донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

10.10.2007 р.
справа №44/300

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Андреєва В.В.-директор Патюк С.О.
(довіреність від 20.09.2007р.),

від відповідача:

не з*явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1м.Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від

12.09.2007 року

по справі

№44/300

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кокетка" м.Донецьк

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1м.Донецьк

про

стягнення суми боргу з орендної
плати та комунальних послуг, а такожстягнення неустойки у загальному розмірі
7114,41грн

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю „Кокетка” м.Донецьк (далі ТОВ „Кокетка”), звернувся до
господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача,
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1(далі СПД ОСОБА_1),
про стягнення суми боргу з орендної плати 3109,48грн. та комунальних послуг
1483,73грн., а також неустойки 2521,20грн.

Рішенням від 12 вересня 2007року
господарський суд Донецької області
позовні вимоги задовольнив у повному обсязі. Судове рішення мотивоване
тим, що причиною виникнення спору є протиправне порушення відповідачем умов
договору, які регулюють порядок оплати орендної плати, а також порушення
останнім норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов'язань та
правила виконання договорів майнового найму (оренди).

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати в частині стягнення суми заборгованості по сплаті комунальних послуг
на суму 1483,73грн. та неустойки 2521,20грн. В частині стягнення суми
заборгованості з орендної плати на суму 3109,48грн. залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушені
норми матеріального та процесуального права.

Позивач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце судового засідання був
повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про
направлення ухвали про порушення апеляційного провадження, яке було отримано
особисто відповідачем ОСОБА_1 26.09.2007р. (а.с.43). Відповідачем будь-яких
заяв або клопотань про неможливість неявки у судове засідання не надано.
Представник позивача вважає за можливим розглянути скаргу без представника
відповідача, оскільки достатньо наявних матеріалів у справі.  Ухвалою про порушення апеляційного
провадження, судова колегія зазначила, що у разі неявки  сторін у судове засідання, апеляційна скарга
буде розглянута за наявними матеріалами у справі. Відповідач не скористався
процесуальним правом щодо участі у судовому процесі і ця обставина не є
перешкодою для розгляду апеляційної скарги без його участі, судова колегія
вважає за  можливим розглянути справу за
наявними в ній документами.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного господарського суду змінена судова колегія для розгляду
апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів  дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Місцевим господарським судом
встановлено, що 01.02.2006року між  ТОВ
„Кокетка” (позивач) та СПД ОСОБА_1 (відповідач) укладений договір оренди
нежилого приміщення, згідно якого за актом прийому-передачі від 01.02.2006року
позивач передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення площею 117,40кв.м.,
яке розташовано за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.4-7).

Пунктом 9.1 договору сторони
визначили строк дії з 01.02.2006р. до 31.12.2006р. Строк дії договору
пролонгований до 31.12.2007р. рішенням господарського суду Донецької області
від 11.05.2007року у справі №12/27пд, яке не було оскаржено та набрало законної
сили  (а.с.14).

Розділом 3 договору від
01.02.2006року визначено, що розмір щомісячної орендної плати складає
1260,40грн., а розмір компенсації за комунальні послуги становить 428грн. на
місяць. При цьому, оплата орендної плати провадиться щомісячно, не пізніше 10
числа наступного за звітним місяця (п.3.4).

Предметом позову у даній
справі  є вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості по орендній платі за березень-квітень та 14 днів
червня  2007року у сумі 3109,48грн.,
комунальні послуги за березень-квітень та 14 днів червня 2007року у сумі
1483,73грн.

В ході розгляду справи в суді
першої інстанції у відзиві на позовну заяву позов в частині стягнення орендної
плати 3109,48грн. відповідачем був визнаний (а.с.26).  Такі дії відповідача не суперечать
законодавству та не порушують прав і охороннюваних законом інтересів інших
осіб, тому суд першої інстанції правомірно стягнув цю заборгованість на користь
позивача з огляду на приписи ч.5 ст.78 ГПК України, якою передбачено, що у разі
визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення
позову.

Щодо заперечень скаржника на вимоги
стосовно стягнення плати компенсації за комунальні послуги у сумі 1483,73грн.
за березень-квітень та 14 днів червня 2007 року , судова колегія зазначає, що у
ході розгляду спору господарським судом з'ясовано, що договором не зазначений
строк виконання зобов'язання щодо сплати компенсації за комунальні послуги.
Отже, оскільки  строк  для проведення вказаної оплати не
встановлений ані угодою сторін, ані законом, то це зумовлює застосування ст.530
Цивільного кодексу України. Не визначення строку виконання боржником
зобов'язання, зумовлює   право кредитора
(позивача) вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок в семиденний строк від для пред'явлення вимоги (ч. 2 ст.530
Цивільного кодексу України).

Вимога про оплату компенсації за
комунальні послуги у сумі 1483,73грн. за березень-квітень та 14 днів червня
2007 року була направлена  відповідачу
шляхом пред'явлення претензії №2/06/07 від 22.06.07року (а.с.10). Таким чином,
відповідач повинен платити комунальні послуги до 29.06.07 року.  На момент
пред'явлення позову вказана претензія залишилась без задоволення. Тому,
господарський суд правомірно задовольнив зазначений борг.

Разом з тим, як видно із матеріалів
справи, 13.06.07 року (після закінчення строку для оплати орендної плати за
березень-травень 2007 року) позивач надіслав відповідачеві листа, в якому
зазначалося про відмову орендодавця від договору в порядку статті 782 ЦК
України внаслідок невиконання грошового зобов'язання протягом строку понад три
місяці поспіль (а.с.9). Отже,  строк дії
договору припинився з 14.06.2007року. Але, незважаючи на вимоги позивача про
звільнення орендованого приміщення, на момент розгляду спору спірне приміщення
не було повернуто, відповідачем не надано доказів повернення приміщення та складання
відповідного акту приймання-передачі орендованого майна.

Статтею  785 Цивільного кодексу України що у разі
припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві
річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі. Приписами частини другої даної статті
передбачено,  якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача
сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час
прострочення.

Отже, оскільки період прострочки
користування приміщенням після розірвання договору оренди складає з
14.06.2007року до 09.08.2007року (дата подання позову), а розмір орендної плати
у відповідності до п.3.1 договору складав 1260грн.40коп. на місяць, то розмір
неустойки відповідно до вищевказаної норми законодавства за вказаний період
становить  2521,20грн.

Враховуючи викладене, господарський
суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, відповідно до
чинного законодавства дійшов обґрунтованого висновку щодо обов'язку відповідача
сплатити позивачеві неустойку у сумі 2521,20грн.

Посилання відповідача, що всі
надані ним заперечення не були розглянуті судом та його  клопотання нібито залишені без задоволення,  і судове рішення не містить жодного припису
щодо заявленого ним клопотання, не приймаються до уваги, оскільки, дослідивши
даний факт, судова колегія  встановила,
що будь-яких письмових клопотань, не було заявлено, окрім клопотання у порядку
ст.22 ГПК України про ознайомлення із матеріалами справи (а.с.24). Отже,
заявник не підтвердив своїх доводів про порушення судом першої інстанції норм
процесуального права при розгляді справи.

В апеляційній скарзі заявник
посилається на порушення господарським судом вимог ст.83 ГПК України, та на
його думку, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і за власною
ініціативою стягнув борг та неустойку без клопотання сторін щодо цих вимог.
Дані посилання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки  предметом спору в даній справі є питання щодо
стягнення суми боргу з орендної плати 3109,48грн. та комунальних послуг
1483,73грн. на підставі договору оренди від 01.02.2006р., а також неустойки у
сумі 2521,20грн. відповідно до ст.785 Цивільного кодексу України. Крім того,
судова колегія звертає увагу на те, що відповідно  до вимог Господарського процесуального
кодексу України позивач самостійно визначив предмет та підставу позову. В
даному випадку, судом першої інстанції розглянутий спір в межах заявлених
позовних вимог.

Твердження заявника скарги на
порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення  вимог ст.84 Господарського процесуального
кодексу України також є безпідставними, оскільки,  у мотивувальній частині рішення господарським
судом зазначено, що причиною виникнення спору є протиправне порушення
відповідачем умов договору, які регулюють порядок оплати орендної плати, а
також порушення останнім норм ЦК України, які регулюють загальні умови
виконання зобов'язань та правила виконання договорів майнового найму (оренди).

Враховуючи викладене, за
результатами апеляційного провадження, судова колегія дійшла висновку, що суд
першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених
фактичних обставин справи, а також достатньо обґрунтував свої висновки. Підстав
для скасування рішення суду від 12 вересня 2007року не має, оскільки,
відповідно до ст.43 ГПК України рішення  ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для
вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а
доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення.

Витрати по сплаті державного мита
покладаються на заявника скарги у відповідності до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно п.п.г п.2 ст.3 Декрету
Кабінету Міністрів України №7-93 від 21.01.1993р. “Про державне мито”  із апеляційних і касаційних скарг на
рішення  та постанови, а також заяв про перегляд
їх за нововиявленими обставинами  ставки
державного мита встановлюються 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі
подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового
характеру -50 відсотків ставки, виходячи з оспорюваної суми.

По апеляційній скарзі позивачем
перераховано державне мито  квитанцією
від 18 вересня 2007року  у сумі
102,00грн.

Відповідно до п.п.1,3 ст.8 Декрету
Кабінету Міністрів України №7-93 від 21.01.1993р. “Про  державне мито” сплачене державне мито
підлягає поверненню у випадках внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено
чинним законодавством.

Отже, скаржнику належить поверненню
із державного бюджету України державне мито у сумі 51грн.00коп., перерахованого
квитанцією від 18 вересня 2007року, як зайво сплачене.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1м.Донецьк на рішення
господарського суду Донецької області від 12.09.2007року у справі №44/300
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Донецької області від 12.09.2007року у справі №44/300 залишити без змін.

Донецькому апеляційному
господарському суду видати Суб'єкту підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 довідку на повернення зайво сплаченого державного мита  перерахованого   квитанцією від 18 вересня 2007року у сумі  51,00грн.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС