ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.08.07 р.                                                                               Справа № 36/148

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Будко Н.В.

при секретарі судового засідання Крючковой К.М.

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донецька виробничо-торгівельна фірма „Факторія” м.Донецьк

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбастехелектро” Мар”їнського  району

про стягнення 77 791грн. 47коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Новікова Є.В. по дов.;

від відповідача: Горобець К.В. по дов.;

З 02.08.07р. по 06.08.07р. у судовому засіданні згідно

ст. 77 Господарського процесуального кодексу

України оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Донецька виробничо-торгівельна фірма „Факторія” м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбастехелектро” Мар”їнського району, про стягнення заборгованості в сумі 62 612грн., 3% річних в сумі 2 552,72грн., суми інфляції 7 000,78грн., пені в сумі 5 625,97грн.

В обґрунтування вимог посилається на договір №9 від 27.05.05р. з додатком №1 до нього, видаткову накладну, довіреність, податкову накладну, претензію №8 від 10.01.07р., розрахунок.

Відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки поставка товару по накладній №РН-00632 від 31.05.05р. та довіреності ЯКВ №630170 від 20.05.05р. здійснювалась поза договором, вважає, що позивач не надав суду первинні документи, які підтверджують  факт поставки саме по договору №9 від 27.05.05р., оскільки довіреність ЯКВ №630170 від 20.05.05р. була виписана до укладання договору, і в ній, як і в накладній, немає посилання на спірний договір. Також, відповідач посилається на те, що позивачем в порушення вимог ст. 56 Господарського процесуального кодексу України не направлена на його адресу копія позовної заяви. Крім того, відповідач просить суд застосувати позовну давність на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази судом ВСТАНОВЛЕНО:

27.05.05р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Донецька виробничо-торгівельна фірма „Факторія”, та відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Донбастехелектро”, уклали договір №9.

Згідно п.1.1 даного договору позивач зобов’язався передати, а відповідач прийняти та оплатити масло трансформаторне у кількості 7200кг., резину маслостійку 8мм. у кількості 600кг., резину маслостійку 10мм. у кількості 816кг., резину маслостійку 12мм. у кількості 1104кг.

Відповідно до п.4.2 договору загальна сума договору складає 72 612грн.

На виконання умов за цим договором позивач передав відповідачу масло трансформаторне у кількості 7200кг., резину маслостійку 8мм. у кількості 600кг., резину маслостійку 10мм. у кількості 816кг., резину маслостійку 12мм. у кількості 1104кг. за видатковою накладною №РН-00632 від 31.05.05р. на суму 72 612грн.

Відповідачем означений товар прийнято, що підтверджується вищевказаною видатковою накладною та довіреністю відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей ЯКВ №630170 від 20.05.05р., підписаними сторонами без зауважень та заперечень і скріпленими печатками обох підприємств.

На підставі вищезазначеного господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт передачі відповідачу товару за видатковою накладною №РН-00632 від 31.05.05р., тобто зобов’язання позивача виконано належним чином відповідно до п.1.1 договору.

Згідно п.4.3 договору відповідач зобов’язався оплатити товар згідно оговореного графіку, який є невід’ємною частиною договору, у строк до 01.06.06р.

Графіком розрахунків за поставлений товар (додаток №1 до договору) передбачено, що відповідач здійснює оплату в наступному порядку:

-9 076,50грн. – в строк до 01.11.05р.;

-9 076,50грн. – в строк до 01.12.05р.;

-9 076,50грн. – в строк до 01.01.06р.;

-9 076,50грн. – в строк до 01.02.06р.;

-9 076,50грн. – в строк до 01.03.06р.;

-9 076,50грн. – в строк до 01.04.06р.;

-9 076,50грн. – в строк до 01.05.06р.;

-9 076,50грн. – в строк до 01.06.06р.;

-загалом – 72 612грн. в строк до 01.06.06р.;

Однак, належним чином відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов’язання, отриманий товар оплатив частково в сумі 10 000грн.

Направлену позивачем претензію №8 від 10.01.07р. про погашення боргу відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Після пред’явлення позову відповідач також частково оплатив заборгованість в сумі 20 000грн., що підтверджено платіжним дорученням №2138 від 01.08.07р.

Таким чином, у теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем складає 42 612грн.

Доказів оплати залишку боргу в сумі 42 612грн. відповідач суду не представив, у зв’язку з чим суд робить висновок, що зобов’язання відповідача перед позивачем на момент прийняття рішення суду залишилось невиконаним, що є порушенням вимог статей  525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин, враховуючи те, що факт заборгованості підтверджений матеріалами справи, договором №9 від 27.05.05р., видатковою накладною, довіреністю, претензією №8 від 10.01.07р., податковою накладною,  суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 42 612грн.  обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України прострочення відповідачем грошового зобов’язання також тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого 3% річних складають 2 552грн. 02коп., а сума інфляції – 7 000грн. 78коп. суд вважає, що він є арифметично невірним, у зв”язку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняє частково та стягує з відповідача 3% річних в сумі 1 853,85грн. та суму інфляції 4 752,32грн.

За умовами п.6.2 договору не сплата відповідачем товару у строки, передбачені п. 4.3 договору, тягне за собою нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несплаченої суми.

У зв’язку з цим позивачем була нарахована пеня в сумі 5 625,97грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені господарський суд вважає, що він є арифметично невірним та не повністю відповідає вимогам діючого законодавства з огляду на таке.

У своєму розрахунку позивач вказує, що період прострочення  - з  11.01.06р. по 25.01.07р. складає 70 днів, однак фактично кількість днів прострочення за означений період складає 380 днів.

Крім того, право вимоги на стягнення пені у позивача виникло з 02.06.06р., але він нараховує пеню з 11.01.06р., тобто з дня, коли в нього ще не настало право вимоги.

Також, при розрахунку пені за період з 11.01.06р. по 25.01.07р. позивач застосовує подвійну облікову ставку НБУ 0,047%, а за період з 26.01.07р. по 15.05.07р. відповідно 0,47%.  Однак фактично у період з 11.01.06р. по 09.06.06р. діяла подвійна облікова ставка НБУ у розмірі 19% (9,5%х2), а з 10.06.06р. по теперішній час діє подвійна облікова ставка НБУ у розмірі 17%(8,5%х2).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що фактична кількість днів, за які позивач розраховує пеню, складає 180днів (70днів+110днів), що відповідає вимогам ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Усі вищезазначені порушення призвели до помилкового розрахунку позивачем пені, яка підлягає стягненню з відповідача, у зв’язку з чим господарський суд вимоги позивача в цій частині задовольняє частково та стягує з відповідача пеню за 180 днів з 17.11.06р. (з дня, коли у позивача вже було право вимоги на стягнення пені) по 15.05.07р. із розрахунку:  (72612х72х17%/365=2434,98грн.) + (62612х110х17%/365=3207,79грн.) = 5 642,77грн.

Доводи відповідача стосовно того, що поставка товару по накладній №РН-00632 від 31.05.05р. та довіреності ЯКВ №630170 від 20.05.05р. здійснювалась поза договором суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки найменування, кількість та ціна товару, які вказані в п.1.1 договору, повністю відповідають найменуванню, кількості та ціні товару, які вказані в накладній №РН-000632 від 31.05.05р.,  а в податковій накладній №632 від 31.05.05р. на масло трансформаторне у кількості 7200кг., резину маслостійку 8мм. у кількості 600кг., резину маслостійку 10мм. у кількості 816кг., резину маслостійку 12мм. у кількості 1104кг.  на  загальну суму 72 612грн.   у графі „Умова продажу” є посилання саме на накладну №РН-00632 від 31.05.05р. та договір №9 від 27.05.05р.

Крім того, у відзиві на позов відповідач посилається на те, що позивачем пропущені строки позовної давності щодо стягнення пені.

Стаття 256 Цивільного кодексу України містить тлумачення терміну позовної давності як строку, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається з ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тобто виходячи з викладеного, позивач повинен звернутися до суду з позовом про стягнення неустойки (штрафу, пені) у строк 1 рік  після того, як він довідався або міг довідатися про порушення свого право або про особу, яка його порушила, при цьому за вимогами п.6 ст.232 Господарського кодексу України розрахувавши суму пені за період 6 місяців.

В даному випадку відповідач повинен був остаточно виконати свої зобов’язання у строк до 01.06.06р., тобто право вимоги на стягнення пені у позивача виникло 02.06.06р.

Позивач звернувся до суду з позовом 01.06.07р. (див. штемпель на поштовому конверті, в якому на адресу господарського суду надійшла позовна заява), тобто у межах строку позовної давності, у зв’язку з чим ствердження відповідача щодо пропуску  позивачем строку позовної давності суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Також суд вважає безпідставними і твердження відповідача стосовно того, що позивачем у порушення вимог ст. 56 Господарського процесуального кодексу України не направлена на його адресу копія позовної заяви, оскільки в матеріалах справи є поштова квитанція від 17.05.07р., яка свідчить про направлення позивачем копії позовної заяви на адресу відповідача. Крім того, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач мав право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги та  знімати копії. Однак означеним правом відповідач не скористався, з матеріалами справи не ознайомився.

Доводи відповідача стосовно того, що довіреність ЯКВ №630170 від 20.05.05р. була виписана до укладання договору, і не може бути доказом отримання відповідачем товару по накладній №РН-00632 від 31.05.05р. є юридично неспроможними, оскільки вищевказана довіреність на момент отримання товару виписана на товару по накладній №РН-00632 від 31.05.05р. була дійсною, і виписана на отримання того ж самого товару, що вказаний у накладній.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Зайве сплачене держмито в сумі 1,19грн. підлягає поверненню позивачу з держбюджету.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 614,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193,  Господарського кодексу України, керуючись ст. ст. 33,49,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю Донецька виробничо-торгівельна фірма „Факторія” м.Донецьк  до Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбастехелектро” Мар”їнського району, про стягнення заборгованості в сумі 62 612грн., 3% річних в сумі 2 552,72грн., суми інфляції 7 000,78грн., пені в сумі 5 625,97грн.

Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбастехелектро” (85612, Донецька область, Мар”їнський район, м.Курахово, вул. Перемоги, 20/53, р/р1 у філії „Енергобанк” м.Курахово, МФО 335441) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донецька виробничо-торгівельна фірма „Факторія” (83037, м.Донецьк, вул. Ревкомівська, 12, р/р5370 у Кіровському відділенні ДОФ АКБ „Укрсоцбанк” м.Донецька, МФО 334011) основний борг в сумі 42 612грн., 3% річних в сумі 1 853,85грн., суму інфляції 4 752,32грн., пеню в сумі 5 642,77грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 748,60грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 113,55грн.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Донецька виробничо-торгівельна фірма „Факторія” з державного бюджету України зайве сплачене держмито в сумі 1,19грн.

Видати довідку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя