ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"09" жовтня 2007 р.
Справа №  18/107

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні  справу №18107

за  позовом Приватного підприємства “Мир-7”, м. Кіровоград

до відповідача Державної податкової інспекції у м. Кіровограді(далі по тексту – ДПІ), м. Кіровоград

про скасування податкових повідомлень-рішень

Представники:

від позивача – Бірюков А.О., довіреність №бн від 05.03.2007 р.

від відповідача – Патлатий П.М., довіреність 126 від 04.04.2007 р.

від відповідача – Ткач В.С., довіреність №бн від 05.03.2007 р.

Подано позов про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Кіровограді №0 від 29.01.2007 р., №1 від 06.04.2007 р..  №2 від 16.06.2007 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що виходячи зі змісту акту перевірки, документи на правильність відображення податкових зобов”язань податковим органом не перевірялися, факт заниження суми податкового кредиту документально не підтверджено, тому нарахування податкових зобов”язань та штрафних санкцій за спірними рішеннями є необґрунтованим та безпідставним.

Посилаючись на підпункт “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань перед бюджетами та державними цільовими фондами” позивач стверджує, що податкові зобов”язання платника податку повинні оцінюватись податковим органом в цілому, а не окремі елементи, за якими вони визначаються (податкові зобов”язання або податковий кредит), тоді як  відповідачем були прийняті  податкові зобов”язання по податку на додану вартість, відображені в податкових деклараціях без перевірки.

Оскільки податкове зобов”язання по податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначається як різниця між загальною сумою податкових зобов”язань, що виникли у зв”язку з будь-яким продажем товарів(робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, то обидва елементи визначення податкового зобов”язання(податкове зобов”язання та податковий кредит) повинні або прийматися, або перевірятися, що податковою інспекцією не виконано.

В запереченнях на позов відповідач зазначає, що позивач самостійно визначив собі податкове зобов”язання з податку на додану вартість, з урахуванням сум віднесених до складу податкового кредиту, однак документально вказані в декларації суми не підтвердило, що і стало підставою для нарахування податкового зобов”язання та штрафних санкції по податку на додану вартість.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

На підставі направлення на виїзну планову перевірку від 25.12.2006 р. №1410 спеціалістами ДПІ у м. Кіровограді проведена комплексна планова документальна перевірка ПП “Мир-7” з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 05.05.2005 р. по 30.09.2006 р.

За результатами перевірки встановлено порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, в результаті чого підприємством завищено суму податкового кредиту за травень-грудень 2005 року у сумі 3 268 140 грн. та за січень-вересень 2006 р. у сумі 3 086 786 грн., яке відображено в акті перевірки від 18.01.2007 р. №423-133428842.

Акт перевірки від 18.01.2007 р. став підставою для визначення позивачу податкового зобов”язання по податку на додану вартість в розмірі 6 354 929,00 грн. основного платежу та 3 177 463,00 штрафної(фінансової) санкції. А всього 9 532 389,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач оскаржив його в процедурі адміністративного оскарження. За результатами розгляду скарг позивача рішення залишено без змін, в зв”язку з чим ДПІ у м. Кіровограді прийняті податкові повідомлення-рішення із значком “1”, “2”.

Господарський суд задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

В акті перевірки від 18.01.2007 р. зазначено, що позивачем за період з 05.05.2005 р. по 30.09.2006 р. не надано підтверджуючих первинних бухгалтерських документів, що засвідчують задекларовані обсяги продажу у поданих до податкової інспекції деклараціях з податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що в порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивачем завищено суму податкового кредиту за травень-грудень 2005 року в сумі 3 268 140,00 грн. та за січень-вересень 2006 р. в сумі 3 086 786,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача пояснив не надання підтверджуючих документів податковому органу фактом крадіжки первинних бухгалтерських документів, про що позивачем було заявлено до районного відділу внутрішніх справ, що підтверджує довідка Ленінського районного відділу внутрішніх справ м. Кіровограда від 09.01.2007 р.

Відповідно до підпункту “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” контролюючий орган зобов”язаний самостійно визначити суму податкового зобов”язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов”язань, заявлених у податкових деклараціях. У податковій декларації з податку на додану вартість підприємства вказуються як податкові зобов”язання підприємства, так і його податковий кредит, отже з аналізу зазначений норми випливає, що при самостійному визначенні податковим органом податкового зобов”язання платника податків податковий орган повинен оцінювати податкові зобов”язання платника податку в цілому, а не окремі елементи, за якими вони визначаються(податкові зобов”язання або податковий кредит).

Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов”язань, що виникли у зв”язку з будь-яким продажем товарів(робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податкове зобов”язання – загальна сума податку, одержана(нарахована) платником податку в звітному(податковому) періоді, визначена згідно з цим Законом; а податковий кредит – сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов”язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Господарський суд вважає неправомірним посилання відповідача на пункт 5.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” при прийняття без перевірки узгоджених сум податкових зобов”язань по податку на додану вартість, відображених в податкових деклараціях.

Згідно абзацу першому пункту 5.1 статті 5 вищевказаного Закону податкове зобов”язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації. Податкове зобов”язання по податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначається як різниця між загальною сумою податкових зобов”язань, що виникли у зв”язку з будь-яким продажем товарів(робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. Отже в розумінні пункту 5.1 статті 5 Закону узгодженими є обидва елементи визначення податкового зобов”язання, а тому вони обидва повинні або прийматися або перевірятися, що відповідачем не виконано.

Крім того, на виконання приписів пунктів 1.5-1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб”єктами підприємницької діяльності – юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом ДПА України від 16.09.2002 р. №429, зареєстрованим в Мінюсті України 29.12.2002 р. за №10237311, податкова служба повинна перевіряти всі необхідні документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що стосуються оподаткування(декларації, уточнені декларації, акти перевірок, первинні документи, тощо).

Слід погодитись з твердженням позивача, що при перевірці податкового кредиту відповідачем було здійснено повне включення при розрахунку податкового зобов”язання його податкових зобов”язань згідно декларацій про податок  на додану вартість підприємства, що позбавляє податковий орган можливості зробити об”єктивний висновок про заниження або завищення платником податкових зобов”язань.

За таких обставин, господарський суд задовольняє позовні вимоги позивача та скасовує податкові повідомлення – рішення ДПІ у м. Кіровограді №0 від 29.01.2007 р., №1 від 06.04.2007 р., №2 від 16.06.2007 р.

Керуючись статтями 71,94,160,162,163,254,258 пунктом 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді №0 від 29.01.2007 р., № 1 від 06.04.2007 р., № 2 від 16.06.2007 р.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної силит після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

С. Б. Колодій