ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 22/130

Вищий  господарський  суду  України  в складі колегії

суддів:
К.В.Грейц –головуючого,
С.В.Бакуліної,
О.І.Глос,

розглянувши матеріали касаційної  скарги
Макіївської ОДПІ у Донецькій області

на  постанову
від 26.06.2006

Донецького апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Донецької області № 22/130

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Ясинуватський машинобудівний завод“

до

до
Гірницької міжрайонної державної податкової інспекції м. Макіївка
Відділення державного казначейства
у м. Макіївці

про

стягнення бюджетної заборгованості у розмірі 2500544,20 грн.

за участю представників:
- позивача

Жигачової О.В.

- відповідача-1
Данько І.П., Шинкарьової І.В.,
Молчанової Н.К.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.05.2006 у справі № 22/130 (суддя Волошинова Л.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.06.2006 (колегія суддів у складі головуючого судді Української Р.М., суддів Калантай М.В., Кондратьєвої С.І.), позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Ясинуватський машинобудівний завод” до Гірницької міжрайонної державної податкової інспекції та Відділення державного казначейства у м. Макіївці про стягнення з Державного бюджету України суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість по деклараціям за січень-травень 2005 року в розмірі 2500544,20 грн. задоволені.

Рішення та постанова мотивовані приписами Закону України “Про податок на додану вартість”, згідно пп. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 якого підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період, цей Закон не ставить право платника податку на податковий кредит в залежність від проведення зустрічних перевірок його контрагентів та встановлення факту формування та сплати останніми до Державного бюджету України податкових зобов’язань за відповідними господарськими операціями, оскільки обов’язок правильного нарахування та своєчасної сплати податку є індивідуальним обов’язком кожного платника податку, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Макіївська об’єднана державна податкова інспекція у Донецькій області, не погоджуючись з рішенням та постановою у справі,  в поданій  касаційній скарзі просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судами попередніх інстанцій обставини, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, п. 1.8 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість”, оскільки судом не встановлена надмірна сплата ПДВ до бюджету.

У відзиві на касаційну скаргу позивач проти її задоволення заперечує, посилаючись на неподання податковим органом доказів неправомірного визначення податкового кредиту та заявленої до стягнення суми бюджетного відшкодування.

В судовому засіданні касаційної інстанції скаржником подані доповнення до касаційної скарги з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, здійснення розгляду адміністративної справи за правилами ГПК України, а не КАС України, а також скаржник на вимогу суду подав документи, що підтверджують правонаступництво Макіївської ОДПІ щодо прав і обов’язків Гірницької МДПІ, в зв’язку з чим і на підставі ст. 25 ГПК України суд здійснює заміну сторони - Гірницької МДПІ - її правонаступником - Макіївською ОДПІ.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи процесуальні документи у справі, суди попередніх інстанцій керувалися нормами Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, поза увагою судів як першої, так і апеляційної інстанцій залишився той факт, що з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і, приймаючи 30.05.2006 рішення та 26.06.2006 постанову у справі, судами не враховано наступне.

Відповідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи  (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють  підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів  1,  7,  9 статті  3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Отже, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

За змістом ст. ст. 2, 4, 10, 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції є органами виконавчої влади, які здійснюють   контроль  за  своєчасністю,  достовірністю, повнотою  нарахування  та  сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), застосовують до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягують до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені  у  випадках,  порядку  та розмірах,  встановлених законами України, тобто, є контролюючими органами та органами стягнення, що узгоджується з приписами пп. 2.1.4 та 2.3.1 ст. 2 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Аналіз суб’єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, а в розумінні пункту 7 статті 3 КАС України Гірницька міжрайонна державна податкова інспекція, правонаступником якої є Макіївська ОДПІ, є суб’єктом владних повноважень.

Вирішення спору фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відповідно до пункту 1 ч. 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративного суду.

На порушення вимог зазначених норм суди попередніх інстанцій при прийнятті судових актів у справі керувалися положеннями Господарського процесуального кодексу України, однак, розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов’язків учасників процесу на будь-яких його стадіях.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи з викладеного, господарські суди попередніх інстанцій не встановили правильну підвідомчість адміністративного спору, застосувавши до нього процесуальні норми ГПК України, що відповідно до приписів ст. 11110 ГПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових актів, однак, унеможливлює здійснення їх касаційної перевірки в порядку адміністративного судочинства, отже, справа підлягає передачі до господарського суду Донецької області для її розгляду за правилами КАС України.

Керуючись ст. ст. 25, 1115, 1117, 1119 - 11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.06.2006 у справі господарського суду Донецької області  № 22/130 та рішення господарського суду Донецької області  від 30.05.2006 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу Макіївської ОДПІ у Донецькій області  задовольнити  частково.

Замінити Гірницьку МДПІ її правонаступником –Макіївською ОДПІ.

Головуючий                                                                           К.Грейц

Судді                                                                                                     С.Бакуліна

О.Глос