ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
_________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 листопада 2007 р.                                    Справа 13/326-07

Господарський суд Вінницької області  у складі:

Головуючий  суддя                             С. Тісецький

Секретар судового засідання              В. Гриневич

Представники :

позивача :      Матвіяшина Г.В.

відповідача:  Томкін О.Ю.

Місце розгляду справи: приміщення суду, кімн. №1115.

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінний завод "Вінниччина" (22613, с. Чорновиця, Оратівського району Вінницького району, код 32652553) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Липовецький елеватор" (22544, вул. Привокзальна, 18, ст. Липовець, Липовецького району Вінницької області, код 32359396) про стягнення 72139,27 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Посилаючись на виконання своїх зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача 72139,27 грн. боргу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.11.07 та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на безпідставність заявленого позову.

Фіксація судового процесу шляхом звукозапису не здійснювалась в зв’язку з неподанням клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу,  оскільки відповідно до ч.7 ст.81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу це право, а не обов’язок суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.08.05 ТОВ Липовецький елеватор" (відповідач) та ТОВ "Кінний завод "Вінниччина" (позивач) укладено договір складського зберігання №82А, відповідно до якого зберігач (відповідач) зобов'язався за плату прийняти на довгострокове зберігання сільськогосподарську продукцію, яка йому передається поклажодавцем (позивачем), та повернути поклажодавцю продукцію в строки і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1 Договору на відповідальне зберігання приймається пшениця в кількості 1000 т урожаю 2005 р.

На виконання вказаного договору, відповідно до накладних №18 від 30.01.06, №37 від 01.02.06 та довіреності ЯКЦ №223192 від 30.01.07, позивач передав, а відповідач отримав на довгострокове зберігання зерно пшениці в кількості 73,989 т, на суму 33016,38 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна   сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Таким чином зі змісту ст. 936 ЦК України та договору складського зберігання №82А від 18.08.05, укладеного сторонами, вбачається, що перехід права власності на зерно пшениці в кількості 73,989 т, на суму 33016,38 грн. від позивача до відповідача не відбувався, а навпаки відповідач зобов'язаний, у строки встановлені договором, повернути вказане майно у схоронності позивачу.

Посилання позивача на те, що згідно накладних №18 від 30.01.06 та №37 від 01.02.06, останнім здійснено позадоговірну поставку матеріальних цінностей відповідачу, не ґрунтуються на матеріалах справи та судом до уваги не приймаються, оскільки у графі "підстава" вищевказаних накладних зазначено "згідно договору".

Як вбачається з пояснень представників сторін, за весь період співпраці позивачем та відповідачем укладено лише один договір, а саме договір складського зберігання від 18.08.05, який є предметом дослідження у даній справі. Оскільки вказаний договір передбачає виникнення у сторін відносин зберігання зерна пшениці урожаю 2005 р., суд приходить до висновку, що передача позивачем відповідачу зерна пшениці в кількості 73,989 т, на суму 33016,38 грн., здійсненна саме на виконання договору складського зберігання №82А від 18.05.05.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, надавши юридичну оцінку наданим доказам та матеріалам справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст.49 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача

Керуючись ст.ст.33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115, 116  ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову відмовити.

2. Рішення направити сторонам.

Суддя                                 С. Тісецький

Резолютивну частину рішення оголошено 13.11.2007 р.

Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 14.11.2007 р.

Суддя

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України  14 листопада 2007 р.