АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2007
№ 49/97

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:           Кондес  Л.О.

суддів:             Михальської  Ю.Б.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Яценко О.С. (за дов.),

від відповідача 1 - Кальний К.Є (голова
правління),

від відповідача 2 - не
з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Науково-виробничого колективного підприємства (далі - НВКП)
"МІТІС"

на рішення Господарського суду м.Києва від
23.07.2007

у справі № 49/97

за позовом                               НВКП
"МІТІС"

до                                                   1.
Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ)
"Політех"

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про
визнання договору про надання послуг № 07-03/06 від 07.03.2006 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
м.Києва від 23.07.2007 у справі №49/97у задоволенні позову НВКП „МІТІС” до ОСББ
„Політех” та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1про визнання договору про
надання послуг №07-03/06 від 07.03.2006 недійсним відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду,
НВКП „МІТІС” звернувся до Київського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м.Києва
від 23.07.2007 у справі №49/97 та прийняти нове, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим,
що висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, при
прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано
норми матеріального та порушено норми процесуального права, неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ
„Політех” заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає оскаржуване
рішення суду першої інстанції законним, прийнятим відповідно до норм
законодавства та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

18.10.2007 від відповідача 2 на
адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, судова
колегія встановила наступне.

07.03.2006 між ОСББ „Політех”
(відповідач 1) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1. (відповідач 2) був
укладений Договір про надання послуг № 07-03/06 (далі - Договір), відповідно до
умов якого за завданням Замовника (відповідач 1) Виконавець (відповідач 2)
виконує повний комплекс робіт по заміні водяних насосів підкачки холодної води
насосного обладнання в будинку за адресою м. Київ, АДРЕСА_1.

В позовній заяві, як і в
апеляційній скарзі, позивач зазначає, що договір № 07-03/06 від 07.03.2006 має
бути визнаний недійсним на підставі статті 227 Цивільного кодексу України,
оскільки, на його думку, послуги, які були надані фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1, підлягають ліцензуванню.

В обґрунтування позовних вимог та
апеляційної скарги позивач зазначає, що зазначеним Договором порушуються його
права та законні інтереси, так як в даному будинку на праві приватної власності
йому належать квартири, а потенційні покупці, уклавши попередні договори
купівлі-продажу квартир, дізнавшись про те, що встановленням водяних насосів в
будинку займається не спеціалізована організація, відмовляються укладати
основні договори. Так, апелянт посилається на лист ОСОБА_2., в якому останній
повідомляє про відмову від укладення договору купівлі-продажу квартири, що
належить позивачу.

Колегія суддів не приймає зазначені
твердження апелянта з огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України „Про
ліцензування певних видів господарської діяльності” від 01.06.2000 №1775-ІІІ
встановлено, що види господарської діяльності, крім випадків, передбачених
частиною другою цієї статті, які не включені до переліку видів господарської
діяльності, встановленого статтею 9 цього Закону, не підлягають ліцензуванню.

Відповідно до пункту 30 статті 9
Закону України „Про ліцензування певних видів підприємницької діяльності”
ліцензуванню підлягає такий вид діяльності як будівельна діяльність
(вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та
огороджуючи конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних
мереж).

Наказом Державного комітету України
з питань регуляторної політики та підприємництва та Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової політики України від 13.09.2007 №112/182,
зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.1.2001 за N939/6130 затверджено
Ліцензійні умови провадження будівельної діяльності (вишукувальні та проектні
роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючих конструкцій,
будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж).

Згідно пункту 1.3. вищезазначених
Ліцензійних умов вони є обов'язковими для суб'єктів господарювання, які
виконують види робіт, визначені у додатку.

Додаток до пункту 1.3. Ліцензійних
умов містить вид роботи, яка потребує ліцензуванню - монтаж внутрішніх
інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання водопроводу і
каналізації (3.03.02).

Як вбачається з договору № 07-03/06
від 07.03.2006 виконавець здійснював не монтаж інженерних мереж, а виконував
роботи по заміні насосів підкачки холодної води насосного обладнання будинку.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті
203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої
статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує
його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач не навів обставин, з якими
закон пов'язує визнання угоди недійсною та недотримання сторонами при укладенні
договору про надання послуг №07-03/06 від 07.03.2006 вимог, які встановлені в
статті 203 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави для визнання
його недійсним.

Суд першої інстанції правомірно не
прийняв як доказ порушених оспорюваною угодою прав позивача лист ОСОБА_2. щодо
відмови від купівлі квартири, оскільки зі змісту цього листа неможливо
встановити, з яких саме причин він відмовився укладати договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства
та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування,
не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не було надано належних
доказів, які б підтверджували обґрунтованість його позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва від
23.07.2007 у справі №49/97 відповідає чинному законодавству, підстав для його
скасування або зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103,
105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НВКП „МІТІС”
залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 23.07.2007
у справі №49/97 - без змін.

Матеріали справи №49/97 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в
місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді
Михальська  Ю.Б.

02.11.07 (відправлено)