ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 листопада 2007 р.

№ 2/58

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,  Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому
касаційну скаргу

судовому засіданні у м. Києві
Фізичної  особи  - підприємця   ОСОБА_1

на постанову

від 21.06.2007

Дніпропетровського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 2/58

господарського суду

Кіровоградської області

за позовом

Фізичної  особи
- підприємця   ОСОБА_1

до

Відкритого акціонерного
товариства "Кіровоградгаз"

про

визнання недійсним договору та
стягнення 2240,40 грн.

Представники сторін в судове
засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи сторони були
повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року фізична  особа
- підприємець   ОСОБА_1 звернулася
з позовом до відкритого акціонерного товариства "Кіровоградгаз" про
визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за послуги
газопостачання від 16.10.2006 та стягнення з відповідача 2240,40 грн. одержаних
за договором.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 12.04.2007 у справі № 2/58 в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 21.06.2007, за тією ж справою,
вищезазначене судове рішення скасовано з підстав порушення господарським судом
норм процесуального права та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову апеляційного господарського суду від 21.06.2007, рішення
суду першої інстанції від 12.04.2007 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. Зокрема, скаржник посилається на те, що постанова
апеляційного суду прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права, а саме, ст.ст. 11, 202, 203, 509,
626 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу
відповідач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та
матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України
знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на
підставі наступного.

Як встановлено апеляційним судом, і
це відповідає наявним матеріалам справи, 16.10.2006 між сторонами у справі був
укладений договір про реструктуризацію заборгованості за послуги газопостачання
на суму 3339,35 грн. до 10.03.2007, у зв'язку з чим, за період з жовтня 2006
року по січень 2007 року позивач сплатив відповідачу 2236,68 грн.

Апеляційним судом також було
встановлено, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, обґрунтовував свої
вимоги тим, що оспорюваний договір був укладений з порушенням ст. 203 ЦК
України, так як його укладено під впливом обставин, які створили представники
відповідача, відмовляючись укласти договір на постачання природного газу до
приміщень позивача, тоді як інші газопостачальні організації в місті
Олександрії відсутні.

Сукупності встановлених по справі
обставин апеляційний суд дав належну оцінку, і з урахуванням вимог ст.ст. 203,
233 ЦК України, дійшов до правильного висновку про безпідставність заявленого
позову.

Відповідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто
був ініціатором такого правочину. При цьому, апеляційним судом правомірно було
зазначено, що для визнання недійсним правочину на зазначеній підставі необхідно
встановити факт наявності тяжких обставин, невигідність правочину, для сторони,
яка діяла під впливом вказаних обставин, тобто невигідність повинна бути явною.

У цьому зв'язку, судом апеляційної
інстанції правомірно не взято до уваги посилання позивача на те, що такими
тяжкими обставинами, під впливом яких вчинено спірний правочин, була відмова
відповідача укласти договір на постачання газу до приміщень позивача, оскільки
доказів відмови відповідача від укладення договору поставки газу, в
установленому законом порядку, позивачем не подано.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Наведені вимоги процесуального
закону, апеляційний суд прийняв до уваги і дійшов до обґрунтованого висновку
про те, що заявлений позов не має під собою відповідних підстав.

Враховуючи вищезазначене, а також
приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду
апеляційної інстанції не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що
оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119-11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 21.06.2007 у справі № 2/58 залишити без
змін.

Головуючий
Остапенко М.І.

Суддя
Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Борденюк
Є.М.