ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.11.07 р.                                                                               Справа № 39/293

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Ба храмовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Державного підприємства “Науково-технічний центр проблем енергозбереження” м. Донецьк

До відповідача: Державного підприємства “Торезантрацит” м. Торез

про  стягнення 65 684 грн. 91 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Ан О.О. - довіреність

від відповідача: Сагарда О.І. - довіреність

в судовому засіданні від 22.10.2007 р. судом оголошено

перерву до 06.11.2007 р. о 10год.50хв.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство “Науково-технічний центр проблем енергозбереження” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства “Торезантрацит” м. Торез,  про стягнення заборгованості в сумі 56 340 грн. 00 коп., яка складається з основного боргу в сумі 45 000, 00 грн., пені в сумі 8 190, 00 грн., штрафу в сумі 3 150, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу № 198 від 16.03.2006 р. та додатки до нього, банківську виписку, податкові накладні за серпень, вересень 2006 р., накладну № 5 від 15.09.2006 р., довіреність  серії ЯМН № 585216 від 14.09.2006 р.,  рахунок № 37 від 25.10.2006 р., акт звірки розрахунків від 10.08.2007 р., претензія № 215/2 від 01.12.2006 р.

В ході розгляду справи позивач, відповідно до ст. 22 ГПК України, уточнив позовні вимоги, збільшив їх розмір та просив додатково стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 6 480, 00 грн., та збитки у вигляді компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за вересень, жовтень 2006 р. в сумі 2 864, 91 грн.

Суд розглядає позовні вимоги з урахуванням уточнень.

Відповідач надав відзив на позов, позовні вимоги визнав частково в частині основного боргу, нарахування штрафних санкцій вважав неправомірним, оскільки вони не передбачені умовами Договору.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

16.03.2006 р. між позивачем, Державним підприємством “Науково-технічний центр проблем енергозбереження” м. Донецьк, та відповідачем, Державним підприємством “Торезантрацит” м. Торез, було  укладено договір купівлі-продажу - № 198, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Згідно даного договору позивач зобов’язався поставити відповідачеві Товар, асортимент, кількість та ціна, якого вказуються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору, а відповідач в свою чергу зобов’язався прийняти та оплатити вартість Товару.

На виконання умов Договору, Позивач, згідно долученої до матеріалів справи специфікації № 1 поставив відповідачеві обумовлений Товар на загальну суму 90 000 грн. 00 коп., що підтверджується накладною № 5 від 15.09.2006 р., підписаною з боку обох сторін без зауважень та заперечень.

Відповідачем Товар прийнято, що підтверджується підписами сторін на означеній накладній, а також довіреністю на право отримання товарно-матеріальних цінностей  серії ЯМН № 585216 від 14.09.2006 р.

На підставі вищезазначеного, господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт передачі відповідачу Товару на суму 90 000 грн. 00 коп., тобто обов’язок позивача вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України та п.п. 1.1, 2.2 Договору

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору розрахунки за Товар проводяться грошовими коштами на розрахунковий рахунок Продавця протягом 20 днів з моменту поставки.

Проте, взяті на себе згідно Договору обов’язки, відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 45 000 грн. 00 коп., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.08.2007 р.

Відповідач факт поставки продукції підтвердив, заборгованість на суму 45 000 грн. 00 коп. визнав у повному обсязі.

Наразі на момент прийняття рішення грошове зобов’язання відповідача перед позивачем на суму 45 000 грн. 00 коп. залишилось не виконаним, що є порушенням вимог статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин, враховуючи те, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи та відповідачем не заперечується, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання  тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми, на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивачем висунуто вимогу лише щодо стягнення індексу інфляції в сумі 6 480, 00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума інфляції за період з жовтня 2006 р. по вересень 2007 р. складає 6 480, 00 грн., з огляду на наявність заборгованості, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також висунуто вимогу щодо стягнення пені в сумі 8 190, 00 грн.,  за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, штрафу в сумі 3 150, 00 грн. Втім, означена вимога не може бути задоволена судом через недотримання сторонами передбаченої статтею 547 ЦК України обов’язкової письмової форми для такого виду забезпечення зобов’язань, як пеня та штраф. Недотримання письмової форми для неустойки у вигляді штрафу, пені тягне за собою недійсність (нікчемність) такої угоди (правочину) за законом. Оскільки сторони письмово не визначили пеню, штраф, як засіб забезпечення виконання угоди (правочину), позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, в якості збитків позивачем заявлено до стягнення компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за вересень, жовтень 2006 р. в сумі 2 864, 91 грн.

При цьому, як пояснив позивач в судовому засіданні від 22.10.2007 р., всі робітники працюють на підприємстві за трудовими договорами із фіксованим окладом згідно штатного розпису, в цей період підприємство виконувало роботи не тільки для відповідача, а і по іншим договорам відносно інших контрагентів, однак ніхто із контрагентів не виконував своїх обов’язків щодо своєчасної оплати, через що працівники підприємства два місяці не отримували заробітну плату і підприємство було змушено виплатити компенсацію. Вважав, що відповідна сума  збитків має бути стягнута саме з відповідача.

Оцінивши в сукупності надані в обґрунтування позовних вимог матеріали, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення збитків задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків  за загальними правилами є:

-          протиправність поведінки особи;

-          збитки, як результат протиправної поведінки;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

-          вина  особи, що заподіяла збитками;

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад  цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним  взятих на себе зобов’язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не представив суду жодного доказу того, що саме з вини відповідача підприємство не мало змогу своєчасно виплати заробітну плату у спірний період, тобто не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно приписів ч. 2 ст. 46 ГПК України в разі збільшення розміру позовних вимог недоплачена сума державного мита доплачується чи стягується згідно з новою ціною позову.

Згідно п.п. а п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України N 7-93 від 21 січня 1993 року ставка державного мита з позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 6  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з урахуванням нової ціни позову, позивачем повинно бути додатково сплачене державне мито в сумі 93, 45 грн.

Однак, при поданні заяви про збільшення позовних вимог державне мито  в сумі 93, 45 грн. позивачем оплачене не було.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 46 ГПК України, недоплачене позивачем державне мито підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі ст.ст.525, 526, 625 та 655-697, 712 ЦК України, ст. ст. 173,193, 264-271 Господарського кодексу України, Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 47, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства “Науково-технічний центр проблем енергозбереження” м. Донецьк – задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Торезантрацит” м. Торез на користь Державного підприємства “Науково-технічний центр проблем енергозбереження” м. Донецьк основний борг в сумі в сумі 45 000 грн. 00 коп., індекс інфляції в сумі 6 480, 00 грн.  витрати за державним митом в сумі 478 грн. 65 коп., на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 85 грн. 99 коп.

Стягнути з Державного підприємства “Науково-технічний центр проблем енергозбереження” м. Донецьк на користь Державного бюджету України державне мито в сумі 93, 45 грн.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Морщагіна Н.С.