ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 р.
№ 11/145-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А.

суддів :
Мачульського Г.М.,
Шаргала В.І.(доповідач)

за участю представників сторін:

позивача
Кулікова К.А. дов. №6 від 01.12.2005 р.

відповідача
Ботвінка Р.А. дов. №01611-6025 від 22.10.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Закритого  акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2007 р.

у справі
№11/145-07 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Приватного підприємства "Наукове промислово-комерційне об'єднання "ТАТА"

до
Закритого  акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання"

про
стягнення 41 076 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Наукове промислово-комерційне об'єднання "ТАТА" (надалі ПП "ТАТА") звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Закритого  акціонерного товариства  (надалі ЗАТ) "Криворізький завод гірничого обладнання" про стягнення суми основного боргу у розмірі 28 675,12 грн. за поставлений відповідно до укладеного між сторонами договору товар, 8 199,98 грн. неустойки, 923,59 грн. річних, 3 277,31 грн. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2007 року  (суддя Мельниченко І.Ф.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2007 року (судді: Верхогляд Т.А., Тищик І.В., Дмитренко А.К.), позов задоволений частково,  з ЗАТ "Криворізький завод гірничого обладнання" на користь ПП "ТАТА" стягнуто 28 675,12 грн. боргу, 3 277,31 грн. інфляційних, 923,59 грн. річних, 806,04 грн. пені, 336,82 грн. держмита, 84,96 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у вказаному розмірі, яка з огляду на норми ст. 526 Цивільного кодексу України підлягає стягненню; оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язання щодо оплати товару позивач має право на стягнення пені (неустойки), річних та інфляційних. Розмір пені зменшений судом з урахуванням ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2006 року, якою відповідно до ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, ЗАТ "Криворізький завод гірничого обладнання" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, п.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що суди неправомірно прийняли в якості доказів копії накладних та рахунків, які позивач подав на підтвердження своїх вимог; на думку скаржника інфляційні та річні, суму яких згідно з  вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України повинен сплатити боржник кредитору, фактично є штрафними санкціями за порушення  господарського зобов'язання, на їх нарахування відповідно до норм п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поширюється дія мораторію.

У відзиві на касаційну скаргу позивач ПП "ТАТА" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постановлені у справі судові рішення –без зміни, як такі, що відповідають обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши присутніх  в судовому засіданні представників сторін, розглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та  процесуального права,  судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що між  ПП “ТАТА” (Постачальник) та ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання"  (Покупець) 11.11.2005 року був укладений договір поставки № 227.

ПП “ТАТА”  поставило відповідачу –Покупцю товар на загальну суму 60555,12 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладних №1685 від 25.11.05р., №1845 від 23.12.05р., №156 від 06.02.06р., №РН-871 від 09.06.06р., №РН-1251 від 01.08.06р., в яких зазначено найменування товару, його кількість та ціна, а також довіреностей, виданих ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання "  на отримання товару. Для оплати  названих поставок позивач виставив відповідні рахунки, які відповідач оплатив лише частково, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 28 675,12 грн.

Таким чином обставинами справи підтверджується, що між сторонами виникли  правовідносини з купівлі-продажу.

Заперечуючи проти позовних вимог, ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання", зокрема, надав ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2006 року про порушення справи № 529/64/06 стосовно банкрутства відповідача.

Оцінюючи надані докази, суди попередніх інстанцій встановили, що заявлену до стягнення суму пені слід зменшити до 806, 04 грн.

Згідно зі статтями 525, 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння зміна умов договору не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону  України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до статті 1  цього Закону під терміном "грошове зобов'язання" розуміється зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються, зокрема, пеня та штраф.

Спір у даній справі виник з приводу несплати відповідачем вартості  отриманого від позивача товару.

Отже, вказаний борг виник на підставі договору і є грошовим зобов'язанням Заводу перед Підприємством у розумінні статті 1 Закону про банкрутство.

Відповідно до цієї статті грошове зобов'язання складається також і з грошової суми, яку боржник зобов'язаний заплатити кредитору і на інших, крім цивільно-правового договору, підставах, що передбачені цивільним законодавством.

Такі підстави передбачені, зокрема, статтею 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані річні та інфляційні не є пенею (неустойкою) і за своєю правовою природою вони відрізняються від правової природи останньої.

В розумінні змісту ст. 230 Господарського кодексу України та ст. 611 Цивільного кодексу України  пеня є штрафною санкцією яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у випадку вчинення ним порушення у сфері господарювання, тобто на нарахування пені поширюється дія мораторію.

Зі змісту ж  статті 625 Цивільного кодексу України вбачається,  що сплата трьох процентів річних, яка встановлена за неналежне виконання  грошових зобов’язань, за своїм правовим характером є платежем за користування грошовими коштами,  тобто є  самостійним способом захисту цивільних прав  і забезпечення виконання  цивільних зобов’язань; а інфляційні  фактично є відшкодуванням втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції.

У зв'язку з  викладеним та з огляду на те, що товар поставлявся і після порушення відносно відповідача справи про банкрутство, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що грошовим зобов'язанням відповідача перед позивачем є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, стягнувши ці кошти на користь позивача. Суди також  правомірно, з урахуванням дії мораторію відповідно до  норм статті 12 Закону  України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зменшили нараховану позивачем пеню до 806, 04 грн.

Наведене спростовує доводи, викладені в касаційній скарзі ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання" .

В силу вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних  доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.  Тому  перевірка правомірності чи неправомірності  прийняття до уваги господарськими судами попередніх інстанцій  того чи іншого доказу або їх відхилення при ухваленні оскаржуваних рішень  не входить до повноважень касаційної інстанції.

З   огляду на викладене  колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи господарськими судами фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого  акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 р. у справі №11/145-07  залишити без змін.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.