КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2007                                                                                           № 31/59

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:

за участю секретаря

За участю представників:

від позивача: Григорова Н.О. (дов. № 30 від 11.05.2007р.);

від відповідача-1: Козьмін О.М. (дов. № 41/54 від 01.07.2007р.);

відвідповідача-2: не з’явився;

від третьої особи: Пітков І.Л. (дов. б/н від 05.11.2007р.);

від прокуратури: Кащук О.О. (дов. б/н від 23.07.2007р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Військова прокуратура Ужгородського гарнізону

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.09.2007

у справі № 31/59

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернатива"

до                                                   Державний комітет у справах охорони державного кордону України

Військова частина 1490

третя особа           Військова частина 2142

про                                                  стягнення 71498,48 грн.

за зустрічним позовом           Військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави

в особі           1. Адміністрації Державної прикордонної служби України

2. Військової частини 2142

до           Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтернатива”

про           стягнення 567177,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2007р. первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини 1490 на користь ТОВ “Альтернатива” 32284,36 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Військовий прокурор Ужгородського гарнізону звернувся з апеляційним поданням до Київського апеляційного господарського суду, в якому просить (з урахуванням уточнень наданих представником у судовому засіданні) зазначене рішення скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов прокуратури задовольнити в повному обсязі, з підстав порушення судом норм матеріального права. В апеляційному поданні прокурор зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги доводи щодо поставки позивачем неякісної продукції, що було підтверджено актом відмови від неякісного вугілля, складеного у присутності представника відправника. Крім того, на думку апелянта, судом безпідставно відмовлено у задоволенні зустрічного позову про стягнення з ТОВ “Альтернатива” витрат за зберігання неякісної продукції, що була поставлена останнім згідно договору № 143 від 30.04.2003р.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційного подання та просив залишити його без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Представники позивачів за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримали апеляційне подання прокуратури та просили рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення  учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційного подання, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду  першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника  відповідача-2.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційного подання, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, вважає, що подання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

30 квітня 2003 p. між Державним комітетом у справах охорони державного кордону України  (замовник)  та військовою  частиною  1490  (замовник), з одного боку, та ТОВ “Альтернатива” (постачальник) з другого боку, укладено Договір поставки № 143.

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки № 143 постачальник зобов'язався поставити замовнику, за рознарядкою останнього, вугілля ДГР 0-200 в кількості 4000 т за ціною 89 грн./т з ПДВ, зазначеними у специфікації, що додається до цього договору, на загальну суму 356000,00 грн. без урахування вартості провізної плати, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити продукцію. Продукція за цим договором має бути поставлена до 10 липня 2003 р. відповідно до рознарядки, що додається (п. 2.1. Договору).

У розділі 5 Договору поставки № 143 сторони узгодили, що продукція оплачується замовником за попередньопогодженими цінами за безготівковим розрахунком, відповідно до специфікації.

Платником за договором є Військова частина 1490 – відповідач-2 (п. 5.2. Договору поставки № 143).

Розрахунки за продукцію, що поставляється за договором, проводяться за фактом поставки продукції відповідно до приймальних актів, складених одержувачем замовника, провізна плата оплачується постачальником за рахунок замовника (п. 5.4. Договору поставки № 143).

Відповідно до специфікації № 1 від 30.04.2003р. сторони узгодили поставку вугілля ДГР 0-200 в кількості 4000 т на загальну суму 356000,00 грн. з ПДВ.

10 вересня 2003 р. між сторонами Договору поставки № 143 була укладена Додаткова угода № 1, відповідно до якої п. 1.1. Договору поставки № 143 від 30.04.2003р. було вирішено викласти в наступній редакції: “Постачальник зобов’язується поставити замовнику, за рознарядкою останнього, вугілля ДГР 0-200 в кількості 2761 т за ціною 111,40 грн./т з ПДВ, зазначеними у специфікації, що додається до цієї додаткової угоди, на загальну суму 307575,40 грн., без урахування вартості провізної плати, замовник зобов'язується прийняти цю продукцію й оплатити її”.

Пункт 2.1. Договору № 143 від 30.04.2003p. узгоджено сторонами викласти в наступній редакції: “Продукція за цим договором має бути поставлена до 1 листопада 2003р.”

На виконання умов Договору поставки № 143 та специфікації № 1 від 10.09.2003р. постачальником була проведена поставка вугілля замовнику на ім'я одержувача Військової частини 2142 в кількості 2761 т на загальну суму 307575,40 грн. з ПДВ, що підтверджується дорожніми відомостями № 384266, № 384269 та № 384268. Крім того, факт поставки продукції та її неоплати не заперечується відповідачами.

Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків між ТОВ “Альтернатива” та Війською частиною 1490 за Договором поставки № 143 від 30.04.2003р. станом на 01.08.2007р. складає 32284,36 грн. (т. 1 а.с. 145-146).

Згідно з частинами 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Частиною 7 зазначеної статті Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 712 ЦК України передбачає за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 7 ст. 265 ГК України до відносин поставки не врегульованих Господарським кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов’язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача-2 перед позивачем за поставлений товар, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу в розмірі 32284,36 грн.

Щодо вимог за зустрічним позовом про стягнення з ТОВ “Альткрнатива” понесених витрат за зберігання вугілля в розмірі 567177,24 грн., виходячи із ціни зберігання вугілля станом на момент укладення Договору поставки № 143 від 30.04.2003р., колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом про відмову у їх задоволенні з огляду на наступне.

В обґрунтування своїх вимог прокурор  зазначає, що 189,4 т вугілля, яке було отримано Військовою частиною 2142, не відповідає вимогам якості та не може використовуватись за призначенням, про що було повідомлено постачальника. При прийняті вугілля був складений Акт відмови від неякісного вугілля за участю представника відправника МЧМ ПКФ “Карбон”, який відмовився від підписання вказаного Акту та прийняття вантажу на зберігання. Постачальник протягом п'ятиденного строку, передбаченого Договором, не направив до одержувача продукції свого представника та не розпорядився продукцією.

Відповідно до умов договору поставки № 143 від 30.04.2003р. продукція, що поставляється, за своєю якістю повинна відповідати затвердженим Держстандартам, технічним умовам або затвердженим зразкам. Пред'явлення посвідчення про якість продукції (сертифіката) на кожну партію обов'язкове з відвантажувальними документами. Якість продукції, що поставляється, перевіряється відділом технічного контролю постачальника, відповідність її Держстандартам і ТУ підтверджується документом про якість (посвідчення про якість, сертифікатом якості) (п. 3.1, 3.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що якість поставленого вугілля підтверджується посвідченням про якість вугілля від 11.09.2003р. (т. 1 а.с. 121), яке було надано замовнику разом з дорожніми відомостями.

Будь-яких належних та беззаперечних доказів на підтвердження поставки неякісного товару позивачами за зустрічним позовом не надано. Акт відмови від неякісного вугілля від 24.12.2003р. колегією суддів в якості належного та допустимого доказу на підтвердження поставки неякісної продукції до уваги не приймається, оскільки складений та підписаний позивачем за зустрічним позовом (Військовою частиною 2142) та не підписаний ані ТОВ “Альтернатива”, ані перевізником МПП ПКФ “Карбон”.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, апеляційна колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зустрічний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачами не надано беззаперечних доказів щодо неналежної якості поставленого вугілля згідно Договору поставки № 143 від 30.04.2003р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які він посилається в апеляційному поданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва  від 05.09.2007р. у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання Військового прокурора Ужгородського гарнізону залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2007р. у справі  № 31/59 – без змін.

Матеріали справи № 31/59 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді