СУД
Ухвала

Іменем України

18
жовтня 2007 року

м.
Севастополь       Справа №
2-30/5458-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
,

суддів
,

,

секретар
судового засідання

за участю
представників сторін:

позивач
не з'явився;

відповідача
не з'явився;

розглянувши
апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки
Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Ловягіна Ю.Ю.) від 11.07.2007 у справі №
2-30/5458-2007А

за
позовом суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

до Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим (вул. Белова, 2, с. Мирне,
Сімферопольський р-н, Автономна Республіка Крим,  97503)

про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /3 від14.03.2006
в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість
за основним платежем у розмірі 35562,00 грн., за штрафними санкціями в сумі
28372,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою
господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2007 у справі №
2-30/5458-2007А позов суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 задоволено.

Визнано
нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від 14.03.2006 №
/3 у частині донарахування податку на додану вартість у сумі 35 562,
00 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 28 372, 50 грн. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь позивача 3, 40 грн судового збору.

Постанова
суду мотивована тим, що податковий кредит сформований на належним чином
оформлених податкових накладних, а тому відповідач неправомірно здійснив
донарахування податку на додану вартість у сумі 35 562, 00 грн та застосував
фінансові санкції у сумі 28 372, 50 грн.

Не
погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просить зазначену постанову скасувати, у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Апеляційна
скарга мотивована тим, що податковий кредит сформований на податкових накладних
виробничо-комерційної фірми „Евіс”, установчі документи якої визнані недійсними
з моменту реєстрації, та приватного підприємства „Кіпарис”, державна реєстрація
якого припинена за рішенням суду, а тому податкові накладні цих осіб не мають
юридичної сили і не можуть бути підставою для включення ціни придбання товару
до податкового кредиту.

У
судовому засіданні 15.10.2007 відповідач підтримав свої вимоги.

Позивач
подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, які мотивовані тим, що
податковий кредит сформований на підставі належним чином оформлених податкових
накладних.

Представник
позивача у судовому засіданні 15.10.2007 просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Розпорядженням
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
24.09.2007 суддю Волкова К.В. замінено на суддю Гоголя Ю.М.

Розпорядженням
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
15.10.2007 суддів Гоголя Ю.М., Плута В.М. замінено на суддів Щепанську О.А.,
Волкова К.В.

У
судовому засіданні оголошувалась перерва з 15.10.2007 до 18.10.2007.

Переглянувши
постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України, судова колегія встановила наступне.

Державна
податкова інспекція у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим
провела перевірку дотримання позивачем податкового та іншого законодавства за
період з 01.07.2003 по 31.03.2006, про що 31.07.2006 складено акт №
35/17-01/ (т. 1, а. с. 8).

На
підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція у Сімферопольському
районі Автономної Республіки Крим 11.08.2006 прийняла та надіслала на адресу
позивача податкове повідомлення-рішення № /0 про донарахування
податку на додану вартість у сумі 56 120, 00 грн та застосування фінансових
санкцій у сумі 31 120, 00 грн (т. 1, а. с. 23).

Рішенням
Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки
Крим від 03.10.2006 № 803/П/31-0 за результатом розгляду скарги позивача
податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від 11.08.2006 №
/0 залишено без змін.

Рішенням
Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим від 15.12.2006
№ 1283/П/25-009 за результатом розгляду скарги позивача скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі
Автономної Республіки Крим від 11.08.2006 № /0 у частині
донарахування податку на додану вартість у сумі 20558,00 грн та рішення Державної
податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від
03.10.2006 № 803/П/31-0 у цій частині (т. 1, а. с. 24).

За
результатами адміністративного оскарження Державна податкова інспекція у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим 26.12.2006 прийняла та
надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № /2 про
донарахування податку на додану вартість у сумі 35 562, 00 грн та застосування
фінансових санкцій у сумі 31 432, 00 грн (т. 1, а. с. 29).

Рішенням
Державної податкової адміністрації України від 27.02.2007 № 887/П/25-0315 за
результатом розгляду скарги позивача податкове повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від
11.08.2006 № /0 з урахуванням рішення Державної податкової
адміністрації в Автономній Республіці Крим від 15.12.2006 № 1283/П/25-009 та
само рішення Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим
від 15.12.2006 № 1283/П/25-009 залишені без змін (т. 1, а. с. 30).

За
результатами адміністративного оскарження Державна податкова інспекція у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим 14.03.2007 прийняла та
надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № /3 про
донарахування на підставі підпунктів 7.8.1, 7.8.2 пункту 7.8, підпункту 7.7.1
пункту 7.7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3,
підпунктів 7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2 статті 7, підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті
2 Закону України „Про податок на додану вартість” податку на додану вартість у
сумі 35 562, 00 грн та застосування на підставі підпунктів 17.1.3, 17.1.2,
17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” фінансових
санкцій у сумі 31 432, 00 грн (т. 1, а. с. 7).

Позивач
оскаржує податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від 14.03.2006 №
/3 у частині донарахування податку на додану вартість у сумі 35 562,
00 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 28 372, 50 грн.

Підставою
для донарахування податку на додану вартість та застосування фінансових санкцій
у зазначених сумах стали наступні обставини.

03.11.2003
між виробничо-комерційною фірмою „Євіс” (Постачальник) та позивачем (Покупець)
укладено договір постачання канцтоварів та інших непродовольчих товарів (т. 2,
а. с. 38). Пунктом 3.1 зазначеного договору встановлено, що Покупець здійснює
оплату отриманого товару за накладною Постачальника протягом 60-ти банківських
днів.

Згідно
з накладними № 0112/03 від 01.12.2003, № 0501 від 05.01.2004, № 020204 від
02.02.2004, № 030204 від 03.02.2004, № РН-010304 від 01.03.2004, № РН-020304
від 02.03.2004, № РН-050304 від 05.03.2004, № РН-010404 від 01.04.2004, №
РН-0505-04 від 05.05.2004, № РН-0505-04/2 від 05.05.2004, № РН-70а від
01.06.2004, № РН-69а від 08.06.2004, № РН-010704/1 від 01.07.2004 Постачальник
поставив позивачу товар на загальну суму 209 265, 41 грн, у тому числі податок
на додану вартість у сумі 34 877, 57 грн (т.3, а. с. 4, 10, 16, 22, 26, 30, 34,
38, 41, 44, 50, 52, 54, 56, ), а покупець здійснив оплату отриманого товару, що
підтверджується квитанціями (т. 2, а. с. 41-151). На зазначену суму
виробничо-комерційною фірмою „Євіс” видано податкові накладні № 0112/03 від
01.12.2003, № 0501а від 05.01.2004, № 45 від 02.02.2004, № 46 від 03.02.2004, №
010304 від 01.03.2004, № б/н від 02.03.2004, № 050304 від 05.03.2004, № 010404
від 01.04.2004, № 49 від 05.05.2004, № 50 від 05.05.2004, № 70а від 01.06.2004,
№ 69а від 08.06.2004, № 010704/01 від 01.07.2004 (т. 3, а. с. 7, 13, 19, 24,
30, 36, , 39, 42, 47, 51, 53, 55, 58).

Згідно
з накладною № РН-000133 від 02.07.2003 приватне підприємство „Кипарис”
поставило позивачу товар на загальну суму 4 106, 46 грн, у тому числі податок
на додану вартість у сумі  684,41 грн.
(т. 3, а. с. 69), а позивач здійснив оплату згідно розрахунку-фактури №
СФ-0000037 від 02.07.2003 (т. 3, а. с. 70), що підтверджується квитанцією (т.
2, а. с. 40). На загальну суму 4 106, 46 грн приватне підприємство „Кипарис”
видало позивачу податкову накладну № 94 від 02.07.2003 (т. 3, а. с. 68).

