СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 листопада 2007 року
Справа № 2-23/7966-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

позивача: Люблінська О.В., дов. № 10-650 від 06.07.06,

відповідача: Патраш В.І., дов. № 3232/10 від 31.05.07,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 14 серпня 2007 року по справі № 2-23/7966-2007А

за позовом           Державного підприємства "Алушта" (пров. Іванова, 3,Алушта,98510)

до           Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а,Алушта,98500)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 14 серпня 2007 у справі №2-23/7966-2007А задоволено позов Державного підприємства „Алушта” до Державної податкової інспекції у м. Алушта. Визнані нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Алушта №/1 від 31.05.2007 та №/1 від 31.05.2007.

Не погодившись з постановою суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволені позовних вимог відмовити.

Заявник вважає, що судом не врахований факт надання позивачем безоплатних послуг у вигляді безоплатного користування земельною ділянкою ТОВ „Старий замок”. Крім того, податковий орган вказує на порушення позивачем підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а саме відчуження майна (бази відпочинку) без узгодження з податковим органом у період находження активів підприємства у податковій заставі.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, представник позивача заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх становлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 23.03.2007 по 29.03.2007 Державною податковою інспекцією у м. Алушта проводилась виїзна позапланова документальна перевірка Державного підприємства радгосп-завод „Алушта” з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю „Старий замок” за період з  01.01.2003 по 31.03.2005.

В ході перевірки встановлені порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.2 статті 4, пункту 6.1 статті 6  Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме занижено базу оподаткування з безоплатної передачі  майна товариству з обмеженою відповідальністю „Старий замок” за червень 2004 у сумі 100732,22 грн., у зв’язку з чим занижено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 20146,44 грн.  Крім того, відповідачем встановлено, що позивачем також занижено базу оподаткування з податку на додану вартість у зв’язку з передачею у безоплатне користування земельної ділянки, на якої розташована база відпочинку, яке передана в оренду товариству з обмеженою відповідальністю „Старий замок”. Також, актом перевірки зафіксоване порушення підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”: реалізація майна на суму 100732,22 грн. товариству з обмеженою відповідальністю „Старий замок” без попередньої згоди податкового органу.

За результатами перевірки складено акт №424/23-2-8/00412694 від 03.04.2007, який є підставою податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються.

В результаті проведеної перевірки та на підставі акту про її результати, відповідачем були прийняті  податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2007 року №/0  на загальну суму 36349,56 грн. та  від 13 квітня 2007 року №/0  на загальну суму 100732,22 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, відповідач оскаржив їх відповідно до статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків  перед бюджетами та  державними цільовими фондами”.

В результаті розгляду скарги позивача,  31 травня 2007 року Державною податковою інспекцією у місті  Алушті Автономної Республіки  Крим прийняті податкові повідомлення-рішення: № /1 від 31 травня 2007 року про застосування штрафних санкцій в сумі  100732,22грн. та № /1 від 31 травня 2007 року про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 35840,55грн., у тому числі: основний платіж 23893,70 грн., штрафні санкції  11946,85 грн.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи  та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2004 Фондом майна Автономної Республіки Крим був укладений договір купівлі-продажу майна з товариством з обмеженою відповідальністю „Старий замок”. Згідно пунктом 1.1 вказаного договору продавець (Фонд майна АРК) передає у власність покупця (ТОВ „Старий замок”) зворотні матеріальні засоби , які входять до складу цілісного майнового комплексу  структурного підрозділу державного підприємства радгосп-заводу „Алушта” –бази відпочинку. Сума договору, у тому числі податок на додану вартість, склала 101000 грн.

Відповідно до підпункту 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі, коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснив відчуження таких активів без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов’язковим згідно з цим Законом, платник податків сплачує штраф у розмірі такого відчуження, визначеної за звичайними цінами.

Судова колегія вважає, що відчуження майна на суму 101000 грн., яке знаходилось на балансі державного підприємства, але знаходилось у державній власності, було здійснено уповноваженим органом власника –Фондом майна Автономної Республіки Крим. Саме тому, помилковими слід вважати висновки податкового органу щодо здійснення відчуження майна саме позивачем, а тому і про необхідність отримання позивачем згоди Державної податкової інспекції на таке відчуження.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності застосування до позивача штрафної санкції  відповідно до підпункту 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість” поставка послуг –це  будь-які операції цивільно-правового характеру з виконанням робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об’єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування  або розпорядження товарами, у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об’єкти інтелектуальної, в тому числі промислової,  власності

Об’єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податків з продажу товарів.

З вищевикладеного випливає, що   необхідною умовою існування об’єкту оподаткування є правочин –продаж товару, згідно якого продавець (особа, у якої виникає податкове зобов’язання) передає право власності на товар покупцю.

Оскільки у даному випадку продавцем товару виступає не позивач, а власник майна, то зобов’язання зі сплати податку на додану вартість не може виникнути у особи, яка не є стороною за угодою.

Тому судова колегія дійшла висновку, щодо необґрунтованості доводів відповідача щодо заниження позивачем бази оподаткування з податку на додану вартість за червень 2004, а тому і необґрунтованість визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість за червень 2004 в сумі 20146,44 грн.

З матеріалів справи вбачається, що сума податку на додану вартість в розмірі 3747,26 грн. була донарахована позивачеві, як податок на додану вартість з безоплатно наданих послуг з оренди земельної ділянки.

При цьому відповідач виходив з тієї обставини, що, оскільки позивачем була передана в оренду товариству з обмеженою відповідальністю  „Старий замок” база відпочинку, то фактично був укладений договір оренди земельної ділянки на безоплатній основі.

Відповідно до підпункту 1.18.4  пункту 1.18 статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” оренда землі –це господарська операція, яка передбачає надання орендодавцем землі у користування іншій юридичній або фізичній особі на визначений строк, за цільовим призначенням та за орендну плату.

Однак  з матеріалів справи вбачається і це не оспорюється сторонами, що договір оренди землі між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю  „Старий замок” укладений не  був, цільове призначення земельної ділянки та строк користування ділянкою не визначались.

Згідно з пунктом 1.23 статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” безоплатно надані товари це роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості.

Оскільки майно (база відпочинку), яке розташовано на земельній ділянці позивача, передавалось не позивачем, договір оренди земельної ділянки між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю  „Старий замок”  не укладався, то судова колегія зробила висновок щодо відсутності  самій бази оподаткування  з податку на додану вартість по правовідносинам користування земельною ділянкою товариством з обмеженою відповідальністю  „Старий замок” у період з червня 2004 по березень 2005 року. Тому висновки відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість у сумі 3747,26 грн. є помилковими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті  Алушта Автономної Республіки Крим   задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2007 року у справі № 2-23/7966-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.В. Дугаренко

Судді                                                                      Л.М. Заплава

О.Л. Котлярова