ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 р.

№ 2-20/1771-2007

Вищий
господарський суд  України у складі
колегії  суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. -(доповідача у
справі),

суддів :

Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  касаційну скаргу

Державного підприємства
управління рудникової геології промислових геологорозвідувальних робіт і
технічного буріння “Укрчорметгеологія”

на  постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду від 12.06.2007

у справі

№ 2-20/1771-2007 господарського
суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Державного підприємства
управління рудникової геології промислових геологорозвідувальних робіт і
технічного буріння “Укрчорметгеологія”

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1.

про

стягнення суми та зобов'язання
вчинити дії,

за участю представників сторін від:

позивача: Васюченко А.І. -за довіреністю від
10.1.2007р.

відповідача: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 13.03.2007р. (суддя Луцяк М.І.) позов задоволено
частково; стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1на користь Державного підприємства рудникової геології, промислових
геологорозвідувальних робіт і технічного буріння „Укрчорметгеологія”
10129,31грн. збитків, 187грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; зобов'язано
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_1знести самовільно
збудовані прибудови у м. Керч, вул. Феодосійське шосе 32,  позначені на ген. плані літерами Г, Д, Е, Ж,
З та прибрати територію від будівельних матеріалів в районі вигрібної ями та
лабораторії ДП „Укрчорметгеологія”. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 12.06.2007р. (судді Горошко Н.П.
-головуючий, Щепанська О.А., Плут В.М.) рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим від 13.03.2007р.
скасовано; у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову апеляційної інстанції, залишивши без змін рішення місцевого
господарського суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався наданим
процесуальним правом на участь свого представника в судовому засіданні
касаційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши наявні
матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування
судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення
представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з
встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням виконавчого комітету Керченської міської ради №960 від
15.05.1992р. було затверджено проект відведення земельних ділянок управління
„Укрчорметгеологія” у м. Керчі, відведено в постійне користування під виробничу
базу земельну ділянку площею 2,981га по вул. Феодосійське шосе, 32 в межах
згідно із доданою викопіровкою на плані міста.

Згідно договорів купівлі-продажу
приміщення на аукціоні №196, 197, 198 від 14.01.2002р. фізичною особою ОСОБА_1.
придбано кам'яну будівлю площею 183,1кв.м., кам'яну будівлю лабораторії в літ.
А-а загальною площею 380,5кв.м., кам'яну будівлю кернохранилища (літ. В, В 1,
в) загальною площею 195,5кв.м. у м.Керч, Феодосійське шосе, 32.

Згідно довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 03.01.2007р. є
наявним запис про державну реєстрацію ОСОБА_1(ідентифікаційний код НОМЕР_1)
здійснену 19.06.2006р.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимоги позивача обґрунтовуються тим, що відповідач самовільно використовує
земельні ділянки 0,16га та 0,25га, які передано до користування позивача у м.
Керч, Феодосійське шосе, 32, а також вказується на самовільне зведення ним
прибудов до придбаних будівель, складування будівельних матеріалів.

Згідно приписів ст.116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права
користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Главою 15 Земельного кодексу
України визначено два види користування землею - право постійного користування
земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки.

Статтею 125 цього Кодексу визначено
підстави виникнення права користування земельної ділянки, а саме - одержання її
користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною
ділянкою та його державної реєстрації, і виникнення права оренди земельної
ділянки, а саме - укладення договору оренди і його державна реєстрація.

Порядок надання у постійне
користування земельних ділянок юридичним особам та порядок передачі земельних
ділянок в оренду визначені ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України та ст. 16
Закону України "Про оренду землі".

Статтею 126 Земельного кодексу
України передбачено, що право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної
ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Судом першої інстанції встановлено,
що 24.05.2006р. відповідач звертався до директора ДП „Укрчорметгеологія” із
заявою, в якій посилається на те, що з 2002р. він вступив в володіння
приміщеннями по вул. Феодосійське шосе, 32 (Восточная, 14), які знаходяться на
території земельного відводу ДП „Укрчорметгеологія” та просив погодити межі
розділу земельної ділянки згідно проекту, а також пропонував відшкодувати
витрати за користування земельною ділянкою 0,16га.

На підставі заяви відповідача
директором ДП „Укрчорметгеологія” було видано наказ №26 від 25.05.2006р. щодо
проведення обміру території зайнятої ОСОБА_1. За наслідками обміру 25.05.2006р.
складено акт, який підписаний і ОСОБА_1., згідно якого відповідачем
використовується площа розміром 1584,95кв.м.

15.09.2006 р. за участі
представників ДП „Укрчорметгеологія” складено акт про зайняття відповідачем зі
східної сторони лабораторії території площею 252,2кв.м. (0,25га).

Місцевим судом досліджено службову
записку начальника хіміко-екологічної лабораторії ДП „Укрчорметгелогія” від
06.09.2006р., в якій зазначено, що з липня 2005р. підприємцем ОСОБА_1.
складуються біля підприємства будівельні матеріали, у зв'язку з чим з
проводити  деякі   види
точних  досліджень доводиться   на
території   ЗАТ   „Камиш-Бурун”, що тягне додаткові витрати.

Постановою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю від 22.06.2006р. ОСОБА_1. визнано винним в
скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.97 Кодексу про
адміністративні правопорушення України (самовільне будівництво будинків або
споруд) та накладено стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, як встановив суд першої
інстанції, відповідач не надав доказів на спростування використання ним
земельних ділянок, що надавалися у користування позивачу та щодо вилучення яких
у встановленому порядку не має відповідних доказів. Судом підтверджено факт
відсутності у відповідача передбачених чинним земельним законодавством України
правоустановчих документів на земельні ділянки, дозволів на будівництво,
здійснення будівельних робіт зі зведення прибудов, що позначено на ген. плані
літ. Г, Д, Е, Ж, 3.

Під час розгляду справи в місцевому
господарському суді підтверджено, що внаслідок зайняття, використання земельних
ділянок у діяльності відповідача позивач змушений був нести додаткові витрати у
зв'язку із утриманням, роботою лабораторії на території ЗАТ „Камиш-Бурунський
комбінат”, адже проведення дослідних робіт потребує певних умов. Витрати на
паливно-мастильні матеріали згідно поданих позивачем розрахунків склали
2579,43грн. Відповідно до довідки від 22.11.2006р. оплата за електроенергію в
період з червня 2005р. по жовтень 2006р. склала 1008,23грн.

Згідно із ст.2 Закону України „Про
плату за землю” використання землі в Україні є платним. Позивач продовжує
нараховувати земельний податок за використання ділянок 0,16га і 0,25га, що
фактично зайнято відповідачем. Суми земельного податку згідно розрахунків
склали: по земельній ділянці 0,25га за період з 01.06.2005р. по 31.10.2006р. -
2844,45грн., крім того сплачувалися штрафні санкції у сумі 1019,82грн.; по
земельній ділянці 0,16га за період з 01.11.2003р. по 31.10.2006р. -
3697,20грн., також було нараховано санкції за несвоєчасну оплату у 1591,07грн.

Згідно приписів ст.224
Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні
інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою
стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на встановлення факту
порушення відповідачем встановлених вимог щодо здійснення господарської
діяльності, що призвело до негативних наслідків для позивача як у вигляді
додаткових витрат, так і у продовженні нарахування, внесення плати за землю,
тоді як ця земля використовувалась іншою особою, місцевий господарський суд
дійшов правильного висновку щодо
стягнення збитків в розмірі 10129,31грн. і задоволення позову в цій
частині.

Разом з тим правомірно відмовлено у
відшкодуванні штрафних санкцій у зв'язку з відсутністю причинного зв'язку між
безпосередньо діями відповідача та несплатою сум земельного податку позивачем,
який мав заборгованість, нарахуванням санкцій.

Також цілком правомірно відмовлено
в задоволенні позовних вимог в частині визнання відповідача фактичним
землекористувачем земельної ділянки площею 0,16га та зобов'язання його
сплачувати податок на землю, оскільки такі вимоги не відповідають способам
захисту прав суб'єктів господарювання, що визначені ст.20 Господарського
кодексу України та не узгоджуються із приписами закону України „Про плату за
землю”.

Згідно ст.376 Цивільного кодексу
України особа, яка здійснлиа або здійснює самочинне будівництво нерухомого
майна не набуває права власності на нього.

Як встановлено ст.212 Земельного
кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для
використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється
за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні
ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

З огляду на викладене, колегія
погоджується з висновком суду щодо зобов'язання відповідача знести самочинно
збудовані прибудови та привести земельну ділянку у  придатний для використання стан.

Згідно ст.152 Земельного кодексу
України власник   земельної   ділянки
або  землекористувач  може вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом
відшкодування заподіяних збитків.

Відшкодування збитків власникам
землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні
ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування,
громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і
землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в
тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території,
засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами
(ст.157 Земельного кодексу України).

Вищевикладене не було враховано
апеляційним господарським судом, що призвело про безпідставного скасування
рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 104
Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або
зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для
справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; недоведеність
висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам
справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Проте, скасовуючи рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим, суд апеляційної інстанції не
спростував висновків суду першої інстанції та встановлених ним обставин справи.

У оскаржуваній постанові
Севастопольського апеляційного господарського суду фактично не наведено
обґрунтування порушення або неправильного застосування норм матеріального чи
процесуального права судом першої інстанції, рішення якого оскаржувалось в
апеляційному порядку.

За таких обставин постанова
апеляційного господарського суду підлягає скасуванню з залишенням в силі
рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, п.6 ч.1 ст.1119, 11110,
ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,  -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року у справі №2-20/1771-2007
скасувати, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від
13.03.2007 року у даній справі залишити без змін.

Державне мито у сумі 106,20грн.,
сплачене позивачем за касаційною скаргою, покласти на відповідача. Доручити
господарському суду Автономної Республіки Крим видати наказ.

Головуючий  суддя
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький