ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

09 листопада 2007 р.           Справа 6/368-07

за позовом:Акціонерного комерційного банку "Правекс-Банк", м. Київ

до:Фірми "ІВО+КГ", м. Вінниця

про стягнення заборгованості за кредитним договором №96-2002 від 25.12.2002р. на суму 25 322,87 грн.

Головуючий суддя

При секретарі судового засідання

Представники

позивача :   Григоренко Н.В. (  дор. від 06.09.2007)

відповідача : Гапонюк А.Л. директор

ВСТАНОВИВ :

3.10.2007 позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов’язань по  кредитному договору № 96-2002 від 25.12.2002 , в т. р. за несвоєчасне повернення кредиту за період з 06.09.2006 по 05.09.2007 у сумі 24766 грн. 68 коп. та за несвоєчасне повернення відсотків за період з 06.09.2006 по 05.09.2007 у сумі 556 грн. 19 коп., відповідно до поданого розрахунку.

У позовній заяві посилався на те, що 25.12.2002 р.   між сторонами був укладений   договір № 96-2002 про відкриття кредитної лінії  на суму 150000 грн., відповідно до умов якого відповідач повинен був повернути кредит у визначений договором та додатковими угодами термін – 25.06.2004 р.  та  сплатити відсотки за користування кредитом у визначеній договором та додатковою угодою сумі. Кредит був наданий позичальнику  під заставу належного на праві власності  відповідачу майна  , а саме, приміщення магазину з прибудовою під №15, що знаходиться по вул. Ватутіна  у м. Вінниці.

У зв’язку з невиконанням зобов’язань за кредитним договором,  на підставі заяви банку, 5.11.2004  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис   про стягнення заборгованості за кредитним договором № 96-2002   за рахунок вартості заставного майна та переданий на виконання до відділу ДВС.  3.09.2007 р. заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень ВДВС головного управління юстиції у Вінницькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв’язку з тим, що сума згідно виконавчого напису перерахована позивачу у повному обсязі.

Посилаючись на те, що зобов’язання з повернення кредиту та відсотків було прострочене за період з 06.09.2006 по 05.09.2007 , просить стягнути  за цей період пеню у розмірі подвійної облікової ставки за кожний день прострочення на підставі  п. 9.1 Договору.

Відповідач у відзиві на позов   та його представник  в ході судового розгляду спору проти позову заперечує, посилаючись при цьому зокрема на наступне:

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання , якщо інше не встановлене законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання  повинно було бути виконане. Оскільки зобов’язання по поверненню кредиту повинно було бути виконане 25.06.2004, останній строк для нарахування пені становив 25.12.2004 р. , отже за період , заявлений у позові, не може бути здійснене нарахування пені.

Суд,   з’ясувавши у судовому процесі всі обставини справи у їх сукупності, оцінивши подані сторонами докази у справі та заслухавши пояснення представників сторін, керуючись законом, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, при цьому виходив  з наступного.

Спірні відносини, які є предметом даного судового розгляду виникли на підставі ст. 611 та ст. 549 ЦК України , якими встановлено обов’язок боржника у разі порушення ним зобов’язання  передати кредитору грошову суму,  зокрема  обов’язок боржника сплатити пеню у розмірі, встановленому договором, та на підставі ст. 232 ГК України , що визначає порядок застосування штрафних санкцій у сфері господарських відносин.

Матеріалами справи встановлено, що  25.12.2002 р.   між сторонами був укладений   договір № 96-2002 про відкриття кредитної лінії  на суму 150000 грн., відповідно до умов якого відповідач повинен був повернути кредит у визначений договором та додатковими угодами термін – 25.06.2004 р.  та  сплатити відсотки за користування кредитом у визначеній договором та додатковою угодою сумі. Кредит був наданий позичальнику  під заставу належного на праві власності  відповідачу майна  , а саме, приміщення магазину з прибудовою під №15, що знаходиться по вул. Ватутіна  у м. Вінниці.

Термін дії договору визначено п.10.6 договору до повного виконання зобов’язань за ним.

У зв’язку з невиконанням зобов’язань за кредитним договором,  на підставі заяви банку 5.11.2004  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис   про стягнення заборгованості за кредитним договором № 96-2002   за рахунок вартості заставного майна та переданий на виконання до відділу ДВС.

Зокрема, виконавчим написом нотаріуса запропоновано до стягнення відсотки у сумі 3323 грн. 67 коп. ( нараховані станом на 20.10.2004 р.), кредит у сумі  148000 грн. , пеня за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 7213 грн. 99 коп.   ( нарахована станом на 20.10.2004 р.), пеня за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 185 грн. 90 коп.   ( нарахована станом на 20.10.2004 р.) та плата за вчинення виконавчого напису у сумі 1700 грн., а всього 160423 грн. 56 коп.

Вказана сума була перерахована боржником  на рахунок виконавчої служби платіжним дорученням №1 від 28.08.2007 р.

3.09.2007 р. заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень ВДВС головного управління юстиції у Вінницькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв’язку з тим, що сума згідно виконавчого напису перерахована позивачу у повному обсязі.

На думку позивача, у боржника виникло зобов’язання сплатити пеню за період з  06.09.2006 по 05.09.2007.

Судом встановлено, що 11.06.2007 р. відповідач  звернувся до позивача з заявою, у якій просив надати довідку про заборгованість фірми „Іво+КГ” по пені, процентам та кредиту станом на час звернення, оскільки мав намір найближчим часом погасити  заборгованість. (Відправлення заяви стверджується квитанцією рекомендованої пошти від 11.06.2007 р. ) Також 11.06.2007 відповідач звернувся з заявою аналогічного змісту за зразком, запропонованим Банком.

Відповідно до довідки Банку № 57669/02 від 18.07.2007 р.    станом на 16.07.2007  прострочена заборгованість за договором № 96-2002 від 25.12.2002 р. складає 148 000грн. , прострочена заборгованість за відсотками складає 3323 грн. 67 коп.

Крім цього, відповідно до довідки Банку № 162-5746/06-1 від 04.10.2006 р. ,   станом на 04.10.2006  кредиторська загальна  заборгованість за договором № 96-2002 від 25.12.2002 р. становила 158723, 56 грн., а саме : відсотки у сумі 3323 грн. 67 коп. , кредит у сумі  148000 грн. , пеня за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 7213 грн. 99 коп.   , пеня за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 185 грн. 90 коп. , що відповідає сумі виконавчого напису, вчиненого станом на 20.10.2004 р.

Вказані документальні докази свідчать про те, що позивач не нарахував пені за прострочення зобов’язання після вчинення виконавчого напису, однак після сплати повної суми, зазначеної самим Банком, одномоментно здійснив нарахування пені за період одного року, що передував  повному розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України  зобов’язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Відповідно до п.9.1 Договору  № 96-2002 від 25.12.2002 р. передбачена відповідальність позичальника  за порушення термінів повернення кредиту або внесення відсотків за користування кредитом сплатити пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Відповідно до Постанови НБУ №255 від 18.06.2003 р.   п. 1.20  умови нарахування та сплати доходів та витрат (дата нарахування, термін сплати, період розрахунку тощо) а також неустойки в разі порушення боржником зобов'язання визначаються договором між банком і контрагентом. Пунктом 1.21 передбачено, що розрахунковий період для нарахування процентних доходів визначається договором відповідно до вимог законодавства України. Отже, нормативні документи національного банку свідчать про те, що процентні доходи мають бути нараховані банком по обліку станом на кожну дату заборгованості. Про суму нарахування, період та термін сплати має бути повідомлений боржник відповідно до умов договору.

На запити боржника Банком не було повідомлено про нарахування пені на дату сплати боргу, хоча  за договором застави від 25.12.2002 р. заставленим майном забезпечувались всі зобов’язання , в т. р. пені і штрафи.

Суд дійшов висновку, що нарахування пені не здійснювалось позивачем відповідно до умов договору, за кожний день прострочення з часу виникнення зобов’язання.

Крім цього, відповідно до ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання , якщо інше не встановлене законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов’язання мало бути виконано.

На підставі  викладеного, позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 06.09.2006 по 05.09.2007 у сумі 24766 грн. 68 коп. та за несвоєчасне повернення відсотків за період з 06.09.2006 по 05.09.2007 у сумі 556 грн. 19 коп. задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.ст. 47,49, 82,84,85,   ГПК України ,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Суддя

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України  13 листопада 2007 р.