ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" листопада 2007 р.                                                                            Справа  № 10/69

За позовом          Дочірньої компанії “Газ України”Національної акціонерної компанії

“Нафтогаз України” м.Київ

до відповідача    Відкритого акціонерного товариства “Рівнегаз” м.Рівне

про стягнення     296 012 грн. 68 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції та 3% річних

Суддя Павлюк І.Ю.

Представники сторін:

від позивача-          Матвєєва В.А., юрисконсульт (довіреність №376/10 від 29.12.2006р.);

від відповідача- Янкевич Л.Д., юрисконсульт (довіреність №24 від 02.01.2007р.).

Представники сторін не заявили клопотань про технічну фіксацію судового процесу. Суддею роз’яснено сторонам статті 20, 22, 91, 107 ГПК України. Відводу судді не заявлено.

Суть спору: Позивач - Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернувся до суду з заявою про стягнення з відповідача –Відкритого акціонерного товариства “Рівнегаз” 204 884 грн. 66 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції за період березень 2006р.- червень 2007р. та 91 128 грн. 02 коп. 3% річних за період з 17.02.2006р. по 13.06.2007р. з простроченої суми.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 02.03.2004р. Дочірня компанія “Газ України”Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернулася до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства “Рівнегаз” про стягнення боргу та штрафних санкцій за поставлений природний газ згідно договору №10/16-1444 від 25.12.2000р. Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.01.2006р. у справі 17/101 з відповідача стягнуто 3 454 889 грн. 19 коп. основного боргу, в задоволенні решти вимог в позові відмовлено. Вищезазначене рішення виконано в повному обсязі лише 13.06.2007р., тобто з простроченням грошового зобов’язання, а відтак позивач скористався своїм правом на застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідач подав відзив на позов, яким позовні вимоги заперечив повністю, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зокрема, зазначив, що позов пред’явлений без врахування фактичних обставин справи та прийнятого рішення №17/101 від 25.04.2007р. при новому розгляді вищевказаної справи, яке набрало законної сили. В процесі судового розгляду справи №17/101 позивачем була подана заява про збільшення суми позовних вимог. Відтак, у справі №17/101 було задоволено вимоги позивача в частині стягнення збитків, завданих внаслідок інфляції за період січень 2004р. –лютий 2007р. та в частині 3% річних за період з 01.01.2004р. по 30.03.2007р. Таким чином, враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги в даній справі включають період, за який вже проведено стягнення збитків, завданих внаслідок інфляції та 3% річних.

12.10.2007р. до канцелярії господарського суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача 14 645 грн. 84 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції за період з березня 2007р. по червень 2007р. та 10 853 грн. 46 коп. 3% річних за період з 31.03.2007р. по 13.06.2007р. В судовому засіданні 23.10.2007р. позивач підтримав позовні вимоги відповідно до вищезазначеної заяви. Оскільки, заяву подано до прийняття рішення у справі, вона відповідає обставинам справи та не суперечить чинному законодавству –суд прийняв її до уваги. Наслідки відповідних процесуальних дій позивачу відомі, повноваження на вчинення таких дій не оспорюються.

В судовому засіданні 23.10.2007р. представник відповідача позовні вимоги заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у доповненні до відзиву від 22.10.2007р. Крім того, звернув увагу суду, що позивачем проведено нарахування збитків, завданих внаслідок інфляції з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, методики нарахування збитків, завданих внаслідок інфляції, викладеної у листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. за №62-97р. Просить при розгляді даної справи застосувати позовну давність.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.03.2004р. позивач - Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»про стягнення заборгованості за Договором №10/16-1444 від 25.12.2000р. та штрафних санкцій на загальну суму 4 656 351 грн. 27 коп.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Рівненської області №17/101 від 16 лютого 2006 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 червня 2006 року, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 454 889 грн.19 коп. основної заборгованості, судові витрати. В решті позову відмовлено. В зустрічному позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08 листопада 2006 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі скасовані в частині відмови в позовних вимогах щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних збитків та розподілу судових витрат, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті зазначені судові рішення залишено без змін.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Рівненської області №17/101 від 25.04.2007р. з  відповідача стягнуто 1 007 466 грн. 23 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції з січня 2004р. по лютий 2007р. та 265 754 грн. 91 коп. 3% річних за період з 01.01.2004р. по 04.10.2006р.

Вищезазначене рішення виконано в повному обсязі лише 13.06.2007р., тобто з простроченням грошового зобов’язання, а відтак позивач скористався своїм правом на застосування ч.2 ст.625 ЦК України та звернувся з окремим позовом до відповідача про стягнення 14 645 грн. 84 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції за період березень 2007р. - червень 2007р. та 10 853 грн. 46 коп. 3% річних за період з 31.03.2007р. по 13.06.2007р. з простроченої суми.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини справи і давши їм оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться  знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, встановлення у рішенні господарського суду факту наявності на час його прийняття у ВАТ "Рівнегаз" заборгованості перед позивачем у сумі 3 454 889 грн. 19 коп. основного боргу має преюдиційне значення у вирішенні даного спору і не потребує доказування.

За приписами ст.214 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла на момент виникнення грошового зобов’язання відповідача та ст.625 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст.6 ЦК УРСР та ст.11 ЦК України захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені).

Стягнення річних та збитків від інфляції є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов’язань, що може реалізуватись шляхом заявлення окремого позову, не пов’язаного з позовом про стягнення боргу.

В зв'язку з тим, що в країні відбулись інфляційні процеси, позивач має право на збереження реальної величини грошей, присуджених до стягнення рішенням суду, але не виплачених в зв'язку з його невиконанням.

Стягнення річних є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами і, в зв’язку з цим, до цих вимог застосовуються загальні строки позовної давності, передбачені ст.71 ЦК УРСР, ст.257 ЦК України.

На стягнення збитків також поширюються загальні строки позовної давності.

При заявленні окремого позову щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат визначальним є строк погашення боргу, що припиняє їх нарахування.

Саме з урахуванням цієї дати визначається своєчасність заявленого позову та сума цих стягнень.

В порушення вимог ст.33 ГПК України відповідач не надав доказів погашення грошового зобов’язання, що і стало підставою для продовження встановленої законом відповідальності за порушення зобов’язання в межах строку позовної давності.

Викладене спростовує твердження відповідача щодо закінчення строків позовної давності для стягнення збитків, завданих внаслідок інфляції та 3% річних.

Разом з тим, суд погоджується з твердженням відповідача щодо невідповідності здійсненого відповідачем розрахунку інфляційних втрат встановленому порядку. З наведеного в заяві про зменшення позовних вимог розрахунку інфляційних втрат вбачається, що починаючи з березня 2007р. позивач індексував суму боргу до якої додавав проіндексовану за попередній місяць суму боргу. Всуперч вимог ухвали від 23 жовтня 2007р. –позивач не надав суду розширеного розрахунку інфляційних втрат.

Як вірно зазначив відповідач та відповідно до методики нарахування збитків, завданих внаслідок інфляції, наведеної у листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. за №62-97р та рекомендованої для застосування при вирішенні судових справ, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період перемножити між собою.

А так, вбачається обгрунтованим наступний розрахунок збитків, завданих внаслідок інфляції за період з березя 2005р. по травень 2007р., зроблений судом:

Період
Потрібно сплатити
Фактично сплачено
Розмір простроченого платежу
Індекс інфляції за період
Сума з врахуванням індексу інфляції за період (грн.)
Сума інфляційних збитків за період (грн.)

03.2006р.-
3 454 889,19
1 666 250,68
1 788 638,51

03.2007р.-05.2007р.

1 788 638,51
(100,2%х100%х
1 802 969,08
14 330,57

06.2007р.
1 788 638,51
1 788 638,51
-------

Всього:
3 454 889,19
3 454 889,19
-------

14 330,57

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що позивач доказів сплати 10 853 грн. 46 коп. 3% річних та 14330 грн. 57 коп. інфляційних втрат суду не надав, позовні вимоги про їх примусове стягнення, як обґрунтовані, підлягають до задоволення. В частині стягнення 315 грн. 27 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції, в позові належить відмовити.

Відмова позивача від 190 238 грн. 82 коп. нарахованих збитків, завданих внаслідок інфляції та 80274 грн. 65 коп. 3% річних є підставою для припинення провадження у справі в частині стягнення 270 513 грн. 38 коп. на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Судові витрати, передбачені ст.44 ГПК України і понесені позивачем в зв'язку з зверненням до суду за захистом порушеного права на підставі ст.49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, заявлені вимоги задоволені лише на 8,5077% - тому понесені позивачем судові витрати належить покласти на відповідача в пропорційному співвідношенні.

Керуючись стст. 33, 36, 43, 46-49, 80, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз», яке знаходиться в м.Рівне, вул.Білякова,4 на користь Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», яка знаходиться в м.Київ, вул.Шолуденка,1 10 853 грн. 46 коп. 3% річних за період з 31.03.2007р. по 13.06.2007р., 14 330 грн. 57 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції за період з  березня 2007р. по травень 2007р., 251 грн. 84 коп. витрат по сплаті державного мита та 10 грн. 04 коп. плати за послуги по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

3. В частині стягнення 315 грн. 27 коп. збитків, завданих внаслідок інфляції, в позові відмовити.

4. В частині стягнення 270 513 грн. 38 коп. провадження у справі припинити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя

підписано "08" листопада 2007 р.