення земельних ділянок від розташованої на них
прибудови шляхом демонтування цієї прибудови.

Суд апеляційної інстанції вважає
можливим звільнення земельних ділянок від розташованої на них прибудови шляхом
її демонтування без участі самого боржника (якщо боржник ухиляється від
виконання рішення суду); згідно з діючим законодавством органи виконавчої
служби повинні самостійно вжити заходів для її демонтування.

Зі змісту ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України вбачається, що господарський суд може змінити
спосіб та порядок виконання судового рішення лише за наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, і у виняткових
випадках, залежно від обставин справи.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про те, що невиконання боржником рішення суду
стосовно здійснення демонтажу прибудови, яка розташована на земельних ділянках
позивача, не є тією обставиною, що ускладнює виконання рішення або робить його
виконання неможливим, а напроти свідчить про його ухилення від відповідного
виконання; про те, що невжиття органами виконавчої служби передбачених законом
заходів, на яких покладено примусове виконання рішень відповідно до діючого
законодавства, не є і не може бути підставою для зміни способу та порядку
виконання рішення суду; про те, що визначення розміру відшкодування (грошової
суми) позивачу при здійсненні ним демонтування прибудови є предметом окремого
спору.

Доводи за апеляційною скаргою
розглянуті в судовому засіданні та відхилені судовою колегією у зв'язку з їх
необґрунтованістю та безпідставністю.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що
відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України ухвала
господарського суду Луганської області від 14.09.07 у справі № 16/387пн
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин та
відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представника
відповідача оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Сплачене державне мито за подання
апеляційної скарги у розмірі 42 грн.                              50 коп. згідно
квитанції від 24.09.07 № 14203121 слід повернути заявнику скарги, оскільки
Декретом Кабінету Міністрів України „Про державне мито” не передбачено сплату
державного мита за подання апеляційної скарги на ухвали господарського суду.

Керуючись ст. ст. 43, 85, 99, 101, п.
1 ст. 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Луганський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_2,                  м.
Стаханов Луганської області від 24.09.07 № 7/3 на ухвалу господарського суду
Луганської області від 14.09.07 по справі № 16/387пн залишити без
задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду Луганської
області від 14.09.07 у справі № 16/387пн залишити без змін.

3.          Повернути приватному підприємцю
ОСОБА_2,                             м.
Стаханов Луганської області із Державного бюджету України помилково сплачене
державне мито за подання апеляційної скарги у розмірі 42 грн. 50 коп. згідно
квитанції від 24.09.07              №
14203121, яка знаходиться у матеріалах справи, на підставі даної постанови, яка
скріплена гербовою печаткою суду апеляційної інстанції.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105
Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п'ятиденний строк з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
І. В. Семендяєва

Суддя
Т.М. Баннова

Суддя
Т.Ф. Парамонова