ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.11.07 р.
Справа № 38/284

Господарський суд Донецької області
у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні
Тулаінової І.А.

розглянув у відкритому судовому
засіданні  в  м. Донецьку справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Т.Б.М.-Україна” м. Київ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м. Горлівка Донецької області

про стягнення  16975грн.64коп.

за участю

представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Т.Б.М.-Україна” м. Київ, звернувся до господарського суду з
позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Горлівка Донецької області  про накладання арешту на грошові кошти та
майно відповідача та стягнення основного боргу у розмірі 13612грн.73коп., суми
інфляції у розмірі 667грн.03коп., суми 3% річних у розмірі 204грн.75коп., пені
у розмірі            2 491грн., а
всього  16 975грн.64коп.

Позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на договір поставки                  № 30326/07-29 від
18.01.2007р.

24.10.2007р. відповідач надав суду
відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відзив судом розглянутий, прийнятий
до уваги та залучений до  матеріалів
справи.

31.10.2007р. відповідач надіслав
до  суду клопотання, в  якому просить відкласти розгляд справи у
зв'язку з можливістю добровільного погашення заборгованості.

Судові засідання відкладалися у
зв'язку з необхідністю представлення відповідачем додаткових  документів.

Перед початком розгляду справи по
суті представників сторін  було
ознайомлено з правами та обов'язками відповідно із ст. 22 ГПК України.

У судовому засіданні сторони надали
клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке
судом прийняте до розгляду, уваги та задоволено.

Відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України
судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази по справі та вислухавши
уповноважених представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.01.2007р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю „Т.Б.М.-Україна”              м. Київ (за договором -
постачальник, далі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 м.
Горлівка Донецької області  ( за
договором - покупець, далі - відповідач)
було укладено договір поставки №30326/07-29, згідно до розділу 1 якого
постачальник здійснює підприємницько-технологічну  комплектацію Покупця товарами, що входять
до  складської програми Постачальника.

Постачальник зобовязується
поставити Покупцю товар згідно з
прийнятою до виконання заявкою (специфікацією) і в установлений цим
договором термін, а покупець зобовязується приймати і оплачувати товар, який
поставляє постачальник.

Поставка товару здійснюється
постачальником шляхом передачі товару покупцю на умовах EXWсклад постачальника,
якщо інше не передбачено цим договором і додатковими угодами сторін ( п.4.1
договору).

18.01.2007р. між сторонами
укладений додаток № 2 до договору поставки                      № 3032/07-29 від
18.01.2007р., який є невідємною частиною вищевказаного договору і набуває сили
з моменту його підписання та діє до 25.12.2007р.

Відповідно до п.1 додатку № 2
постачальник надає покупцю комерційний кредит- відстрочку платежу на 14
календарних  днів  з моменту відвантаження товару у сумі не
більше 10 000грн., а покупець зобовязується
своєчасно проводити оплату та виконувати інші умови  комерційного кредиту.

При відпуску  товару постачальник зобов'язаний видати
покупцеві рахунок, видаткову і податкову накладні за ціною, визначеною за ціною
прайс-листа за курсом              +-3%
за курсом НБУ на день відвантаження товару.

На виконання вимог договору
позивачем було поставлено товар на суму 13612грн.73коп., що
підтверджується  накладними № 1055-Дон
від 01.03.2007р. на суму 332,89грн., № 1056-Дон від 01.03.2007р. на суму
1231,40грн., № 1057-Дон від 01.03.2007р. на суму 1631грн.02коп., № 1058 -Дон
від 01.03.2007р. на суму 1065,14грн.,  №
1059-Дон від 01.03.2007р. на суму 504,48грн., № 1061-Дон від 01.03.2007р. на
суму 768,48грн., № 1063-Дон від 01.03.2007р. на суму 8079,37 коп.

01.03.2007р. відповідач надав
позивачу гарантійний лист про сплату заборгованості в строк до  15.03.2007р. Однак, відповідач не виконав
умови п. 1  додатку № 2 до договору
поставки, а саме: не сплатив поставлений позивачем товар  у сумі 13612грн.73коп.

Оскільки, відповідач до
теперішнього часу не сплатив відповідачу заборгованість за поставлений товар,
останній просить суд стягнути з відповідач заборгованість у сумі
13612грн.73коп.

Пунктом 5.2 додатку № 2 до договору
поставки  передбачено, що  у випадку порушення строків оплати
товару  більше 30-ти календарних днів
покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожен день прострочення оплати товару.

Оскільки відповідач порушив строк
оплати товару, тому позивачем нарахована пеня у розмірі 2491грн.13коп., яку він
просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, позивач наполягає на
стягненні з відповідача інфляційних у розмірі 667грн.03коп. та 3 % річних у
розмірі 204грн.75коп. відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно вимог ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач у підтвердження позовних
вимог посилається на договір поставки                     № 30326/07-29 від
18.01.2007р., додаток № 2 до договору поставки від 18.01.2007р.                  № 30326/07-29, лист від  01.03.2007р., рахунки, видаткові накладні,
податкові накладні, розрахунок ціни позову, правовстановлюючі документи тощо.

Відповідач посилається на відзив на
позовну заяву від 24.10.2007р.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки між сторонами по справі
уклалися господарські правовідносини, то
судом застосовані положення Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, який регулює право відношення у господарській сфері.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема,  з господарського
договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК
України).

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору   ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів  абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання
або не настання певної події.

Ст.509 ЦК України передбачено, що у
силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи,
оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 1 ст. 692 ЦК України
передбачено, що Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд вважає, оскільки відповідач до
теперішнього часу не розрахувався за поставлений товар, то вимоги позивача щодо
стягнення заборгованості у сумі 13612грн.73коп. є доказаними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Пунктом 5.2 додатку № 2 до договору
поставки  передбачено, що  у випадку порушення строків оплати
товару  більше 30-ти календарних днів покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день
прострочення оплати товару.

Стаття 232 Господарського кодексу
України передбачає порядок застосування штрафних санкцій, зокрема пункт 6
встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2 ст. 343
Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється
за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З розрахунку позивача вбачається,
що нарахована пеня у сумі 2491грн.13коп. перевищує подвійну ставку
Національного банку України, яка є граничним розміром пені і може бути стягнута
за прострочку виконання грошового зобов”язання.

Враховуючи, що у відповідача перед
позивачем утворилася заборгованість  у
сумі 13612грн.73коп., період нарахування пені становить з 15.03.2007р. по
11.09.2007р.(шість місяців в межах річного строку позовної давності); обмеження
розміру пені подвійною ставкою НБУ згідно норм Закону України “Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, суд
перерахував розрахунок пені за неналежне виконання відповідачем договірних
зобов'язань і до стягнення належить сума пені 1102грн.82коп.

Отже, позовні вимоги позивача щодо
стягнення пені у розмірі 2491грн.13коп підлягають задоволенню частково у сумі
1102грн.82коп.

За порушення грошових зобов'язань
на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані 3% річних у сумі
204грн.75коп.,  інфляційні у розмірі
667грн.03коп., які суд вважає доказаними, обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Суд відмовляє у задоволенні
клопотання позивача щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на
грошові кошти, оскільки позивачем не надано доказів у його підтвердження.

З урахуванням зазначеного, суд
вважає, що витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу треба віднести на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
174, 193, 232, 343 Господарського кодексу України,  ст.ст.11, 509, 526, 625, 692 ЦК України,
ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу
України,  господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю „Т.Б.М.-Україна”                 м. Київ до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м. Горлівка Донецької області  про стягнення основного боргу у розмірі
13612грн.73коп., суми інфляції у розмірі 667грн.03коп., 3% річних у розмірі
204грн.75коп., пені у розмірі 2 491грн., а всього  16 975грн.64коп. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю „Т.Б.М.-Україна” (юридична адреса: 03082, м. Київ,
вул. Червонопрапорна, 26, фактична адреса: 07400, Київська область,                   м. Бровари, вул.
Незалежності, 24, р/р 3980 в Філії Центральне РВ банка “Фінанси та
кредит” в м. Бровари, МФО 300937, ) основний борг  у розмірі 13612грн.73коп., пеню у розмірі
1102грн.82коп, інфляційні у розмірі 667грн.03коп., 3 % річних у розмірі
204грн.75коп., а всього 15587грн.33коп., держмито у сумі 155,84коп. та витрати
на інформаційно-технічне  забезпечення
судового процесу в сумі  108, 32коп.

В інший частини позову відмовити.

Рішення оголошено у судовому
засіданні 28.11.2007року.

Видати наказ після набрання рішення
законної сили, по закінченні десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
Радіонова О.О.

Надруковано
4 примірника:

1
- до справи

3-сторонам
у справі