В
акті перевірки зазначено, що при поданні податкових декларацій з податку на
додану вартість за грудень 2003 року, 1-3 квартали 2004 року до складу
податкового кредиту суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою
ОСОБА_1 безпідставно включено податок на додану вартість у сумі 34 877, 57 грн
на підставі податкових накладних, отриманих від виробничо-комерційної фірми
„Євіс” на загальну суму 209 265, 41 грн, у тому числі податок на додану
вартість -34 877, 57 грн. Рішенням Сімферопольського районного суду Автономної
Республіки Крим від 18.12.2004 у справі № 2-4430/2004 визнано недійсним
державну реєстрацію виробничо-комерційної фірми „Євіс” та свідоцтво платника
податку на додану вартість № 00948866 від 05.07.2000 з моменту зміни юридичної
адреси виробничо-комерційної фірми „Євіс"
(1 січня 2001 року) (т. 1, а. с. 44).

При
поданні податкових декларацій з податку на додану вартість за 3 квартал 2003
року до складу податкового кредиту суб'єкт підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1 безпідставно включив податок на додану вартість у сумі 684, 41
грн на підставі податкової накладної № 94 від 02.07.2003, отриманої від
приватного підприємства „Кипарис”. Рішенням господарського суду Автономної
Республіки Крим від 31.08.2005 у справі № 2-13/12797-2005 припинено державну
реєстрацію приватного підприємства „Кипарис” (т. 1, а. с. 45).

За
цих обставин відповідачем зроблено висновок про заниження позивачем податкового
зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 35 562, 00 грн (34
877, 57 грн +684,41 грн).

Судова
колегія вважає, що висновки відповідача не відповідають обставинам справи та
нормам чинного законодавства.

Відповідно
до пункту 1.7 статті 1 Закону  України
"Про податок на додану вартість", в редакції Закону України на момент
виникнення спору, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим
Законом. Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 того ж Закону
податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв'язку  з придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься  до складу
валових витрат виробництва (звернення) і основних фондів або нематеріальних
активів, які підлягають амортизації.

Відповідно
до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану
вартість” датою виникнення права платника
податку  на  податковий кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата  списання  коштів
з  банківського  рахунку платника податку  в
оплату   товарів   (робіт,
послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку
(товарного  чека)  -  в  разі розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних чеків; або дата  отримання
податкової накладної,  що
засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону передбачено, що не дозволяється
включення у податковий  кредит будь-яких
витрат  зі сплати  податку, які не підтверджені  податковими накладними  або
митними деклараціями, а при
імпорті робіт (послуг) - актом робіт (послуг) або банківським
документом, який підтверджує перерахування коштів в оплату вартості  таких робіт (послуг).

Виробничо-комерційна
фірма „Євіс” була зареєстрована як платник податку на додану вартість з
05.07.2000, що підтверджується свідоцтвом № 00948866 (т. 2, а. с. 3). Рішенням
Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 08 грудня 2004
року у справі № 2-4430/2004 скасовано державну реєстрацію виробничо-комерційної
фірми „Євіс” та свідоцтво платника податку на додану вартість № 00948866 від 5
липня 2000 року з моменту зміни юридичної адреси виробничо-комерційної фірми
„Євіс”, а саме з 1 січня 2001 року (т. 1, а. с. 44). Актом Державної податкової
інспекції в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим № 333/15-2 від
04.02.2005 анульована реєстрація Свідоцтва про реєстрацію виробничо-комерційної
фірми „Євіс” як платника податку на додану вартість (т. 2, а. с. 4).

Як
вбачається із матеріалів справи, приватне підприємство „Кипарис” було
зареєстровано як платник податку на додану вартість з 15.03.2001, що
підтверджується свідоцтвом № 00783712 (т. 2, а. с. 5). Рішенням господарського
суду Автономної Республіки Крим від 31 серпня 2005 року у справі №
2-13/12797-2005 припинено державну реєстрацію приватного підприємства „Кипарис”
(т. 1, а. с. 45). Актом Державної податкової інспекції в місті Сімферополі
Автономної Республіки Крим № 6374/15-2 від 13.09.2005 анульована реєстрація
Свідоцтва про реєстрацію приватного підприємства „Кипарис” як платника податку
на додану вартість (т. 2, а. с. 6).

Але
на дату здійснення господарських операцій та видачі податкових накладних
виробничо-комерційна фірма „Євіс” та приватне підприємство „Кипарис”  були зареєстровані належним чином як платники
податку на додану вартість. Крім того, відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру підприємств та організацій України станом 17.09.2007
приватне підприємство „Кипарис” ще
значиться у реєстрі,
виробничо-комерційна фірма „Євіс” вилучена 26.03.2007 (т. 1, а. с. 125).

Відповідно
до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану
вартість” особи, зареєстровані як платники податку, мають виключне право на
нарахування податку та складання податкових накладних.

Таким
чином, податковий кредит позивачем був сформований на підставі належним чином
оформлених податкових накладних, виписаних особами, які на момент здійснення
господарських операцій були зареєстровані як юридичні особи та як платники
податку на додану вартість.

Визнання
недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання
свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою
недійсність усіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і
до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення
виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

За
таких обставин покупець не може нести відповідальність як за несплату податків
постачальниками, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених
до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Наступне
задоволення позову стосовно особи, що не сплачувала податки, але була
зареєстрована платником податку на додану вартість, при встановленні судом
факту здійснення господарської операції, внаслідок якої видана належно
оформлена податкова накладна, і необізнаності платника податку-покупця з
обставинами, які могли бути підставами для вимог до його контрагентів про
припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця, не може бути підставою для покладення відповідальності за
несплату податку на додану вартість не на постачальника, а на покупця.

Відповідно
до частини 2 статті 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб
та фізичних осіб - підприємців”, якщо  відомості,  які
підлягають  внесенню до Єдиного
державного реєстру,  є недостовірними і
були внесені до нього,  то третя особа
може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа  не
може посилатися на них у спорі у разі,
якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Не
може тягнути за собою покладення відповідальності за несплату податку на додану
вартість не на постачальника, а на покупця при здійснення господарської
операції, внаслідок якої видана податкова накладна, після задоволення позову
про припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, при необізнаності покупця з обставинами, які могли
бути підставами для наведених позовних вимог, коли запис про таке припинення не
було здійснено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців в установленому законодавством порядку на дату укладення договору
чи дату здійснення господарської операції.

За
змістом підпункту “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо дані документальних
перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.
Тобто, податкове зобов'язання може нараховуватись лише платнику податку, яким
покупець, за наведених обставин, не є.

Статтею
67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і
збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно
до пункту 1.3 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість” платник
податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує
товари на митну територію України.

Платники
податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г",
"д" пункту 10.1 статті 10 того ж Закону, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та
своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2. статті
10 зазначеного Закону).

Таким
чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку
постачальником (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та
суму бюджетного відшкодування.

Стаття
19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Отже,
податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати
фінансові санкції на покупця при несплаті цього податку постачальником,
оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та
накладання штрафних санкцій.

А
тому донарахування податку на додану вартість у сумі 35 562, 00 грн є
неправомірним. Оскільки податок на додану вартість нарахований неправомірно, то
застосування фінансових санкцій у сумі 28 372, 50 грн  не відповідає чинному законодавству.

Позовні
вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від
14.03.2006 № /3 у частині донарахування податку на додану вартість у
сумі 35 562, 00 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 28 372, 50 грн
підлягають задоволенню.

З
огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, тому постанова суду
першої інстанції підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтею 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1статті 205,
статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної
Республіки Крим залишити без задоволення.

2.Постанову
господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2007 у справі №
2-30/5458-2007А залишити без змін.

Ухвала
набирає   законної  сили
з  моменту  проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді