донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

16.10.2007 р.
справа №35/183

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Федоров Є.Г. - довір. № 09/1101
від 03.10.2007р.,

від відповідача:

ОСОБА_2. - довір. № д-979 від
09.07.2007р. ОСОБА_3. - довір.№ 5212 від 29.09.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

відкритого акціонерного товариства
"Донецьке обласне підприємство автобусних станцій", м. Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від

03.08.2007 року

по справі

№35/183

за позовом

відкритого акціонерного товариства
"Донецьке обласне підприємство автобусних станцій", м. Донецьк

до

суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Горлівка Донецької області

про

стягнення 158 646,04 грн.

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 03.08.2007р. по справі № 35/183 відмовлено в задоволенні
позову відкритого акціонерного товариства
«Донецьке обласне підприємство автобусних станцій»м. Донецьк
(далі-позивач) до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи  ОСОБА_1м. Горлівка (далі-відповідач) про
стягнення 158 646,04 грн.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, позивач по справі, відкрите акціонерне товариство  «Донецьке обласне підприємство автобусних
станцій»,  звернувся до Донецького
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд  скасувати рішення місцевого господарського
суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх
вимог посилається на  те, що місцевий
господарський суд не в повному обсязі з'ясував всі обставини, які мають
значення для розгляду справи, не врахування господарським судом Донецької
області п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», п. 10.1 Закону України
«Про ПДВ»та п.1.2 та 2.1.2 договору. У поясненнях від 18.09.2007р. позивач на
п.2 ст. 1014 Цивільного кодексу України та одержання відповідачем 20% коштів у
складі  виторгу за перевезення пасажирів
у вигляді податку на додану вартість. Вважає, що  договір укладений з відповідачем носить
елементи договору комісії.

Відповідач у відзиві  на апеляційну скаргу вимоги скаржника не
визнав. В обгрунтування своєї позиції
відповідач по справі посилається
на відсутність у позивача доказів того, що у зв'язку з виконанням
договору, були порушені права або охоронювані законом інтереси позивача, що є
порушенням ст. 1 Господарського процесуального кодексу України. Вказує також на
відсутність доказів перерахування позивачем спірної суми до бюджету. Просить
суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а вимоги викладені
в апеляційній скарзі -без задоволення.

Відповідно  до положень
ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України  здійснювалась
фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Вивчивши матеріали справи, доводи
заявника скарги, вислухавши представників сторін, суд  встановив наступне.

29.12.2005р. між сторонами було
підписано договір № 112/2 (далі Договір), згідно умов якого позивач, відкрите
акціонерне товариство  «Донецьке обласне
підприємство автобусних станцій»за дорученням перевізника (відповідача) приймає
на себе зобов'язання   по організації на
території власних автостанцій (автовокзалів) процесу відправлення пасажирів
транспортом перевізника (відповідача) продажу білетів населенню на проїзд та
перевезення багажу, надання інших послуг населенню згідно з Правилами надання
послуг пасажирського автомобільного транспорту.

Відповідно до п.2.1.2. Договору
об'єднання зобов'язано здійснювати своєчасну попередню та поточну продажу
проїзних та багажних білетів на рейсові автобуси населенню у касах автостанцій
відповідно з Таблицею вартості проїзду та перевозу багажу, яка надається
перевізником та затверджується замовником перевезень (Донецькою
облдержадміністрацією у внутрішньообласних перевезеннях чи Державним
департаментом    автомобільного
транспорту у міжобласному сполученні) згідно вимог діючого законодавства
(а.с.18).

Відповідно до  ч.2 ст. 7 Закону України "Про
транспорт" розрахунки із споживачами
послуг транспорту загального користування проводяться на основі чинних
тарифів у порядку, визначеному кодексами (статутами) окремих видів транспорту
та іншими актами законодавства України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 25 грудня 1996 р. N 1548 "Про встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)" (абз.34 п.12 додатку) передбачено, що обласні державні адміністрації
наділені повноваженнями з регулювання (встановлення) тарифів на перевезення
пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в
приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні.

Розпорядженням Донецької обласної
державної адміністрації № 362 від 23.09.2006р. для всіх суб'єктів
підприємницької діяльності, що здійснюють перевезення, встановлений тариф на
перевезення 1 пасажиру на відстань 1 кілометр у розмірі 0,10 грн.

Тобто, законодавством встановлено
обов'язок здійснювати розрахунки між пасажирами та перевізниками на
внутрішньообласних та приміських автобусних маршрутах загального користування
відповідно до затверджених тарифів.

