ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.06.2007
Справа №2-27/6650-2007А

За позовом – Державне підприємство “Малоріченське”, м. Алушта, с. Малоріченське, вул.. Садова.

До відповідача –   ДПІ в м. Алушта, м. Алушта, пл.. Радянська, 1.

Про визнання протиправним  і скасування податкового повідомлення - рішення.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача –     Кройтер І. В., дор. у справі

Від відповідача –  Патраш В. І., дор. у справі; Каніщева Н. В., дор. у справі.

Сутність спору:          Позивач звернувся  до господарського суду АРК   із позовною заявою про  визнання протиправним  і скасування  податкового повідомлення – рішення №/0 від 03.05.2007 р.  державної податкової інспекції в м. Алушта, яким  державному підприємству  “Радгосп – завод “Малоріченське” визначено податкове забовязання у вигляді 353280 грн. – частини прибутку, що складається з 283650 грн. основного платежу і 69630 грн. штрафних санкцій.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що дивіденди -   це податок на прибуток, а позивач є сільськогосподарським товаровиробником і виплачує фіксований сільськогосподарський податок  , у який входить податок на прибуток. А цей фіксований сільськогосподарський податок не може мінятися до 31.12.2009 р., і це означає, що вимоги про виплату господарством дивідендів за 2005 р. і 2006 р., є протиправним.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує і вказує, що відповідно до ст.. 65 Закону України «Про державний бюджет України  на  2005р.» було прийнято Постанову КМУ від 15.01.2005 р. №50 «Про затвердження Порядку ві нормативів відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку ( доходу ) за результатами фінансово – господарської діяльності у 2004 р. та щоквартальної фінансово- господарської діяльності у 2005 р.» Також відповідно до ст.. 67 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 р.» було прийнято Постанову КМУ від 17.05.2006 р. №678 «Питання відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини податку ( доходу ) за результатами фінансово – господарської діяльності у 2005 р. та щоквартальної фінансово – господарської  діяльності у 2006 р.».

Відповідач вказує, що відповідно до вищевказаних актів позивач повинен сплачувати частину прибутку ( доходу ) до Державного бюджету України незалежного  від того чи є він платником податку на прибуток.

При таких обставинах, просить у позові відмовити.

Також відповідачем було подано доповнення до відзиву на позов відповідно до якого повідомив, що  відповідно до ст..   65 Закону України «Про державний бюджет України  на  2005р.» та  67 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 р.»  власник,  як емітент корпоративних прав державних підприємств, приймає рішення  про виплату частини прибутку Державі.

Позивач у відзиві на заперечення відповідача  повідомив про те, що дивіденди,  які виплачуються до бюджету державними не корпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами  і є податок на прибуток підприємств. Позивач не зараховує суми дивідендів до державного бюджету з  тих підстав, що виплачує фіксований сільськогосподарський податок у який входить податок на прибуток підприємства,  у тому числі дивіденди.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази,  заслухавши пояснення представників сторін, суд   -

В С Т А Н О В И В :

В період з 15.03.2007 р. по 12.04.2007 р.  ДПІ в м. Алушта було проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового,  валютного та іншого  законодавства позивачем за період з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р.

По результатам перевірки було складено акт №49223/00412719 від 19.04.2007 р.

В ході перевірки питання  відрахування у спеціальний фонд Державного бюджету України частини прибутку ( доходу ) державними не корпоратизованими та корпоратизованими казенними підприємствами та їх об’єднаннями за 2005 р. і 2006 р.  встановлено, що згідно звітам про фінансові результати за вищевказаний період чистий  прибуток ( рядок  220 ) позивача склав:

- за 2005 р. – 123,0 тис. грн..;

- за 2006 р. – 1768, 0 тис. грн..

Перевіркою була донарахована частина прибутку ( доходу ),  що підлягає сплаті до Державного бюджету України:

-          за 2005 р. – 123,0 тис. грн.. х 15% = 18,45 тис. грн..

-          за 2006 р. – 1768.0 тис.  грн.. х 15% = 265,2 тис. грн..

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що  у порушення ст.. 65 Закону України «Про державний бюджет України  на  2005р.»,  постанови КМУ від 15.01.2005 р. №50 «Про затвердження Порядку і нормативів відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку ( доходу ) за результатами фінансово – господарської діяльності у 2004 р. та щоквартальної фінансово- господарської діяльності у 2005 р.»,   ст.. 67 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 р.» Постанови КМУ від 17.05.2006 р. №678 «Питання відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини податку ( доходу ) за результатами фінансово – господарської діяльності у 2005 р. та щоквартальної фінансово – господарської  діяльності у 2006 р.» та п. п. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивач не перерахував та не сплатив у встановленим законодавством України термін  частину прибутку ( доходу ) до загального фонду Державного бюджету України за результатами фінансово – господарської діяльності за період з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р. в сумі 283,65 тис. грн..

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем по справі було винесено податкове  повідомлення – рішення №/0 від 03.05.2007 р. , яким  державному підприємству  “Радгосп – завод “Малоріченське” визначено податкове забовязання у вигляді 353280 грн. – частини прибутку, що складається з 283650 грн. основного платежу і 69630 грн. штрафних санкцій.

При таких обставинах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Державне підприємство «Малоріченське» було створено,  як державне підприємство радгосп – завод «Малоріченське».  Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 26.12.2005р. №747 «Про перейменування державних підприємств» державне підприємство «Радгосп – завод «Малоріченський»  перейменовано  в державне підприємство «Малоріченське».

Державне підприємство «Малоріченське»  є правонаступником майнових прав і обов’язків державного підприємства «Радгосп – завод «Малоріченський».

Державне підприємство «Малоріченське»  засноване на державній власності та підпорядковане Міністерству аграрної політики України.

Судом встановлено, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником і є платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Відповідно до п. 3. 1 Статуту позивач є державним комерційним підприємством.

Відповідно до п. 4.2 Статуту позивача виробничі і невиробничі фонди,  а також інші цінності,  вартість яких відображена в самостійному балансі підприємства,  становлять майно підприємства,  яке є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Згідно до ст. 65 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 р.”   встановлено, що господарські організації: державні, казенні  підприємства  та їх об'єднання і дочірні підприємства,  а також   акціонерні,   холдингові   компанії   та   інші   суб'єкти господарювання,  у  статутному  фонді яких державі належать частки (акції,  паї),  та їх дочірні підприємства сплачують до загального фонду Державного бюджету України частину прибутку (доходу).

Норматив та порядок обчислення вказаної частини прибутку ( доходу ) встановлено Кабінетом Міністрів України, згідно до Постанови  від 15.01.2005 р. №50 «Про затвердження Порядку ві нормативів відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку ( доходу ) за результатами фінансово – господарської діяльності у 2004 р. та щоквартальної фінансово- господарської діяльності у 2005 р.»

Згідно до п. 2 даної Постанови КМУ  відрахування частини прибутку ( доходу ) провадяться державними, у тому числі казенними, підприємствами та їх обєднаннями у розмірі 15% чистого прибутку ( доходу ) розрахованого згідно з положеннями ( стандартами ) бухгалтерського обліку.

Згідно до ст.. 67 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 р.» встановлено, що господарські організації: державні, в  тому  числі  казенні  підприємства  та  їх об'єднання і дочірні підприємства,  а також акціонерні,  холдингові  компанії  та  інші суб'єкти господарювання,  у статутному фонді яких державі належать частки (акції,  паї),  та їх  дочірні  підприємства  сплачують  до Державного бюджету України частину прибутку (доходу).

Норматив та порядок обчислення вказаної частини прибутку ( доходу ) встановлено Кабінетом Міністрів України, згідно до Постанови від 17.05.2006 р. №678 «Питання відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини податку ( доходу ) за результатами фінансово – господарської діяльності у 2005 р. та щоквартальної фінансово – господарської  діяльності у 2006 р.».

Відповідно до п. 2 даної Постанови КМУ відрахування частини прибутку (доходу) здійснюється державними сільськогосподарськими  підприємствами - у розмірі 15 відсотків чистого прибутку  (доходу),  розрахованого  згідно  з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Згідно до Статуту позивача дане підприємство створене з метою виробництва,  переробки, реалізації, закупівлі та збереження  сільськогосподарської продукції і сировини  та є платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України “Про фіксований сільськогосподарський податок” фіксований сільськогосподарський податок - це  податок,  який не   змінюється   протягом   визначеного  цим  Законом  терміну  і справляється з одиниці земельної площі.

Частина 1 ст. 9  Закону України “Про фіксований сільськогосподарський податок” визначає строк її дії до 31.12.2009 р.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 1  Закону України “Про фіксований сільськогосподарський податок” фіксований сільськогосподарський   податок   сплачується    в рахунок таких податків і зборів (обов'язкових платежів):    податку на прибуток підприємств.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України “ Про систему оподаткування” в редакції від 20.02.2002 р. по 01.01.2003 р. до загальнообов’язкових податків і зборів                  ( обов’язкових платежів )  відноситься податок на прибуток підприємств.

24.12.2002 р. до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України “Про систему оподаткування” було внесено зміни і даний пункт було викладено у слідуючий редакції: податок на прибуток підприємств, у тому числі дивіденди, що сплачуються до бюджету державними не корпоратизованими, казеними або комунальними підприємствами.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що дивіденди, які сплачуються до бюджету державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами і є податок на прибуток. Ця позиція підтверджується листом ДПАУ від 19.05.2003 р. № 7866/7/15-1117, згідно до якого дивіденди належать до загальнообов’язкових податків і зборів і фактично є видом податку на прибуток.

Згідно до преамбули Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” дію Закону зупинено для сільськогосподарських товаровиробників – платників фіксованого сільськогосподарського податку з питань оподаткування, за винятком пунктів 7.7, 7.8 і 13.1, і13.2, 13.6, 13.7 та 13.8.

Відповідно до п. 20 ст. 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України – це закон,  який затверджує повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до  п.1 ч.2 ст.92 Конституції України винятково законами України встановлюються система оподатковування, податки та збори.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен забовязаний сплачувати податки і збори у розмірах, встановлених законом.

Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори                           ( обов’язкові платежі ) до бюджетів та державних цільових фондів визначено Законом України “Про систему оподаткування”.

Відповідач на підтвердження своїх доводів  посилається на відповідні статті Законів України на 2005 і 2006 роки. Однак вказані Закони не є законами про оподаткування, а лише визначають порядок виконання державного бюджету України протягом певного бюджетного періоду.  Лише у тому випадку, коли після прийняття вказаних законів про державний  бюджет України  на певний рік були б внесені у виконання  його положень відповідні зміни до законів України про оподаткування,  відповідач міг би обґрунтовано посилатися на положення цих законів.

Таким чином, заперечення відповідача не приймаються судом  як обґрунтовані.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства  України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов’язку і витребовує необхідні докази.  Суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов’язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду  всі матеріали, які свідчать про його правомірні  дії

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна   частина   постанови   суду   про   визнання нормативно-правового акта незаконним або таким,  що не  відповідає правовому акту вищої юридичної сили,  і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що  опублікуванню належить постанова суду,  яка виноситься по справі,  результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі  зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного  спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

За такими обставинами справи, позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Судові витрати у розмірі 3,40 грн., понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

На  підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Позов задовольнити.

2.  Визнати протиправним  і скасувати  податкове повідомлення – рішення №/0 від 03.05.2007 р.  державної податкової інспекції в м. Алушта, яким  державному підприємству  “Радгосп – завод “Малоріченський” визначено податкове забовязання у вигляді 353280 грн. – частини прибутку, що складається з 283650 грн. основного платежу і 69630 грн. штрафних санкцій.

3. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 в банку отримувача: Управління Державного казначейства України в АР Крим, отримуач: держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 )    на користь державного підприємства  “Малоріченський”, м. Алушта, с. Малоріченське, вул.. Садова, ( р/р 001 в Алуштинської філії “Укрсоцбанк”, МФО 324032, ЗКПО 00412719, індивідуальний податковий номер №27, свідоцтво № 00229901 )    3,40 грн. судового збору.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.