ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 128/14-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого

Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача
Мога М.В. –дов. від 27.12.2006р.

відповідача

військової прокуратури

Чорноштан О.Г. –дов. від 15.01.2007р.

прокурор -  Стояновський Е.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні   касаційне
подання
Заступника військового прокурора Центрального регіону України

на  постанову
від 13.03.2007р.  Київського міжобласного апеляційного  господарського суду

у справі
№ 128/14-06 господарського суду Київської області

за позовом
Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до

Державного підприємства "Міжнародний  аеропорт Бориспіль"

за участю третьої особи
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Транспорт Систем"

про
витребування майна із незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

У березні 2006р. заступник військового прокурора Центрального регіону України  звернувся до господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до Державного міжнародного аеропорту «Бориспіль»про витребування майна із незаконного володіння.

Позивач у позовній заяві зазначав, що Міністерство оборони України в    рамках міжнародного контракту від 15.06.2002р. №  ЦР-В-1ІА.Г, відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом США від 07.05.92 "Про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво" та Угоди між Урядом України та Урядом США від 08.12.99р. "Щодо реалізації програм міжнародної технічної допомоги у військовій сфері" у 2004 році повинно було отримати від Міністерства оборони США міжнародну технічну допомогу (вантаж із запасними частинами для автомобілів "Хаммер").

Даний вантаж відноситься до міжнародної технічної допомоги, про що свідчить реєстраційна картка проекту від 16.09.04 № 1049-08 видана Міністерством економіки України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.02р. № 153 "Про створення єдиної системи залучення, використання та моніторингу міжнародне технічної допомоги".

Посольство США в Україні листом від 29.09.04р. № СЮС-143-04 повідомило Міністерство оборони України про прибуття вантажу до Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль"  та необхідність термінового його отримання.

Вказаний вантаж, прибув двома частинами: 1 та 4 вересня 2004 року на підставі авіаційних накладних від 04.09.04 № 1 та від 09.09.04р.

№ 1, що було підтверджено листом Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" від 07.10.05 № Д-01-23-1350 та по прибуттю був розміщений на складі тимчасового зберігання Служби поштово-вантажного обслуговування Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль".

На підставі статті 4 Угоди між Урядом України та Урядом США від 08.12.99р. "Щодо реалізації програм міжнародної технічне допомоги у військовій сфері" (ратифікованої Законом України від 02.11.200 № 2079-111 "Про ратифікацію Угоди між Урядом України та Урядом США щодо реалізації програм міжнародної технічної допомоги у військовій сфері") вантаж після надходження в Україну переходить у власність України і набуває статус державного майна.

Таким чином, відповідно до вимог статті 2 цієї ж Угоди Міністерство оборони України, як орган уповноважений Урядом України на виконання положень даної Угоди отримало право власності на даний вантаж і Міністерством оборони України були здійснені процедури митного оформлення згаданого вантажу, про що свідчать митні декларації.

Міністерство оборони України листами від 19.07.05 № 326/773 та від 08.09.05 № 300/1/1783/с зверталось до Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" про видачу належного йому вантажу.

Проте, йому було відмовлено у видачі вантажу.

На думку позивача, відповідач володіє вантажем, що належить позивачеві безпідставно, внаслідок чого позивач просить зобов'язати відповідача видати належний йому вантаж.

Відповідач позовні вимоги не визнав з тих підстав, що даний вантаж був доставлений в аеропорт авіакомпанією „Австрійські Авіалінії", відповідно до Стандартної угоди ІАТА та угоди про здійснення наземного обслуговування літаків, яка була укладена між аеропортом та авіакомпанією у формі Додатку      В1.1 № 2.5.10-12 від 13.07.2000р.

Згідно з угодою, аеропорт бере на себе зобов'язання з обслуговування вантажів, які надходять на склади аеропорту "Бориспіль".

В перелік даних послуг входить - зберігання вантажу на складі тимчасового зберігання, повідомлення вантажоотримувача про прибуття вантажу, видача вантажу, тощо (Параграф 1, розділ 5 Додатку "В").

Тобто, цим договором він делегував аеропорту, в цій частині, свої зобов'язання за договором повітряного перевезення.

Згідно з цією угодою аеропорт бере на себе обов'язок щодо зберігання вантажів, які надходять від авіакомпанії та передачі його вантажоотримувачу.

В даному випадку вантажоотримувачем виступає товариство "Юнайтед Транспорт Систем".

На складах тимчасового зберігання аеропорту, вантаж зберігається виключно на підставі договорів зберігання.

Між товариством та аеропортом існують договірні відносини, на підставі укладеного між сторонами договору по наданню послуг з обробки вантажів від 12.12.2003р.

Відповідно до умов договору товариство, як вантажоотримувач, є платником за послуги зберігання вищезазначеного вантажу. Про надходження вантажу товариство було повідомлено.

Авіавантажна накладна передана представнику товариства під розписку і аеропорт може видати вантаж тільки вантажоотримувачу, тобто товариству „ЮТС".

Рішенням господарського суду Київської області від 01.09.2006р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме зобов’язано Державний міжнародний аеропорт "Бориспіль" видати Міністерству оборони України зі складу тимчасового зберігання Служби поштово-вантажного обслуговування Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" вантаж згідно авіаційних накладних від 04.09.2004р. за № 1 та від 09.09.2004р. за № 1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд керувався положеннями статті 387 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, та статтею 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його за рахунок іншої особи, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Суд при вирішення спору дійшов висновку, що позивач правомірно вимагає від відповідача видати зі складу тимчасового зберігання вантаж, який надійшов згідно із авіаційними накладними від 04.09.2004р. № 1 та   від 09.09.2004р. № .

За апеляційною скаргою Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" Київський міжобласний апеляційний господарський суд постановою від 13.03.2007р. рішення господарського суду Київської області від 01.09.2006р. скасував, у задоволенні позовних вимог відмовив, з посиланням на те, що  позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме щодо порушення права власності.

Заступник військового прокурора Центрального регіону України подав до Вищого господарського суду України касаційне подання на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду, в якому просить дану постанову у справі скасувати, а рішення господарського суду Київської області від 01.09.2006р. залишити без змін, посилаючись при цьому на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме.

Спірний вантаж є міжнародною технічною допомогою, яку Міністерство оборони України повинно було отримати від Міністерства оборони США в рамках міжнародного контракту від 15.06.02 за № ЦР-В-1ІА.Г, відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом США від 07.05.92р. "Про  гуманітарне  і  техніко-економічне  співробітництво"  та Угоди  між Урядом України та Урядом США від 08.12.99 "Щодо реалізації програм міжнародної технічної допомоги у військовій сфері" у 2004 році в формі вантажу із запасними частинами для автомобілів "Хаммер", які відповідно до статті 9 Конституції України є обов'язкові для виконання.

Повітряні перевезення регулюються Варшавською Конвенцією для уніфікації деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 12.10.1929р. та Правилами, відповідно до яких авіавантажна накладна є договором повітряного перевезення.

Суд апеляційної інстанції  в своєму рішення посилався тільки на авіавантажну накладну № 1, в якій вантажоотримувачем вказано ТОВ "ЮТС".

У вказаній авіавантажній накладній зазначено вид сервісу замовлений вантажовідправником (Міністерством оборони США) компанії експедитору (BAX GLOBAL), а саме супроводження вантажу від аеропорту до аеропорту.

Відповідно до міжнародних правил авіаперевезень у випадку, коли доставку вантажу виконує експедитор (ВАХ GLOBAL), видаються дві авіа накладні - МАWB (мастер), яка регулює відносини між експедитором та його агентом у державі призначення (ТОВ "ЮТС", яке є агентом міжнародної експедиторської мережі BAX GLOBAL в Україні) та МАWB (хаус авіанакладна), в якій вказується реальні Відправник та Отримувач вантажу.

Тобто, як вірно встановлено було судом першої інстанції, авіанакладна     № 1 є документом, який регулює питання між відправником вантажу та експедитором, а авіавантажна накладна № 289952504 є накладною, в якій визначено реально вантажовідправника та вантажоодержувача тобто Міністерство оборони США та Міністерство оборони України.

Однак, суд апеляційної інстанції авіавантажну накладну  № 289952504 взагалі до уваги не прийняв, що спричинило помилкове визначення ним вантажоодержувачем ТОВ "ЮТС", яке закінчило експедирування вантажу з моменту його прибуття до Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" та повідомлення вантажоотримувача, тобто Міністерство оборони України.

Вказане, також підтверджується зазначенням у торгівельному інвойсі від 25.08.04 № ВІІР09М-2217-9001XXX вантажоотримувачем - Міністерство оборони України та довідкою виданою Міністерством економіки України від 13.09.05 № 13-1036.

Відтак твердження суду, що вантажоодержувачем виступає ТОВ "ЮТС", а Міністерство оброни України не надало будь-яких документів, в тому числі і авіавантажну накладну, в якій би воно було визначено вантажоодержувачем, та те, що ДП МА "Бориспіль " не мало на момент розгляду справи місцевим господарським судом законних підстав видати цей вантаж: є помилковим і спростовується наявними у матеріалах справи документами та встановленими обставинами судом першої інстанції.

Крім того, спірний вантаж є гуманітарною допомогою і відповідно до зазначених міждержавних угод та роз'яснення Міністерства економіки України та наданою ним довідкою № 13-1036 від 13.09.05 звільняється від усіх платежів, податків та зборів, що стягуються на території України.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, прокурора, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи, Міністерство оборони України в рамках міжнародного контракту від 15.06.2002 року № ЦР-В-1ІА.Г відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом США від 07.05.1992 року «Про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво»та Угоди між Урядом України та Урядом США від 08.12.1999 року «Щодо реалізації програм міжнародної технічної допомоги у військовій сфері»у 2004 році повинно було отримати від Міністерства оборони США міжнародну технічну допомогу в формі вантажу із запасними частинами для автомобілів "Хаммер".

На підставі статті 4 Угоди між Урядом України та Урядом США від 08.12.99р. "Щодо реалізації програм міжнародної технічне допомоги у військовій сфері" (ратифікованої Законом України від 02.11.200 № 2079-111 "Про ратифікацію Угоди між Урядом України та Урядом США щодо реалізації програм міжнародної технічної допомоги у військовій сфері") вантаж після надходження в Україну переходить у власність України і набуває статус державного майна.

Відповідно до вимог статті 2 цієї ж Угод Міністерство оборони України, як  орган уповноважений Урядом України на виконання положень даної Угоди отримало право власності на даний вантаж, у зв'язку з чим  Міністерством оборони України були здійснені процедури митного оформлення згаданого вантажу, про що свідчать митні декларації.

Посольство США в Україні повідомило Міністерство оборони України про прибуття вантажу до Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль", що підтверджується листом за № СЮС-1.43-04 від 29.09.2004 року.

Відповідно до контракту від 15.06.2002 року за № ЦР-В-1ІА.Г, рахунку      № 257-68400231 від 25.08.2004 року, довідки Департаменту координації міжнародної технічної допомоги Міністерства економіки України від 13.09.2005 року за № 13-1036 та інвойсу № ВСПР09К-2217-9001XXX вантаж призначений для Міністерства оборони України.

Вантаж, який прибув 01 та 04 вересня 2004 р., був розміщений на складі тимчасового зберігання Служби поштово-вантажного обслуговування Державного міжнародного аеропорту  "Бориспіль", що підтверджується авіаційними накладними від 04.09.2004 року за № 1 та від 09.09.2004 року за          № 1 та листом Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" від 07.10.2005 року за № Д-01 -23-1350.

Відповідно до міжнародних правил авіаперевезень у випадку, коли доставку вантажу виконує експедитор (ВАХ GLOBAL), видаються дві авіа накладні - МАWB (мастер), яка регулює відносини між експедитором та його агентом у державі призначення (ТОВ "ЮТС", яке є агентом міжнародної експедиторської мережі BAX GLOBAL в Україні) та МАWB (хаус авіанакладна), в якій вказується реальні Відправник та Отримувач вантажу.

Судом першої інстанції було встановлено, що авіанакладна від 04.09.2004р. № 1 є документом, який регулює питання між відправником вантажу та експедитором, а авіавантажна накладна                    № 289952504 є накладною, в якій визначено реально вантажовідправника та вантажоодержувача, тобто Міністерство оборони США та Міністерство оборони України.

Позивач звертався до відповідача про видачу зазначеного вантажу, що вбачається із листів № 326/773 від 19.07.2005 року та № 300/1/1783/с від 08.09.2005 року, проте вантаж йому видано не було.

Як вбачається з матеріалів, спірні правовідносини у даній справі виникли з  права власності Міністерства оборони України, відносно міжнародної технічної допомоги (в формі вантажу із запасними частинами для автомобілів "Хаммер"), яка надійшла від міністерства оборони США  в рамках міжнародного контракту від 15.06.2002 року № ЦР-В-1ІА.Г відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом США від 07.05.1992 року "Про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво" та Угоди між Урядом України та Урядом США від 08.12.1999 року "Щодо реалізації програм міжнародної технічної допомоги у військовій сфері".

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарного  - розпорядчого документа на майно, як це передбачено частинами 1,2 статті 334 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини  1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені у главі 83 Цивільного кодексу України, зокрема,  статтею 1212, якою встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, як це встановлено частинами  1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної  інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильно застосування норм матеріального чи процесуального права.

Проте, скасовуючи рішення господарського суду Київської області, суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції, що  Міністерство оборони України є власником та вантажоотримувачем міжнародної технічної допомоги в формі вантажу із запасними частинами для автомобілів "Хаммер", яка надійшла від міністерства оборони США  в рамках міжнародного контракту від 15.06.2002 року № ЦР-В-1ІА.Г відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом США від 07.05.1992 року "Про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво" та Угоди між Урядом України та Урядом США від 08.12.1999 року "Щодо реалізації програм міжнародної технічної допомоги у військовій сфері".

В оскаржуваній постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду фактично не наведено обґрунтуваннь порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, рішення якого оскаржувалось в апеляційному порядку відносно правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі щодо отримання спірного майна.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи судом першої інстанції та враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішення у справі прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а постанова апеляційної інстанції скасуванню як така, що прийнята в порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 1117, пунктом 6 статті 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.03.2007р. у справі № 128/14-06 господарського суду Київської області скасувати, рішення господарського суду Київської області від 01.09.2006р.  залишити без змін.

Касаційне подання заступника військового прокурора Центрального регіону України –задовольнити.

Головуючий                                                                                        Т. Дроботова

С у д д і                                                                                                Н. Волковицька

Л. Рогач