ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" жовтня 2007 р.
Справа  № 20-27-12/505-06-11341

За позовом  Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач";

до відповідача  Одеської залізниці

про стягнення 6767,68 грн.;

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

Від позивача: Лесько Н.О., діюча за дов. № 18/3745 від 16.11.2006р.

Від відповідача: Бєлоусова С.В., діюча за дов. №423 від 15.09.2005р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення 6767,68грн.

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” звернулося до господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Державного підприємства „Одеська залізниця” 6767,68 грн. –вартість розрядників, поставлених за договором № ЦХП-50104 від 31.01.2004 року, та неакцептованих відповідачем за сповіщенням №10447.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.05.2007р. (суддя Семенюк Г.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Приймаючи рішення, суд виходив з того, що прийняття відповідачем завантаженого позивачем контейнеру на головному матеріальному складі на ст. Усатово не відповідає умовам поставки за Специфікацією № 7.23 до Договору від 10.01.2004 року № ЦХП-50104, за якою товар повинен був бути прийнятий відповідачем на матеріальному складу ДП „Укрзалізничпостач" у місті Фастові, Київської області. Таким чином, прийняття відповідачем без перевірки товару за Специфікацією № 7.23 до Договору від 10.01.2004 року № ЦХП-50104, згідно з умовами FCA, п/п “а” п. А.4., п. Б.4. та п. Б.5. Правил Інкотермс, фактично позбавляє останнього права посилатися на нестачу товару, оскільки саме на нього Правилами Інкотермс покладено обов’язок прийняття товару у погодженому місті та відповідальність за схоронність товару з моменту його прийняття.

Постановою Вищого господарського суду України від 9.08.2007р. рішення суду скасовано у зв’язку з порушенням судом ст.43 ГПК України щодо оцінки доказів, яка має ґрунтуватися на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Касаційною інстанцією зазначено, що судом не досліджено дотримання Одеською залізницею при прийманні продукції вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання  № П-6, затвердженої постановою Державного арбітражу при  Раді  Міністрів СРСР від 15.06.65 року, та доручено усунути зазначені недоліки при новому розгляді справи.

Ухвалою від 22.08.2007р. справу прийнято до провадження суддею Щавинською Ю.М.

При новому розгляді справи позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на недоведення відповідачем факту порушення договору від 10.01.2004р. з боку ДП „Укрзалізничпостач”, тобто факту нестачі продукції. У додаткових поясненнях позивач зазначив, що відповідачем порушено вимоги Інструкції №П-6, а саме: в порушення п.13 Інструкції продукцію не переважено та прийнято в інших одиницях виміру, ніж ті, що вказані в залізничній накладній; в порушення п.16 інструкції відповідач не забезпечив схоронність вантажу; в порушення п.25 Інструкції в акті приймання не зазначено про стан відтисків на пломбах, а також не вказано, що особи, які брали участь у прийомі, попереджені про відповідальність за достовірність вказаних в акті даних. Крім того, посвідчення представників громадськості видані з порушенням вимог вищезазначеної Інструкції.

Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що Одеська залізниця здійснила оплату за фактично отриману продукцію, як це передбачено Порядком розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності від 30.04.2004р. та ст.692 ЦК України, чим виконала свої зобов’язання за договором, а факт нестачі підтверджується актом, складеним із дотриманням вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання від 15.06.65 року № П-6.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

10.01.2004 року між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач" та Державним підприємством „Одеська залізниця" укладено договір поставки № ЦХП-50104, згідно з яким Позивач зобов'язується поставити на умовах цього договору та передати у власність, а Відповідач прийняти і оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості та по цінах згідно Специфікацій, що є невід'ємними частинами договору та надаються додатково. згідно до п.7.2 договору остаточна ціна визначається постачальником на момент постачання та вказується у рахунку-фактурі.

Згідно із специфікацією № 7.23 до Договору від 10.01.2004 року № ЦХП-50104, поставка продукції здійснювалась позивачем на умовах FCA (матеріальний склад ДП „Укрзалізничпостач" у місті Фастові, Київської області), відповідно до вимог Інкотермс (редакція 2000 року).

Із залізничної накладної №32119161 вбачається, що 07.10.2004 року позивачем було відвантажено з Фастівського складу і направлено відповідачу у контейнері № 516130287 вантаж загальною вагою 4000 кг. (брутто) (маса тари - 1000 кг, маса вантажу (нетто) –3000 кг.), а саме - взуття без найменування - 23 коробки (10 коробок - чоботи, 13 коробок - черевики), розрядники - 11 ящиків.

Як свідчить відмітка в п.5 залізничної накладної, 27.10.2004 року вантаж прибув неушкодженим, у справному контейнері із неушкодженими пломбами, у зв’язку з чим був виданий відповідачеві станцією Усатово без перевірки.

27.10.2004 року відповідачем здійснено комісійне приймання вантажу із залученням представника громадськості (посвідчення №10) (т.1 а.с.41), про що складено акт № б/н від 27.10.2004 року (т.1 а.с.39-40), в якому було встановлено наявність нестачі розрядників в кількості 53 шт. У даному акті комісія дійшла висновку, що нестача відбулася з вини вантажовідправника.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, відповідно до п.17 Інструкції надіслав постачальнику телеграму від 27.10.2004р., в якій повідомив, що при комісійному прийманні виявлено нестачу розрядників (фактична кількість 2472 шт.), у зв’язку з чим просив направити представника відправника для участі у перевірці.

У зв’язку з нез’явленням представника відправника та відсутністю відповіді на виклик, 1.11.2004 року, у відповідності до п.18 Інструкції, за участю представника громадськості Грицюка А.І. (посвідчення №11 (т.1 а.с.47) було складено акт про нестачу розрядників РКВН-250 в кількості 53 шт., що виходячи з ціни, що вказана у рахунку-фактурі від 12.10.2004р. (а.с.14), включаючи націнку та транспортно-заготівельні витрати, складає 6767,68 грн.

Враховуючи викладене, виставлене позивачем відповідачу сповіщення (т.1 а.с.15) акцептовано останнім частково із виключенням суми нестачі. Відмова  в акцепті на суму 6767,68 грн. зумовила звернення ДП „Укрзалізничпостач” до суду із відповідним позовом.

Проаналізувавши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи правову природу зазначеного договору, а саме в частині його відповідності умовам FCA  Правил Інкотермс (2000), суд зазначає, що сторони у договорі від 10.01.2004р. (т.1 а.с.10-12), який не є зовнішньоекономічним контрактом, не передбачали поставку товарів на зазначених умовах Інкотермс. Як вбачається із матеріалів справи (т.1 а.с.146-147), специфікацію, в якої це було передбачено, було оформлено лише 4.11.2004р., тобто після завершення поставки, крім того, дії сторін також не свідчать про дотримання ними умов FCA Інкотермс, у зв"язку з чим суд розглядає укладений сторонами договір як договір поставки.

Згідно до ст. 712 ЦК України за договором  поставки  продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку  діяльність, зобов'язується передати  у встановлений строк (строки) товар у власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 669 Цивільного кодексу України визначає, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у  відповідних  одиницях  виміру  або  грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару  може бути погоджена  шляхом встановлення у договорі  купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до п.5.2 договору №ЦХП-50104 від 10.01.2004р. приймання продукції по кількості та якості провадиться замовником (відповідачем) відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання  № П-6, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 року.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем, при встановленні факту нестачі продукції, у повній відповідності із вимогами вказаної Інструкції складено акт, у якому зафіксовано фактичне отримання товару (розрядників) на суму 6767,68 грн. менше, ніж вказано у супровідних документах

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання  кількості  товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару  та  його  оплати,  а  якщо  він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Оплата товару, згідно до ст.692 ЦК України провадиться після прийняття товару або  прийняття товаророзпорядчих  документів на нього, якщо договором  або актами  цивільного законодавства  не встановлений інший строк оплати товару. У будь-якому випадку Покупець зобов'язаний сплатити  продавцеві повну ціну переданого товару. Зазначені положення цілком кореспондуються із п.2.2 Порядку розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності між ДП „Укрзалізничпостач” і залізницями, затвердженого наказом Укрзалізниці №329-Ц3 від 30.04.2004р.

Враховуючи, що відповідачем належним чином доведено факт нестачі розрядників в кількості 53 шт. на суму 6767,68 грн., суд доходить до висновку, що Одеською залізницею було правомірно відмовлено в акцепті сповіщення на зазначену суму, а вимоги позивача про стягнення 6 767,68 грн. не підтверджуються матеріалами справи, у зв’язку з чим задоволенню не підлягають.

Твердження позивача про те, що Одеською залізницею не доведено порушення ДП „Укрзалізничпостач” умов договору щодо кількості продукції, оскільки факт нестачі констатовано з порушенням вимог Інструкції П-6 судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Оскільки фактична кількість місць вантажу, що знаходився у контейнері №516130287, відповідала кількості, зазначеної у залізничній накладній, приймання продукції за кількістю проводилося у відповідності з п.7 Інструкції П-6 на складі кінцевого одержувача, у зв’язку з чим переваження вантажу не повинно було проводитись.

Доводи позивача про те, що відповідачем не було зупинено приймання продукції для виклику представника відправника та не було забезпечено схоронність продукції спростовуються матеріалами справи, а саме телеграмою про виклик представника ДП „Укрзалізничпостач” від 27.10.2004р. із доказами її отримання позивачем (секретарем-друкаркою –Войтенко Г.І.), та актом про передачу розрядників РКВН-250 на відповідальне зберігання у окреме приміщення комори №6, яке опломбовано та здано під охорону. Наявність належної охорони приміщення підтверджено також Договором охорони від 1.01.2004р., укладеним між відповідачем та ТОВ „Супер-Кентавр”.

Що стосується тверджень позивача про недійсність посвідчень, виданих представникам громадськості, суд зазначає. що вказані твердження не відповідають матеріалам справи, оскільки згідно з протоколом №1 від 12.01.2004р. зазначених представників громадськості було лише виділено для участі у прийому продукції, що цілком відповідає п.20 Інструкції, а для участі у прийманні товару (розрядників) 27.10.2004р. та 1.11.2004р. зазначеним особам були видані разові посвідчення №10 та №11 (т.1 а.с.41,47) відповідно до п.21 вищезазначеної інструкції. Крім того, із актів від 27.10.2004р. та 1.11.2004р. (т.1 а.с.39-40, 44-45) вбачається, що особи, які підписали акт, попереджені про відповідальність за достовірність вказаних у ньому даних.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ДП "Укрзалізничпостач" слід відмовити.

Приймаючи до уваги, що рішення господарського суду від 3.05.2007 року, яке було в подальшому скасовано касаційною інстанцією, виконано боржником у добровільному порядку, відповідачу слід роз’яснити, що поворот виконання рішення провадиться  господарським  судом за  заявою боржника, відповідно до ст.122 ГПК України.

Керуючись ст.ст 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя                                                                                       Щавинська Ю.М.