СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

24.12.07
Справа№ 15/366

за позовною заявою  Суб”єкта підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_1, м.Борислав

до відповідача Вищого
навчального закладу „Львівського кооперативного коледжу економіки і права”,
м.Львів

про спонукання до вчинення дій

Суддя  Т.Костів

Представники

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: Лапка Я.І.
(доручення № 1034 від 10.12.2007р.)

Суть спору: Позовну
заяву подано фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1, м. Борислав, Львівська
область, до вищого навчального закладу “Львівського кооперативного коледжу
економіки і права” про спонукання до вчинення дій -повернення переплачених
коштів в сумі 6856 грн..

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 09.11.2007 р. було порушено провадження у справі та
призначено розгляд на 12.12.2007 р. Розгляд справи відкладався на 18.12.2007 р.
з мотивів, зазначених в ухвалі від 12.12.2007 р. В судовому засіданні
18.12.2007 р. оголошено перерву до 24.12.2007 р.

Представникам сторін роз'яснено їх
права згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа
слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що
20.04.2001 р. між ним та Дрогобицькою філією вищого навчального закладу  “Львівський кооперативний коледж економіки і
права” був укладений договір оренди приміщення під стоматологічний кабінет.
Орендна плата була встановлена в сумі 2,70 грн. в місяць. Однак, позивач
переплатив суму орендної плати за строк оренди на 6856 грн. Просить позов
задоволити.

Відповідач позов заперечив з
мотивів, зазначених у відзиві. Заперечивши факт переплати позивачем  коштів повідомили, що Дрогобицька філія не
має статусу юридичної особи та не була уповноважена розпоряджатись майном
відповідача. Вважають договір оренди недійсним. Просять у позові відмовити за
безпідставністю.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

20.04.2001 р. між позивачем
(орендар) та Дрогобицькою філією Львівського кооперативного технікуму економіки
і права (орендодавець) був підписаний договір оренди не житлового приміщення,
згідно із яким орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не житлове
приміщення в м. Дрогобич, вул. Сагайдачного, 37/А загальною площею 14 кв.м. з
20.04.2001 р. по 20.04.2007 р. (з можливістю автоматичної пролонгації) зі
сплатою орендної плати в сумі 2,70 грн. в місяць.

У відповідності до п. 2.1.
положення про Дрогобицьку філію Вищого навчального закладу “Львівський
кооперативний коледж економіки і права”, філія є відокремленим структурним
підрозділом коледжу без статусу юридичної особи. Доказів наявності у філії чи
її директора станом на дату підписання договору оренди не житлового приміщення
від 20.04.2001 р., суду не надано.

У відповідності до ст. 256 ЦК УРСР,
який діяв на час існування спірних відносин, за договором майнового найму
наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за
плату. З врахуванням норм ст. 23 ЦК УРСР, статусом наймодавця наділений
власник  майна, зокрема, юридична особа.
У відповідності до ст. 26 ЦК УРСР, цивільна правоздатність визнається за
юридичною особою, а не її підрозділами, які таким статусом не наділені.
Підстав, передбачених законодавством, зокрема, ст. 164 ЦК УРСР, за яких
Дрогобицька філія підписавши зазначений договір могла покласти обов'язки, що з
нього випливають, на відповідача, з матеріалів справи не вбачається. Матеріали
справи також не містять доказів погодження відповідачем такої угоди, оскільки
вся документація по її виконанню оформлялась між позивачем та Дрогобицькою
філією.

Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР, яка
діяла на час існування спірних відносин, недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону. У відповідності до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, до договорів, що були укладені до 01.01.2004 р. і продовжують діяти
після набрання чинності ЦК України, правила ЦК України застосовуються лише щодо
підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів не залежно
від дати їх укладення. Проте, аналогічна за змістом норма міститься і у ст. ст.
203, 215 ЦК України. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд,
приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній
частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доцільність скористатись
цим правом та визнати договір оренди не житлового приміщення від 20.04.2001 р.,
підписаний між Дрогобицьким філіалом Львівського кооперативного технікуму
економіки і права та підприємцем ОСОБА_1 недійсним на майбутнє.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач використовував орендоване приміщення, сплачував по рахунках,
виставлених Дрогобицькою філією та по зазначених філією реквізитах кошти з
врахуванням експлуатаційних витрат, що підтверджується відповідним розрахунком.
Заперечень щодо розміру експлуатаційних витрат суду не надано, сторони на цю
обставину не посилались.

Позивач посилається на проведення
ним переплати коштів в сумі 6856 грн., однак, належних доказів такої переплати
суду не надано. Як випливає з даних акту звірки розрахунків (із зауваженнями
позивача) від 13.09.2007 р., за період з 01.01.2007 р. по 01.07.2007 р. сальдо
становить 1866,63 грн. Стверджуючи, що переплата сталась раніше, позивач надав
копії платіжних документів, узагальнених у розрахунку проплати за період з
20.04.2001 р. по 31.07.2004 р., загальна сума яких становить лише 1953 грн.
Таким чином, розмір заявлених позивачем позовних вимог не доведений суду у
встановленому порядку належними доказами, як і підстави для покладення на
відповідача обов'язку їх повернути. У відповідності до ст. 14 ЦК України,
цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не
є обов'язковим для неї.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що у позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49,
75, 82, 83, 84 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1.          Визнати договір оренди не житлового
приміщення від 20.04.2001 р., підписаний між Дрогобицьким філіалом Львівського
кооперативного технікуму економіки і права та підприємцем ОСОБА_1 недійсним на
майбутнє.

2.          У позові відмовити повністю.

Суддя