В таблицях, що затверджені
облдержадміністрацією, у якості примітки вказано, що покладений у її основу тариф
за 1 км. складає 0,10 грн. без ПДВ. В таблицях, що погоджені з Державним
департаментом автомобільного транспорту, також зазначені тарифи 10 копійок та 8
копійок за 1 км. без ПДВ.

Матеріали справи містять документи,
які свідчать, що в період  з  01.01.2005р. по 28.11.2006р. відповідач був
платником єдиного податку.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст.
З Закону України "Про податок на додану вартість" об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників податку з поставки товарів та послуг,
місце надання яких знаходиться на митній території України. Абзацом
"а" пункту 10.1 статті 10 цього вказаного Закону  встановлено, що особами, відповідальними за
нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платники
податку.

Згідно  з
пунктом   6   Указу
Президента  України   "Про
спрощену  систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкт малого  підприємництва, який сплачує єдиний податок,
не є платником податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа
обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Отже,    на
послуги    з    перевезення    пасажирів,    що
надаються  підприємцями -
платниками єдиного податку, не повинен нараховуватися податок на додану вартість.

На виконання умов Договору за
кожним маршрутом складена таблиця вартості проїзду. При цьому, фактично
вартість проїзду розрахована з урахуванням податку на додану вартість (20%).

Виходячи з вищенаведеного,
відповідно до законодавства та за договором від 29.12.2005р. № 112/2
відповідачу мали виплачуватися грошові кошти у розмірі, передбаченому тарифом
без нарахування ПДВ, що узгоджується з
п. 1.2, 2.1.2 договору, додатковій угоді
від 01.03.2006р. до Договору та
ч.2 ст. 7 Закону України "Про транспорт".

Вказана правова позиція збігається
з позицією Державної податкової адміністрації у Донецькій області. Матеріали
справи містять  лист  Державної податкової адміністрації у Донецькій
області від 02.02.2006р. (а.с. 87-88),  в
якому зазначено, що базою оподаткування ПДВ послуг автотранспортного
підприємства є загальна продажна вартість квитка, до складу  якої включається вартість послуги перевізника
та послуг автостанції.

Якщо перевізником виступає
неплатник ПДВ, то згідно з умовами укладеної угоди автостанція повинна
перерахувати йому суму вартості перевезення за вирахуванням комісійної
винагороди. При цьому сума ПДВ, яка вказана автостанцією у вартості квитка
перевізнику - неплатнику ПДВ, не перераховується.

Проте, за період з 01.01.2006р. по
31.10.2006р. відповідачу було виплачено грошові кошти у сумі 951 786, 23 грн.,
що підтверджується відомостями про видачу грошових коштів від реалізації
білетів за цей період з урахуванням  суми
податку на додану вартість у розмірі 158 646, 04 грн. та не заперечується відповідачем.

Тобто, сума податку  на додану вартість, отримана  позивачем від пасажира у складі вартості
квитка підлягала  перерахуванню до
бюджету, а фактичне   перерахування  суми також розміру  відповідачу здійснювалась за рахунок  власних коштів позивача.

Згідно вимог ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і
тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до 83 ЦК України право
вимагати безпідставне набуте майно має особа, яка є власником цього майна.

Враховуючи те, що позивачем
фактично за рахунок власних коштів здійснювались виплати відповідачу, на
отримання яких останній не мав законних підстав, судова колегія дійшла висновку
про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність у
позивача права  власності на кошти, які
він просить стягнути з відповідача.

Необгрунтованими  є також ствердження  відповідача про відсутність доказів щодо  порушення права або охоронюваного законом
інтересу позивача та права на звернення
до господарського суду відповідно вимог ст.1 Господарського
процесуального кодексу України з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України,
колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного
товариства "Донецьке обласне підприємство автобусних станцій", м.
Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 03.08.2007р. по
справі № 35/183 - задовольнити.

Рішення господарського суду
Донецької області від 03.08.2007р. по справі № 35/183 за позовом відкритого
акціонерного товариства "Донецьке обласне підприємство автобусних
станцій", м. Донецьк до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Горлівка про стягнення 158 646,04 грн. - скасувати.

Позовні вимоги відкритого
акціонерного товариства "Донецьке обласне підприємство автобусних
станцій", м. Донецьк - задовольнити.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Горлівка на користь відкритого
акціонерного товариства "Донецьке обласне підприємство автобусних
станцій", м. Донецьк 158 646,04 грн.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський
суд.

Результати розгляду апеляційної
скарги оголошенні в судовому засіданні.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 4 прим.

1- позивачу

1- відповідачу

1-у справу

1-ДАГС