ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2007 р.
Справа № 14/131-3317

12:35 год.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання

Розглянув справу

за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Підлісне", с. Підлісне, Монастириський район, Тернопільська область

про стягнення адміністративно - господарських санкцій в розмірі 2098,08 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Гафтко Н.Л. - головний спеціаліст, доручення № 04-81/648 від 04.07.07 р.

відповідача: не з'явився.

Суть справи:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль звернулось до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Підлісне", с. Підлісне, Монастириський район, Тернопільська область про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2098,08 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов повністю, обґрунтовуючи його тим, що відповідач не виконав встановленого ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчить поданий відповідачем "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік", а тому відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зобов’язаний сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 2059,09 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 38,99 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, письмових заперечень проти позов у не подав, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлений в порядку ст. 33 КАС України (повідомлення про вручення поштового відправлення 1242202 в матеріалах справи).

Зважаючи на те, що явка представників сторін не визнавалась судом обов’язковою та на достатність матеріалів для вирішення спору, справа розглядається по суті без участі представника відповідача 2 за правилами ст. 128 КАС України.

Учаснику судового процесу та прокурору роз'яснено його процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-XII із наступними змінами та доповненнями (далі - Закон) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Обов’язок працевлаштування інвалідів покладено, згідно ч. 1 ст. 18 Закону, на органи Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцеві Ради, громадські організації інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, здібностей і професійних навиків відповідно до рекомендацій медико –соціальної експертної комісії. Підбір робочого місця для інваліда здійснюється цими органами із сприянням Фонду інвалідів на підприємстві, яке в свою чергу зобов’язане укласти трудовий договір та створити для нього умови праці з врахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечити інші гарантії (ст. 5, ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону України).

У відповідності до вимог статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в редакції Закону на час звітного періоду (періоду за який заявлено санкції до стягнення) підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у  нього професійних навичок і знань.

Статтею 8 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що громадяни України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної служби зайнятості. Пунктами 5,10,11,12,13,14 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів" (далі - Положення) передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно Положення робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для працевлаштування інваліда. Даним Положенням передбачено, що центри зайнятості та відділення Фонду ведуть облік робочих місць для інвалідів, створюваних понад норматив (п. 6), для чого підприємствам виділяється цільова позика (п. 7). Крім того, згідно даного Положення на місцеві органи соціального захисту населення в тому числі і Фонд покладено обов’язок виявляти інвалідів, які бажають працювати, щомісячно надсилати державній службі зайнятості списки інвалідів, які бажають працювати із зазначенням професій та спеціальностей, подають заявки на професійне навчання інвалідів (п. 11), а державна служба зайнятості сприяє працевлаштуванню інвалідів та направляє інвалідів на професійне навчання за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до п.п.5,10,11,12,13,14 Положення підприємства лише інформують центри зайнятості населення, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Слід зазначити що, нормами чинного законодавства, яке регулює соціальний захист інвалідів в Україні на підприємства покладено обов’язок по створенню кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов’язок їх працевлаштування, яке здійснюється відповідними органами.

Проте, при дослідженні матеріалів справи, судом встановлено відсутність доказів інформування відповідачем центру зайнятості, місцевих органів соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів в порядку та у відповідності вищезазначеним нормам чинного законодавства та доказів інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Згідно ст.19 Закону для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Стаття 20 Закону передбачає, що підприємства (об'єднання), установи і організації, крім тих, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік форми № 10-ПІ, який було подано відповідачем до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному періоді склала 22 чоловік. Норматив працюючих інвалідів підприємство визначило в кількості - 1 чоловіка.

За одне нестворене робоче місце для працевлаштування інвалідів позивачем нараховано штрафні санкції в сумі 2059,09 грн. та за порушення строків їх сплати нараховано пеню в розмірі 38,99 грн.

Згідно листа Монастириського районного центру № 05/544 від 16.08.2007 р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Підлісне", с. Підлісне, Монастириський район, Тернопільська область в 2006 році районний центр зайнятості про наявність вільних робочих місць та вакантних посад для працевлаштування інвалідів не інформувало.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її  вимоги та заперечення.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено  положеннями  статей 70, 138 КАС України.

Таким чином, дослідивши усі обставини справи у їх сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті п.4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1,17,49,51,59,70,71,138 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 8,18,19,20 Закону України "Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні", господарський суд.

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Підлісне" (с. Підлісне, Монастириський район, Тернопільська область) на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль) 2059 (дві тисячі п'ятдесят дев'ять) грн. 09 коп. адміністративно - господарських санкцій та 38 (тридцять вісім) грн. 99 коп. пені.

3. Виконавчий лист видати за заявою Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя