ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11.10.07                                                      м. Київ                                     29/477-32/299

За позовом  Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтерінерго»

до                  Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими

платниками податків

про                визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Суддя Хрипун О.О.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

Від позивача       Луцюк С.С.- предст.

Від відповідача   Півак І.В.- гол.держ.под.інсп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2004 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 12.08.2004 №/0.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2004 у справі №29/477, залишеним без змін  постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2005, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2005 рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2004 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2005 у справі №29/477  скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Свою постанову Вищий господарський суд України мотивував тим, що судами попередніх інстанцій  не досліджувалось питання надходження до бюджету податку на додану вартість, не надано оцінки факту неперерахування податку до бюджету одним з постачальників продавця –ПП «Донвугілляпостач»по ланцюгу постачальників ТОВ «Промстандарт».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2005 справа прийнята до нового розгляду під №29/477-32/299.

В ході нового розгляду справи позивач позов підтримав повністю. Заявою від 11.10.2007 позивач уточнив позовні вимоги та просить податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 12.08.2004 №/0 визнати нечинним.

Позов обґрунтовується тим, що позивач правомірно включив до податкового кредиту з ПДВ за березень 2003 року витрати по сплаті податку у складі придбаного  у  ПП «Донвугілляпостач»кам’яного вугілля, оскільки такі витрати підтверджуються належним чином оформленими бухгалтерськими та податковими документами, в тому числі податковими накладними.

Позивач зазначає, що невиконання продавцем та іншими постачальниками у ланцюгу постачання зобов’язань щодо внесення податку до бюджету не може слугувати підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що податковий кредит позивача не підтверджується податковими зобов’язаннями контрагента - ТОВ «Промстандарт» по ланцюгу постачальників, а тому до розрахунків з бюджетом не приймається.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2004 відповідачем - Спеціалізованою державною податковою інспекцією у м. Києві по роботі з великими платниками податків винесене податкове повідомлення - рішення №/0, яким згідно з пп. «б», пп. «в»пп.4.2.2 ст. 4, п.п.17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування  по ПДВ за березень 2003 року на суму 462368,61 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 231184,31 грн.

Спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта перевірки від 12.08.2004 № 537/16-4/19480600 «Про результати позапланової перевірки Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтерінерго»з питань взаємовідносин з ПП «Донвугілляпостачання»за період: березень 2003 року», в якому зазначено про порушення позивачем пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»внаслідок віднесення до складу податкового кредиту з ПДВ за березень 2003 року 462368,61 грн. ПДВ по господарським операціям з придбання кам’яного вугілля у ПП «Донвугілляпостачання».

В акті вказується, що ПП «Донвугілляпостачання»не є виробником реалізованого позивачу вугілля. Товар придбано ПП «Донвугілляпостачання»в березні 2003 року у ТОВ «Спецпроект». ТОВ «Спецпроект»також є посередником у продажу цього товару і, в свою чергу, придбало  зазначене вугілля в кількості 14632 т у ТОВ «Промстандарт»в березні 2003 року на загальну суму 2142154,86грн., в тому числі ПДВ 357025,81 грн. В ході зустрічної перевірки встановлено, що ТОВ «Промстандарт»у податковій декларації з ПДВ за березень 2003 року задекларувало податкові зобов’язання з ПДВ в розмірі 12087,00 грн., податкову накладну на адресу ТОВ «Спецпроект»на суму 2142154,86 грн., в тому числі ПДВ 357025,81 грн. не виписувало, у зв’язку з чим факт продажу ТОВ «Промстандарт»вугілля ТОВ «Спецпроект»в березні 2003 року та надходження податку до бюджету за результатами зустрічної перевірки не підтверджено.

Як свідчать обставини справи, між позивачем (Покупець) та ПП «Донвугілляпостачання» (Постачальник) укладений Договір постачання від 10.12.2002 №44/3-206. Відповідно до п. 1.1 даного договору Постачальник зобов’язується поставити, а Покупець прийняти у період з грудня 2002 року по 31.12.2003 року вугілля кам’яне енергетичне газове українського походження в асортименті, за цінами, в кількості і на умовах Договору.

На виконання цього договору (з урахуванням додатків та доповнень до нього) у березні 2003 року ПП «Донвугілляпостачання»поставило позивачу 14632,8 т вугілля, що підтверджується наявними в справі актами прийому-передачі.

По зазначеній господарській операції ПП «Донвугілляпостачання»видало позивачу податкові накладні:

№15 від 03.03.2003 на суму 451 021,50 грн., в т.ч. ПДВ 75 670,25 грн.;

№16 від 04.03.2003 на суму 403 339,79 грн., в т.ч. ПДВ 67 223,20 грн.;

№20 від 14.03.2003 на суму 46 675,27 грн., в т.ч. ПДВ 7 779,21 грн.;

№21 від 14.03.2003 на суму 564 884,63 грн., в т.ч. ПДВ 94 147,44 грн.,

№22 від 26.03.2003 на суму 526 698,83грн., в т.ч. ПДВ  87 783,14 грн.

№23 від 28.03.2003 на суму 410 520,79 грн., в т.ч. ПДВ 66 420,13 грн.

№24 від 31.03.2003 на суму368 070,90 грн., в т.ч. ПДВ 61 345,19 грн., сума ПДВ по яких включена позивачем до складу податкового кредиту за березень 2003 року.

Вартість отриманого від ПП «Донвугілляпостачання»товару сплачена позивачем в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Вищезазначені обставини відповідачем не заперечуються.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997            №168/97-ВР (в редакції, чинній на момент здійснення позивачем господарських операцій) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

У відповідності до пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 зазначеного Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Підпункт 7.5.1 п. 7.5 зазначеного Закону визнає датою виникнення права платника податку на податковий кредит дату здійснення першої з наступних подій:

а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг)

б) дата отримання податкової накладної.

Таким чином, право позивача на податковий кредит відповідно до зазначеної норми Закону виникло по факту отримання податкових накладних від ПП «Донвугілляпостачання».

У відповідності до Закону України «Про податок на додану вартість»та до п.6.2 наказу ДПА України від 30.05.97р. №165 «Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення» факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), а також право покупця, зареєстрованого як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість засвідчує податкова накладна.

Відповідно до пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 цього Закону податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках і надається покупцю на його вимогу продавцем товарів (робіт, послуг).

Обовязкові реквізити податкової накладної передбачені п.п.7.2.1 п.7.2 ст. 7 вказаного Закону. Ними є: порядковий номер податкової накладної; дата її виписування, назва юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану  вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повна назва отримувача;  ціна продажу без врахування податку; ставка податку та відповідна суму податку у цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п. п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським  документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких  робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку  податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, непідтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивач здійснював придбання товару (вугілля) у  ПП «Донвугілляпостачання»та сплачував у складі його вартості ПДВ, на підтвердження чого отримав від продавця податкові накладні. Той факт, що ці податкові накладні оформлені відповідно до вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та мають всі обов’язкові реквізити відповідачем не заперечується. А зі змісту п.п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» випливає, що платник податку притягується до відповідальності лише за умови відсутності  податкових накладних на момент перевірки.

За таких обставин, висновки відповідача про те, що позивач не мав права на податковий кредит на підставі складених ПП «Донвугілляпостачання»податкових накладних, суд вважає помилковим. Формування позивачем податкового кредиту по факту отримання податкових накладних від постачальника повністю відповідає вимогам Закону України «Про податок на додану вартість».

Як встановлюється п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

В даному випадку, позивач, як покупець, виконав свої зобов’язання шляхом сплати податку у складі вартості придбаного у контрагента товару. Правила Закону України «Про податок на додану вартість»не передбачають обов’язку покупця товару сплачувати ПДВ безпосередньо в бюджет. Згідно довідки ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька від 19.09.2003 №1550/23-212-2 «Про результати перевірки ПП «Донвугілляпостачання»за лютий-травень 2003 року»податкові накладні виписані ПП «Донвугілляпостачання»на адресу позивача, в тому числі №15 від 03.03.2003, №16 від 04.03.2003, №20 від 14.03.2003, №21 від 14.03.2003, №22 від 26.03.2003, №23 від 28.03.2003, №24 від 31.03.2003 відображені ПП «Донвугілляпостачання»у книзі обліку продажу товарів (робіт, послуг) у відповідному періоді, суми ПДВ включені до податкових зобов’язань відповідного періоду, отже, податковий кредит позивача підтверджено податковими зобов’язаннями продавця  - ПП «Донвугілляпостачання».

Доводи відповідача про те, що податковий кредит позивача не підтверджується податковими зобов’язаннями ТОВ «Промстандарт»судом до уваги не приймаються, оскільки позивач не мав будь-яких фінансово-господарських операцій з ТОВ «Промстандарт». Податковий кредит за березень 2003 року формувався позивачем, зокрема, з сум ПДВ,  сплачених за Договором постачання, укладеним  з ПП «Донвугілляпостачання», згідно податкових накладних, виданих цим підприємством.

Також суд виходить з того, що Законом України «Про систему оподаткування»від 25.06.91 № 1251-XII зі змінами і доповненнями для платника податку не передбачено обов'язку (ст. 9) та не надано права (ст. 10) вимагати від іншого платника податку будь-яких відомостей (в т.ч. і щодо реєстрації в якості платника податку, ведення останнім будь-яких бухгалтерських книг, журналів тощо). Так само, Закон України «Про податок на додану вартість»не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності по податку на додану вартість іншого платника податку. А у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відтак, результати діяльності контрагентів постачальника позивача не можуть бути підставою для притягнення останнього до відповідальності. Суд вважає, що несплата податку контрагентом продавця при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Укладений і позивачем з ПП «Донвугілляпостачання»Договір постачання на момент розгляду справи є чинними. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що ним оспорена відповідність зазначених договорів вимогам закону. А тому позивач правомірно керувався їх умовами при визначенні своїх податкових зобов‘язань.

За таких обставин висновки відповідача про те, що позивач не мав права на податковий кредит на підставі виданих ПП «Донвугілляпостачання», суд вважає помилковими, а тому зменшення  позивачу бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2003 року на суму 462368,61 грн. здійснено відповідачем без належних правових підстав.

Пунктом 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначається, що штрафні санкції накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, за порушення податкового  законодавства.

Оскільки суд визнав відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача то, відповідно, відсутні і підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, визначених спірним податковим повідомленням-рішенням.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень обов'язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії  чи  бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, правомірності свого податкового повідомлення –рішення суду не довів. Чинне законодавство не встановлює підстав для зменшення покупцю податкового кредиту з ПДВ при несплаті цього податку постачальниками по ланцюгу.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Згідно з пп. 2 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розмір судового збору, розмір цього збору за подання позовів немайнового характеру визначається відповідно до пп. «б»п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», тобто –3, 40 грн.

У звязку з задоволенням позову відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у розмірі 3,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. відшкодуванню позивачу не підлягають, оскільки їх сплата Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 12.08.2004 №/0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»(04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 85, рахунок 6593 в АКБ «Форум», МФО 322948,  ) 3,40 грн. судового збору.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
О.О. Хрипун