ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007 р.
№ 1/300-6/89

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Фролової Г.М. –головуючого
Бакуліної С.В.
Полянського А.Г.

за участю представників:

позивача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

Генеральної прокуратури України
Дубас В.А. –посв. №172 від 10.10.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду

від
26.06.2007 року

у справі
№ 1/300-6/89 господарського суду Львівської області

за позовом
Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради

до
Відкритого акціонерного товариства
"Техносервіс-Львів"

про
виселення

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 12.11.2007 року у зв’язку з відпусткою судді Муравйова О.В., для розгляду касаційної скарги у справі № 1/300-6/89 господарського суду Львівської області, призначено колегію суддів у складі: головуючий – Фролова Г.М., судді –Бакуліна С.В., Полянський А.Г.

У березні 2007 року Прокурор Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Техносервіс-Львів" про виселення відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 224, 79 м2, в будинку № 1 на вул. Довбуша, 1 у м. Львові у тому числі півпідвал –134, 8 м2 та підвалу 89, 99 м2 з індексами 3-11, 16-18, 24, 25, 39, 40.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що на підставі статей 17, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди № 5429 від 05.09.1997 року, укладений між сторонами у справі, припинив свою дію. Оскільки відповідач у встановлений договором 15-денний строк не повернув об'єкт оренди позивачу за актом приймання-передачі, прокурор просить виселити Відкрите акціонерне товариство "Техносервіс-Львів" з орендованого приміщення в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.05.2007 року (суддя Гоменюк З.П.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2007 року (судді: Новосад Д. –головуючий, Михалюк О., Мельник Г.) по справі № 1/300-6/89 господарського суду Львівської області в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи судові рішення господарські суди з посиланням на статтю 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначають про те, що з моменту укладення договору оренди № 5429 від 05.09.1997 року до моменту отримання позовної заяви від позивача жодного разу не надходило претензій стосовно неналежного виконання чи невиконання умов договору оренди, а також не було пред'явлено вимог щодо повернення об'єкту оренди.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради  звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2007 року по справі № 1/300-6/89 господарського суду Львівської області, в якій просить постанову у справі та рішення господарського суду Львівської області від 08.05.2007 року по справі № 1/300-6/89 господарського суду Львівської області скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, статті 291 Господарського кодексу України, статті 764 Цивільного кодексу України, статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Зокрема, заявник зазначає про те, що господарські суди, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, допустилися помилки, надавши перевагу доказам відповідача над доказами позивача, чим порушили принцип рівності сторін, незважаючи на наявні в справі письмові докази, що призвело до неправильного застосування матеріального і процесуального права, яке регулює спірні відносини.

Відкрите акціонерне товариство "Техносервіс-Львів" надало до суду листа, в якому повідомило про відсутність у нього касаційної скарги. Колегія вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів касаційної скарги вбачається, що касаційна скарга на адресу відповідача була направлена, що підтверджується реєстром на відправку рекомендованих листів від 24.07.2007 року та квитанцією від 24.07.2007 року.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника Генеральної прокуратури України, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 05.09.1997 року між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, та Львівським державним виробничим монтажно-пусконалагоджувальним підприємством, правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Техносервіс-Львів", було укладено договір №5429 оренди нежитлових приміщень, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, а саме, нежитлові приміщення площею 224,79  кв.м. по вул. Довбуша, 1 у м. Львові на строк з 05.09.1997 року по 05.09.2002 року.

27.08.2002 року відповідачем на адресу позивача було направлено листа №115 про продовження договору оренди №5429 від 05.09.1997 року у зв’язку з його закінченням.

31.01.2003 року відповідачем було повторно направлено позивачу листа №10 про продовження дії договору оренди.

Як встановлено судами, заява про припинення договору оренди жодною із сторін не подавалась.

Враховуючи викладене, господарські суди дійшли висновку, що спірний договір є пролонгованим до 05.09.2007 року.

Відповідно   до   Роз'яснень   Пленуму   Верховного Суду   України,    викладених пунктах 1, 6 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про судове рішення",  рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства   і   всебічно   перевіривши всі обставини справи;   вирішив   справу у відповідності з нормами  матеріального   права,   що  підлягають  застосуванню  до  даних правовідносин, а за їх відсутності —на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд   у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 19 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендар  за користування об'єктом оренди  вносить  орендну плату  незалежно  від  наслідків  господарської діяльності.

Однак господарськими судами не звернуто уваги на те, що прокурор у позовній заяві посилався на те, що орендар, всупереч вимогам статті 19 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” не вносив своєчасно орендної плати у встановленому розмірі та у встановлені договором строки, тим самим не виконував умови договору.

Відмовляючи у позові, господарські суди виходили, зокрема, з того, що факт продовження договірних відносин підтверджується матеріалами справи, оскільки між сторонами існують договірні відносини після 05.08.2002 року, а саме, з моменту укладення договору продовжується оплата рахунків по договору.

Однак, в матеріалах справи відсутні платіжні доручення на оплату орендної плати відповідачем за користування орендованим приміщенням.

Таким чином, висновки, викладені у рішенні та постанові суду, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо  подані  сторонами  докази є недостатніми, господарський суд   зобов'язаний  витребувати  від  підприємств  та  організацій незалежно  від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для  вирішення  спору.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами  порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, справа - передачі на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2007 року по справі № 1/300-6/89 господарського суду Львівської області та рішення господарського суду Львівської області від 08.05.2007 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий                                                                              Г. Фролова

Судді                                                                                          С. Бакуліна

А. Полянський