АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2007 р.
Справа № 9/3662

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Веденяпіна О.А.

суддів:
Іоннікової І.А.

Черпака Ю.К.

при
секретарі                                                            Гаврилюк
Т.В. ,

за
участю представників сторін:

від
позивача:     ОСОБА_1. (довіреність від
16.05.2007 року),

від
відповідачів:

-
Хмельницької районної державної адміністрації: Мартинюк А.В.

(довіреність
№26/01-1198/07 від 11.07.2007 року),

-
управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної
державної адміністрації: Братенко Г.М. (довіреність від 16.01.2007 року),

від
третьої особи: не з'явився,

розглянувши
апеляційну скаргу  підприємця ОСОБА_2
(м.Хмельницький)

на
рішення господарського суду Хмельницької
області

від
"19" червня 2007 р.  у справі №
9/3662 (суддя Олійник Ю.П.)

за  позовом
підприємця ОСОБА_2(м. Хмельницький)

до
Хмельницької районної державної адміністрації (м. Хмельницький)

та
управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної
державної адміністрації (м. Хмельницький)

за
участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, - Головного управління державного казначейства України у
Хмельницькій області (м. Хмельницький)

про
стягнення 33 375,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2007 року підприємець ОСОБА_2. звернулась до
господарського суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької районної
державної адміністрації та управління праці та соціального захисту населення
Хмельницької районної державної адміністрації про стягнення з відповідачів в
солідарному порядку збитків в розмірі 103 659, 00 грн., що виникли із
заборгованості по сумі компенсаційних виплат по дотації для пільгової категорії
населення за договорами  №46 а від
25.11.2004 року, №16 від 05.01.2006 року та №85 від 22.05.2006 року станом на
21 березня 2007 року, зазначаючи про здійснення пільгових перевезень:

-  у  2004 році на суму 119 318, 00 грн.;

-  у 2005 році на суму 82
123, 45 грн.;

-  у 2006 році на суму 98
800,80 грн.,

посилаючись на ч. 5, ч.11, ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст.37 Закону України
"Про автомобільний транспорт", п. 32 Правил надання послуг
пасажирського  автомобільного  транспорту, ст. 20 Господарського кодексу
України та ст. 22 Цивільного кодексу України.

Заборгованість за 2004 рік у сумі 67 478,78 грн. позивач
обґрунтовує як заборгованість перед ОСОБА_3 (правопопередник позивача згідно
свідоцтва про спадщину).

В  ході   розгляду   справи
позивач   зменшив   розмір
позовних   вимог  до 33 375,00 грн., зазначаючи, що фактично
надано послуг на суму 101 580,97 грн., а профінансовано - 68 205,47 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19 червня
2007 року у справі №9/3662 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, підприємець ОСОБА_2.
подала  апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення та прийняти новий судовий акт, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що обов'язок забезпечувати
компенсацію втрат автомобільному перевізнику внаслідок перевезення пільгових
категорій пасажирів та регулювання тарифів законодавець не пов'язує із
договором і він у позові не пов'язує вимогу на компенсацію від першого
відповідача з договором, не пов'язує свою вимогу на компенсацію з статусом
розпорядника бюджетних коштів в межах субвенцій.

Підприємець зазначає, що субвенції не покривають і не компенсують
всі його збитки у зв'язку з перевезенням пільговиків, тому його не  цікавить джерело їх покриття, оскільки ч. 13
ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" гарантує його
право на покриття збитків без будь-яких прив'язок до джерела погашення.

Позивач  вказує,  що
місцевий  господарський  суд
неправомірно застосував ст. 102 Бюджетного кодексу України і не
застосував п. 25, п. 37 ст. 2  Бюджетного
кодексу України,ч.13 ст.7  Закону України
"Про автомобільний транспорт", п. 2 ст. 3, п. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України.

Підприємець вважає неправомірним висновок суду першої інстанції
про те, що відповідачі не є солідарно зобов'язаними.

Хмельницька районна державна адміністрація у письмовому відзиві на
апеляційну скаргу заперечує проти доводів скарги, просить залишити судове
рішення  без змін, а скаргу - без
задоволення.

Відповідач зазначає, що в діях управління не прослідковується
протиправна поведінка, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення
збитків.

Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької
районної державної адміністрації  у
письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі, просить залишити судове рішення без змін, а  скаргу - без задоволення.

Відповідач вказує, що у відповідності зі ст. 526 Цивільного
кодексу України та умов договору виконав свої зобов'язання належним чином,
тобто виплатив підприємцю компенсацію в межах бюджетних асигнувань в повному
обсязі.

Звертає увагу, що позивач ігнорує положення ст. 68 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Вважає доцільним та обґрунтованим посилання місцевого
господарського суду на ст. 102 Бюджетного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримує.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечують проти
доводів, викладених в апеляційній скарзі, просять залишити скаргу без
задоволення, а судове рішення - без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився.

Колегія  суддів вважає, що
неприбуття в судове засідання представника третьої особи не перешкоджає
судовому розгляду справи, оскільки третю особу належним чином повідомлено про
дату, час та  місце апеляційного
розгляду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд встановив.

Між позивачем та Хмельницькою районною державною адміністрацією
укладено договір №46а без дати підписання на перевезення пасажирів згідно якого
перший відповідач (замовник) надав право позивачу (перевізнику) на перевезення
пасажирів на маршрутах Хмельницький - с. Чабани та Хмельницький - с. Могуленці
з 25.11.2004 року по 01.04.2005 року. Згідно п. 5 договору замовник сплачує
суму дотації, яка передбачена в бюджеті району на рік для пільгової категорії
населення відповідно до фактично виконаної перевізником роботи, підтверджені
відомостями автостанцій. На  примірнику
договору  зроблено відмітку про те, що
дію даного договору продовжено до 01.07.2005 року.

Між позивачем та управлінням праці та соціального захисту
населення Хмельницької районної державної адміністрації 01 серпня 2005 року
укладено договір №10а про розрахунки за надані послуги по перевезенню  пільгових категорій громадян, який
укладений  на  підставі
вищезазначеного  договору  № 46а, за умовами якого (п.2.3) другий
відповідач (платник) зобов'язався згідно Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" за рахунок субвенцій з державного бюджету
місцевому бюджету на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян
та в межах суми бюджетних асигнувань, виділених Хмельницькому району на 2005
рік та  затверджених рішенням
Хмельницької районної ради, сплатити позивачу (перевізнику) компенсацію до
31.12.2005 року за пільгове перевезення окремих категорій громадян по мірі
надходження коштів з державного бюджету на підставі наданих перевізником
документів, передбачених  договором. При
цьому згідно п.3.1 договору перевізник
подає щомісячно до 5 числа наступного
за звітним місяця тимчасові розрахунки, складені відповідно до
відомостей автобусних станцій, на підставі яких
платник складає акти звіряння форми № 3 - пільга, на суму  субвенції з державного бюджету прямо
пропорційно між кожним перевізником та перераховує перевізнику суму
відшкодування по пільговому перевезенню окремих категорій громадян.

Крім того, 05.01.2006 року між позивачем та управлінням праці та
соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації
укладено договір №16  від 05.01.2006 року
про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян,
який  укладений  на
підставі  вищезазначеного  договору
№ 46а, за умовами якого другий відповідач (платник) взяв зобов'язання
згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" за
рахунок субвенцій з державного бюджету місцевому бюджету на компенсацію за
пільговий проїзд окремих категорій громадян в межах суми бюджетних асигнувань,
виділених Хмельницькому району на 2006 рік та в межах затверджених рішенням
Хмельницької районної ради, сплатити позивачу (перевізнику) компенсацію за 2006
рік за пільгове перевезення окремих категорій громадян по мірі надходження
коштів з державного бюджету на підставі наданих
перевізником  документів,  передбачених
цим договором.  При  цьому
згідно п. 3.1 договору перевізник при поданні щомісячних тимчасових
розрахунків подає підписану керівником автостанції  відомість про кількість перевезених пасажирів
пільговиків на пасажирському маршруті. Тимчасові розрахунки подаються до 5-го
числа наступного за звітним місяця, на підставі яких платник складає акт
звіряння форми  3-пільга, на суму
субвенцій з державного бюджету прямо пропорційно між кожним перевізником та
перераховує перевізнику суму відшкодування по пільговому перевезенню по мірі
надходження  коштів субвенції у межах
кошторисних призначень.

Між позивачем та Головним управлінням промисловості та
розвитку  інфраструктури Хмельницької
обласної державної адміністрації
укладений договір №85 без дати підписання на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом загального користування, який діє з 22.05.2006 року
до 22.10.2007 року. Згідно додатку №1 до договору позивачу наданий  маршрут м. Хмельницький - с. Мочуленці.  Окремих договорів щодо розрахунків по цьому
договору не укладалось.

Між позивачем та ВАТ "Хмельницьктранс" укладено  договір № 543 від 20.12.2004 року про сумісну
діяльність, пов'язану з обслуговуванням
пасажирів  автомобільним
транспортом на маршрутах  м. Хмельницький
- смт. Нова Ушиця, м.Хмельницький - с. Могулинці, а  також такий же договір № 59 від 20.01.2005
року.

При цьому між позивачем та
управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької районної
державної адміністрації укладено договір №12 від 09.01.2007 року про розрахунки
за надані послуги по перевезенню
пільгових категорій громадян, який
укладений  на  підставі
одного  з вищезазначених  договорів
№ 543 від 20.12.2004 року, за умовами якого (п.2.3) другий відповідач
(платник) взяв зобов'язання згідно Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевому
бюджету на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян та в
межах суми бюджетних асигнувань, виділених Хмельницькому району на 2007рік та  затверджених рішенням Хмельницької районної
ради, сплатити позивачу (перевізнику) компенсацію до 22.10.2007 року за
пільгове перевезення окремих категорій громадян по мірі надходження коштів з
державного бюджету на підставі наданих перевізником документів, передбачених  договором. При цьому згідно п.3.1 - 3.2
договору перевізник при поданні щомісячних тимчасових розрахунків подає
підписану керівником автостанції
відомість про кількість перевезених пасажирів пільговиків на
пасажирському маршруті. Тимчасові розрахунки подаються до 25-го числа
наступного за звітним місяця, на підставі яких платник складає акт звіряння
форми 3-пільга, який перевізник підписує до 28 числа. На підставі акта звіряння
платник проводить реєстрацію зобов'язань у ВДК Хмельницького району станом на
перше число кожного місяця. При відшкодуванні платником компенсації за пільгове
перевезення останній відшкодовує перевізнику суму в межах передбачених у
місцевому бюджеті асигнувань на зазначену мету. Зобов'язання, взяті платником
за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть здійснюватись.

Позивач вказує , що ним
здійснені пільгові перевезення
в   2004-2007 роках на загальну
суму 101 580,97 грн., у тому числі у 2004 році фактично надано послуг на
суму  18 259,26 грн.,  у
2005  році - 36 524,94 грн., у
2006 році -  36 893,83 грн.,  у  2007
році  -
9 902,94грн., що підтверджується
складеними  відомостями  про розрахунок  за надані
послуги в 2004 - 2007 роках. При цьому вартість фактично здійснених  перевезень підтверджується щомісячними
розрахунками  втрат доходів і покриття
збитків.

Згідно  рішення  20
сесії   Хмельницької районної
Ради   від 27.01.2006 року "Про
районний бюджет на 2006 рік" затверджено субвенцію (головний   розпорядник - другий відповідач) на  компенсацію за пільговий проїзд   окремих
категорій   громадян автомобільним
транспортом в сумі 2 570 300,00 грн. згідно
додатку. Крім того, як вбачається з кошторису на 2006 рік другого
відповідача, плану асигнувань на 2006 рік другого відповідача, довідок про
зміни до річного розпису  бюджету
(кошторису) на 2006 рік, зазначена  сума
збільшена  до 3 059 583,00 грн.

