ПОСТАНОВА

"23" жовтня 2007 р.
Справа № 12/169-3696

11 год. 20 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання

Розглянув справу

За позовом: Приватного підприємства «Аляска», вул. Київська,7А, м. Тернопіль

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, вул. Руська,17, м. Тернопіль

про: визнання нечинними рішення Управління ПФУ в м.Тернополі «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 17.05.2007р. №493, №494, №495.

За участю представників сторін:

позивача: Снітинський Б.Є. –представник, доручення від 19.09.2007р.;

Кучерпа Н.І. –представник, доручення від 18.09.2007р.

відповідача: Щепна І.М. –юрисконсульт, довіреність №5964/04 від 18.06.2007р.

Суть справи:

Приватне підприємство «Аляска», м. Тернопіль, надалі позивач, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Управління Пенсійного фонду в м.Тернополі, м. Тернопіль, надалі відповідач, про визнання нечинними рішення про застосування фінансових санкцій від 17.05.2007р. №493, 494, 495.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що Пенсійним фондом рішення про застосування фінансових санкцій прийняті всупереч норм Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»та з порушенням порядку та термінів, визначених положеннями Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду». В підтвердження викладеного додає свідоцтво про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва –юридичною особою від 01.01.2007р. №830319. оспорювані рішення від 17.05.2007р. №493, №494, №495 про застосування фінансових санкцій, вимоги про сплату боргу від 05.01.2006р. №1137, від 03.02.2006р. №1137, від 03.03.2006р. №1336, від 05.04.2006р. №1369, від 05.05.2006р. №1369, від 05.06.2006р. №1369, від 05.02.2007р. №1686, від 05.04.2007р. №1706, від 04.05.2007р. №1770.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не визнає. У запереченнях проти позову від 19.09.2007р. №8193/04 зазначає, що позовні вимоги ПП "Аляска" є без підставні, оскільки підприємством порушено ст. 20 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»щодо термінів сплати страхових внесків. Відповідно ч. 2 ст. 106 вказаного Закону суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/ або не сплаченні страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій, що і було зроблено Пенсійним фондом шляхом прийняття рішень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено.

Пенсійним Фондом України в м. Тернополі приватному підприємству «Аляска»виставлялися вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме від 05.01.2006р. №1137, від 03.02.2006р. №1137, від 03.03.2006р. №1336, від 05.04.2006р. №1369, від 05.05.2006р. №1369, від 05.06.2006р. №1369, від 05.02.2007р. №1686, від 05.04.2007р. №1706, від 04.05.2007р. №1770.

17 травня 2007 року на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»Пенсійним Фондом України в м. Тернополі прийняті рішення «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом пенсійного фонду №493, №494 та №495, якими до приватного підприємства «Аляска»застосовані штрафні санкцій в розмірі 17233,51 грн. та нарахована пеня в сумі 3871,28 грн.

Дані рішення Пенсійного Фонду оскаржуються позивачем з вимогою визнати їх нечинними.

Дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 64 Закону України «Про пенсійне страхування»контролюючим органом стосовно нарахування, обчислення та сплати страхових внесків є головні управління та управління Пенсійного фонду (територіальні органи виконавчої дирекції Пенсійного фонду України), які уповноваженні здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати зобов’язань платниками страхових внесків та застосовуватися фінансові санкції за порушення строків сплати внесків.

Стаття 17 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»покладає на страхувальника зобов’язання, зокрема допускати посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду до перевірок правильності обчислення та сплати страхових внесків, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірок, подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом, нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, а також страхувальник має право оскаржувати в установленому законодавством порядку рішення органів Пенсійного фонду та дії посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду.

Норми Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»встановлюються порядок обчислення та сплати страхових внесків, відповідно до статті 20 якого обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції –за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

- 10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

- 20 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

- 50 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Згідно положень «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», яка затверджена Постановою ПФУ від 19.12.2003р. №21-1, а саме п.п. 9.3.2 п. 9.3 Р.9, рішення про застосування штрафів, зазначених у цьому підпункті, складається в залежності від терміну затримки сплати (погашення) страхових внесків:

1) при затримці до 30 календарних днів включно, на наступний день після закінчення зазначених 30 календарних днів, рішення про застосування штрафу виноситься у розмірі десяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) за цей період недоїмки.

Тобто, рішення виноситься одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період з 1 до 30 календарного дня незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період;

2) при затримці сплати страхових внесків до 90 календарних днів включно, на наступний день після закінчення зазначених 90 календарних днів, рішення про застосування штрафу виноситься у розмірі двадцяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) за цей період недоїмки.

Тобто, рішення приймається одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період з 31 до 90 календарного дня незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період;

3) при затримці сплати страхових внесків, що є більшою 90 календарних днів, рішення виноситься у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) недоїмки.

Рішення приймається одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період від 91 календарного дня до дня фактичного погашення всієї суми недоїмки незалежно від кількості випадків сплати за цей період.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника.

Так, приписами вказаної Інструкції, яка затверджена Постановою ПФУ від 19.12.2003р. №21-1, на виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення»і яка є обов’язковою для застосування при прийнятті рішень щодо притягнення до відповідальності платника страхових внесків, шляхом застосування санкцій чітко встановлено прийняття органом Пенсійного Фонду окремих рішень про застосування штрафу в залежності від фактично сплаченої (погашеної) недоїмки та по термінах затримки сплати страхових внесків.

Однак, відповідачем всупереч норм Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»та положень «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України»за несплату недоїмки за різні терміни її погашення в один календарний день прийняті рішення №493, №494 та №495 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи відповідач по справі –ПП «Аляска»згідно свідоцтва від 01.01.2007р. № перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності –є платником єдиного податку, строки та порядок сплати якого встановленні Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»та закріплені в Законі України «Про державну підтримку малого підприємництва».

Згідно положень Указу суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок не сплачує ряд податків і зборів, зокрема збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, однак, такий суб’єкт зобов’язаний сплачувати щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділення Державного казначейства України визначену суму єдиного податку, який в свою чергу перераховує на рахунок Пенсійного фонду 42 відсотки із суми сплаченого єдиного податку на покриття страхового збору.

Відповідачем в процесі розгляду справи не підтверджено суми застосованих санкцій належними доказами, а саме на підставі якого розрахунку виникло зобов’язання, джерело поступлення коштів на його погашення, не довів свої заперечення доказами з посиланням на норми чинного законодавства нарахування санкцій на різницю між сумою нарахованих страхових внесків та сумою від зарахованого єдиного податку, що унеможливлює встановити правомірність нарахування Пенсійним Фондом санкцій. Також, факт винесення рішень за період заборгованості, а не в залежності від терміну затримки сплати страхових внесків –на наступний день після закінчення 30 та 90 календарних днів, що не відповідає вимогам п.п.п 9.3.2 п. 9.3 Інструкції.

Згідно статті 71 Кодексу Адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності із ст. 94 КАС України судовий збір відшкодовується позиву за рахунок Державного бюджету.

На підставі наведеного, куруючись статтями 69-71, 86, 94, 99, 104, 158-163 Кодексу Адміністративного судочинства України, Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу Адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити.

2.          Визнати нечинними рішення Пенсійного фонду України в місті Тернополі «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 17.05.2007р. №493, №494, №495.

3.          Стягнути з Державного бюджету на користь приватного підприємства «Аляска», вул. Київська,7А, м. Тернопіль, код 31743864, р/р 6650 Шевченківське відділення АКБ УСБ, МФО 338017, - 3 грн. 40 коп. судового збору.

4.          Виконавчий лист видати за заявою ПП «Аляска».

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі «29»жовтня 2007 року до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом двадцяти днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя