донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.12.2007 р.                                                                           справа №18/272

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Мирошниченка  С.В.

суддів
Колядко  Т.М. , Скакуна  О.А.

за участю представників сторін:

від позивача:
Горін О.В.-паспорт,

від відповідача:
Гладських Ю.І.-за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичнс компанія "Легал" м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
30.10.2007 року

по справі
№18/272 (Овсяннікова О.В.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Легал" м.Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне Відродження Донбасу" смт.Мирне Тельманівський район Донецька область

про
стягнення 40986,44грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Легал" м.Донецьк подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 30.10.2007р. по справі №18/272.

Цим рішенням господарський суд Донецької області (суддя Овсяннікова О.В.) товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Легал" м.Донецьк до товариства з обмеженою відповідальністю "Соціальне Відродження Донбасу" смт.Мирне Тельманівський район Донецька область про стягнення 40986,44грн. відмовив.

Позивач наполягає на скасуванні рішення в зв"язку з тим, що воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, апеляційний суд встановив:

03.04.2006р. сторони уклали договір №20С-04/06, відповідно до якого відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов"язання надавати замовнику юридичну допомогу в обсягах та порядку, передбачених договором, а замовник зобов"язується прийняти допомогу та оплатити її.

На думку апеляційного суду, спірний договір є договором на надання послуг, тому відносини сторін повинні відповідать вимогам ст.ст.901-907 ЦК України.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити зазначену послугу. Стаття 903 ч.1 ЦК України встановлює, що замовник зобов"язаний оплатити надану йому послугу (тобто услугу, яка прийнята відповідачем).

Позивач наполягає на тому, що відповідно до п.п.5.1.; 5.3. договору (в редакції додаткової угоди до договору від 30.06.2006р.) відповідач повинен щомісяця сплачувати 5000грн. не пізніше 15 числа поточного місяця. При цьому, він вважає, що оплата повинна здійснюватися і за відсутності факту виконання робіт, тобто якщо не було замовлення на виконання доручення.

Господарський суд обгрунтовано дійшов висновку, що ця вимога задоволенню не підлягає.

Пункт 2.1.1. договору передбачає, що замовник має право (а не обов"язок) надати виконавцю-позивачу доручення для надання певної юридичної допомоги.

Розділ 4 договору врегулював порядок та умови надання і виконання доручення; п.4.11.  встановлює, що виконання доручення завершуються підписанням акту приймання, який є  підставою для кінцевих розрахунків замовника з виконавцем.

Тобто сторони в договорі встановили, що оплата за договором здійснюється на підставі приймального акту. Це відповідає вимогам ч.1 ст.903 ЦК України.

В матеріалах справи є акти приймання-передачі наданих юридичних послуг від 05.05.2006р., 31.05.2006р., 30.06.2006р., 31.07.2006р., 31.08.2006р., згідно з якими сторони засвідчили, що у період з 03.04.2006р. по 31.08.2006р.  позивач надав відповідачу щомісячно комплексну юридичну допомогу (а.с.17-21). Сторони пояснили, що розрахунки за цими актами буди здійснені у повному обсязі.

Ненадаючи позивачу доручень на надання юридичної допомоги, відповідач не порушував умови договору, і прав позивача, оскільки відповідно до п.2.1. замовник має право надати виконавцю доручення на надання юридичної допомоги. Тобто відповідач мав право, а не обов"язок, тому його не можно зобов"язувати скористуватися правом.

Позивач наполягає на стягненні заборгованості за період з 01.09.2006р. по 01.04.2007р., але, як встановлено господарським судом, за цей період відповідач не надавав позивачу доручення на надання юридичної допомоги, приймальні акти сторонами не підписувалися. Тому підстави для розрахунків (п.4.11. договору) відсутні. Тобто у позивача відсутні підстави вимагати від відповідача оплати. Позовна вимога не грунтується на законі та договорі, тому господарський суд вірно відмовив в позові.

Вимога позивача про стягнення витрат на адвоката в сумі 10000грн.  задоволенню не підлягає, оскільки в позові відмовлено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд залишає рішення господарського суду без змін.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 30.10.2007р. по справі №18/272 залишити без змін.

Головуючий          С.В.  Мирошниченко

Судді:          Т.М.  Колядко

О.А.  Скакун

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1 у справу

1 ДАГС

1.госп.суду