ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 4/235-17/41

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді
Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу
ПП "Лемар"

на
постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р.

у справі
№ 4/235-17/41 Господарського суду Львівської області

за позовом
ПП "Лемар"

до
ТОВ "Явіпарк"

про
стягнення  45 294,84 грн.

За участю представників сторін:

позивач –не з’явились,

відповідач –не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.06.2007 р. (суддя Ділай У.І.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Явіпарк" на користь ПП "Лемар" 41 038,64 грн. основного боргу, 3 406,20 грн. інфляційних витрат, 805 грн. –3 % річних, 452,95 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. (судді: Кузь В.Л., Юркевич М.В., Городечна М.І., ) рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2007 р. скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 406,20 грн. інфляційних витрат, 805 грн. –3 % річних. Прийнято в цій частині нове рішення про  відмову у позові. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з ПП "Лемар" на користь ТОВ "Явіпарк" частину судових витрат, пов’язаних  зі сплатою державного мита за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 21,28 грн.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р., ПП "Лемар" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення місцевого господарського суду, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надходило, але надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке задоволенню не підлягає, оскільки неявка відповідача не перешкоджає розгляду касаційної скарги, так як його явка обов'язковою не визнавалась, а тому Вищий господарський суд України розглядає справу за наявними матеріалами відповідно до приписів ст. ст. 75, 1115 ГПК України.

Позивач також не скористався наданим процесуальним правом участі у суді касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарських судів.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі  вимоги процесуального  законодавства  і  всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Обґрунтованим визнається рішення,  в якому повно  відображені обставини,  які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На думку колегії суду оскаржувана постанова вказаним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами був укладений договір № 11-

04 від 10.04.2006 р., згідно якого позивач продав, а відповідач купив пиловник хвойних та листяних порід.

Позивач протягом 11.04.2006 р. –24.05.2006 р. поставив відповідачу товар на суму 93 869,03 грн. Факт поставки та передачі товару був підтверджений видатковими накладними, податковими накладними та довіреностями, виданими  ТОВ "Явіпарк" своєму представнику.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судами було встановлено, що відповідач за поставлений товар розрахувався тільки частково в сумі 52 830,39 грн. Заборгованість відповідача склала 41 038,64 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з цим, постанова апеляційної інстанції в частині скасування задоволення позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат була обґрунтована тим, що в порушення Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджених наказом Міністерства Транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 позивачем не були надані відповідачу товарно-транспортні накладні на перевезення товару на склад покупця, що унеможливило покупцю отримати відповідну ліцензію  на поставку товару за межі України для виконання своїх договірних зобов’язань.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сам визнав свою заборгованість в сумі 41 038,64 грн. (а.с. 64), яка підтверджена видатковими накладними № РН-0000034 від 11.04.2006 р. на суму 8 652,61 грн., РН- 0000037 від 17.04.2006 р. на суму 6 964,92 грн., № РН-0000038 від 18.04.2006 р. на суму 9 090,95 грн., № РН -0000039 від 19.04.2006 р. на суму 12 016,88 грн., № РН-000042 від 27.04.2006 р. на суму 11 835,97 грн., № РН -0000044 від 28.04.2006 р. на суму 7760,88 грн., РН-0000043 від 28.04.2006 р. на суму 8 466,37 грн., РН-0000053 від 22.05.2006 р. на суму 3 789,28 грн. та № РН –0000055 від 24.05.2006 р. на суму 10 114,67 грн.

Разом з цим, визнаючи обґрунтованим рішення першої інстанції в частині стягнення основної суми боргу, апеляційний господарський суд в порушення вимог ст. 625 ЦК України дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат.

Викладене свідчить про те, що апеляційним господарським судом при розгляді справи не було достатньо враховано вимог законодавства. Як наслідок, прийнята у справі постанова не відповідає ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постановах Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”.

Натомість місцевим господарським судом було повно та всебічно досліджено матеріали справи та вірно винесено рішення.

У зв’язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що приймаючи постанову, апеляційний господарський суд надав невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушив і неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст. 1117 ГПК України) та положення п. 6 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110 ГПК України, постанова підлягає частковому скасуванню в частині відмови у задоволенні позову в частині стягнення 3 406,20 грн. інфляційних витрат та 850 грн. трьох процентів річних.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Лемар" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року у справі № 4/235-17/41 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 406,20 грн. інфляційних витрат та 850 грн. трьох процентів річних. В цій частині рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2007 року у справі № 4/235-17/41 залишити без змін.

В іншій частині постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року у справі № 4/235-17/41 залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Муравйов О.В.

Судді                                                                                             Полянський А.Г.

Фролова Г.М.