Згідно рішення 10 сесії Хмельницької районної Ради від 19.12.2003
року "Про районний   бюджет  на
2004  рік"  із
змінами  затверджено  субвенцію на компенсацію за пільговий  проїзд
окремих  категорій  громадян
автомобільним  транспортом  в
сумі   1 781 100,00 грн. При цьому
згідно даних другого відповідача про фінансування  перевізників в 2004 році по перевезенню
пільгової категорії населення позивачу
сплачено 84 749,74 грн. (у тому числі по договорах позивача, а не
підприємця  ОСОБА_3, в сумі 1 219,41
грн.),  що підтверджується також  копіями платіжних доручень.  Крім того, на ці суми сторонами  складено
щомісячні  акти  звіряння
розрахунків за надані послуги.

За даними другого відповідача про фактично надані послуги
позивачем у 2004 році зазначена сума становить 5 393,82 грн.,  у  2005
році -  35 270,67 грн., у  2006 році
-   35 932,74 грн.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник
господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені
вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані
цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Ст. 226 Господарського кодексу України  визначено умови і порядок відшкодування
збитків. Зокрема, те, що  учасник
господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний
вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших
учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо
збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на  вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному
порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено
відшкодування збитків в іншому обсязі.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків настає за
наявності таких умов як неправомірна поведінка особи, негативний результат
такої поведінки, причинний зв'язок між неправомірною поведінкою та негативним
наслідком, вини особи, яка заподіяла збитки.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів, які
підтверджують неправомірну поведінку відповідачів, розмір завданих збитків,
причинний зв'язок між неправомірною поведінкою та негативним наслідком.

При цьому слід зазначити, що відшкодуванню підлягають збитки, які
знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням, а причинний зв'язок між
порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за
виконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм   соціального
захисту населення за рахунок  субвенцій з
державного бюджету" №256 від 04.03.2002 року  із змінами і
доповненнями, зокрема,  п.п. 2 та
3  Порядку фінансування  видатків
місцевих  бюджетів  за
державними програмами соціального захисту населення провадиться за
рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах
обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим,
бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної
Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.
Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних
управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких
належать питання праці та соціального захисту населення .

Згідно наведеного, відшкодування збитків   від перевезення   пільгових категорій  громадян
здійснюється   за   рахунок і в межах субвенцій з Державного
бюджету  України, а не з місцевого
бюджету або за рахунок коштів органу місцевого    самоврядування  чи
будь-якої іншої бюджетної установи.

Хмельницька районна державна адміністрація не є  розпорядником коштів   на
здійснення  заходів з виконання
державних програм  за  рахунок субвенцій з державного бюджету  у
періоді, за  який просить  стягнути заборгованість позивач, у зв'язку з
чим не  може   бути
відповідальною особою за сплату зазначених коштів.

Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької
районної державної адміністрації укладено з позивачем договори №10а 01 серпня
2005 року, №16 від 05 січня 2006 року,
№12 від 09 січня 2007 року про розрахунки за надані послуги по
перевезенню пільгових категорій громадян. У п.п. 2.3 вказаних договорів другий
відповідач взяв на себе чітко визначені
зобов'язання  сплатити позивачу
(перевізнику) компенсацію за таких умов: 1) згідно Законів України про
Державний бюджет України на поточний рік; 2) за рахунок субвенції з державного
бюджету   місцевому бюджету на
компенсацію за пільговий проїзд  окремих  категорій
громадян; 3) в межах суми бюджетних асигнувань, виділених Хмельницькому
району на кожний рік, які
затверджені  рішенням  Хмельницької районної Ради;  4) по мірі надходження коштів з державного
бюджету; 5) на підставі наданих перевізником документів, передбачених  договором; 6) з передбаченням  кінцевої дати сплати компенсації.

Матеріали справи свідчать, що зазначені зобов'язання другим
відповідачем   дотримано. При цьому слід
врахувати, що  перерахування другим    відповідачем позивачу сум, понад ті,
які  виділені за рахунок  субвенції, не в межах бюджетних асигнувань,
не в  розмірі, зазначеному  в
кошторисі другого відповідача,
було б бюджетним правопорушенням, передбаченим, зокрема,  Бюджетним
кодексом України.

Згідно ст. 23
Бюджетного  кодексу України   будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного
призначення.

Як передбачено  в  п.3.1 укладених договорів  другим
відповідачем   складено, а
позивачем   підписано  щомісячні
акти звіряння     розрахунків  форми № 3- пільга не на суми, зазначені  в Тимчасових розрахунках суми,  а  на
суми  в межах бюджетних асигнувань.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів збитків в
солідарному порядку слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 227 Господарського кодексу України у разі
заподіяння збитків одночасно кількома учасниками господарських відносин кожний
з них зобов'язаний відшкодувати збитки суб'єкту, якому завдано збитків,
відповідно до вимог статті 196 цього Кодексу.
При цьому згідно останньої статті у разі якщо в господарському
зобов'язанні беруть участь кілька управнених або кілька зобов'язаних суб'єктів,
кожний з управнених суб'єктів має право вимагати виконання, а кожний із
зобов'язаних суб'єктів повинен виконати зобов'язання відповідно до частки цього
суб'єкта, визначеної зобов'язанням. У разі якщо це передбачено законодавством
або договором, зобов'язання повинно виконуватися солідарно. При солідарному
виконанні господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи з зазначених норм законодавства та оскільки підприємцем
укладено з відповідачами окремі угоди, які не передбачають виконання
зобов'язань в солідарному порядку, вимоги позивача про стягнення з відповідачів
збитків в солідарному порядку є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
те, що заявлена позивачем до стягнення сума не підтверджується доказами,
оскільки спростовується копіями платіжних доручень, наданих управлінням праці
та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації.

Не доведено також настання строку проведення розрахунків за 2007
рік, оскільки згідно п. 2.3 договору №12 від 09 січня 2007 року, укладеного між
позивачем та другим відповідачем, зобов'язання сплатити компенсацію настає 22
жовтня 2007 року.

Довід позивача про те, що органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані, крім іншого, забезпечити компенсацію
втрат автомобільному перевізнику внаслідок перевезення пільгових категорій
пасажирів та регулювання тарифів не є переконливим, оскільки ч.4 ст. 37 Закону
України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що  види та обсяги пільгових перевезень
установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним
перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального
користування, збитків від цих перевезень.
При цьому у договорах  на
перевезення пасажирів, про розрахунки  за
надані послуги по перевезенню, укладених позивачем з відповідачами, передбачено
порядок розрахунків  з обмеженням їх
межами суми бюджетних асигнувань, виділених Хмельницькому району, які  затверджені
рішенням Хмельницької районної Ради, сумою субвенції з державного
бюджету місцевому бюджету на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій
громадян і  надходженням коштів з
Державного бюджету України. Щодо можливих
збитків від цих перевезень у вказаних договорах не зазначено.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, рішення господарського суду Хмельницької
області від 19 червня 2007 року у справі №9/3662 прийняте з додержанням норм
матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст.  101,103,105 Господарського процесуального кодексу
України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 19 червня
2007 року у справі №9/3662 залишити без змін, а апеляційну скаргу підприємця
ОСОБА_2 - без задоволення.

2. Справу №9/3662 повернути до господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий
суддя
Веденяпін О.А.

судді:

Іоннікова І. А.

Черпак Ю.К.

Віддрук.
6 прим.:

1
- до справи,

2
- позивачу,

3,4
- відповідачам,

5
- третій особі,

6
- в наряд.