Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2007 р.                                                           Справа № 5/556-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В., судді Бухан А.І. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Литвиненко О.М. (дов.№01 від 19.09.2007р.)

відповідача -  Лук‘янцева М.І. (дов.№135 від 03.12.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3400С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 11.10.07 р. у справі № 5/556-07

за позовом Закритого акціонерного товариства "Линовицький цукрокомбінат "Красний", смт. Линовиця, Прилуцький район, Чернігівська область

до Виробничого сільськогосподарського кооперативу ім. Браташа, с. Малі Бубни, Роменський район, Сумська область

стягнення 67 918,61 грн.

встановила:

Позивач - Закрите акціонерне товариство "Линовицький цукрокомбінат "Красний", звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 67 918,61 грн. заборгованості за отриманий товар на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2004р. №0306/1, а саме: 52 110 грн. 25 коп. основного боргу, 8984 грн. 36 коп. пені за період  з 27.04.2006р. по 26.04.2007р., 1563 грн. 30 коп. –3% річних , 5260 грн. 70 коп. - інфляційних збитків.

Рішенням господарського суду Сумської області від 11 жовтня 2007 року у справі №5/556-07 (суддя Резниченко О.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з Виробничого сільськогосподарського кооперативу ім. Браташа на користь Закритого акціонерного товариства "Линовицький цукрокомбінат "Красний" 52 110,25 грн. основного боргу, 521,09 грн. витрат по держмиту, 90,53 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду Сумської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 11 жовтня 2007 року та прийняти нове рішення, яким відмовити Закритому акціонерному товариству "Линовицький цукрокомбінат "Красний" у задоволенні його позовних вимог, крім того, судові витрати покласти на позивача.

Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а також висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, посилається також на те, що вирощування сільськогосподарських культур є основним  видом  діяльності підприємства відповідача, а в період з 03 червня 2006 року по 05 червня 2006 року на території Роменського району внаслідок несприятливих погодних умов (пилова буря, дощі з градом, ураганний вітер) сталась надзвичайна ситуація, а саме на полях, що належать ВСК ім. Браташа на площі 90 га було знищено сільськогосподарські культури (цукровий буряк). На підтвердження цього відповідачем суду апеляційної інстанції був представлений висновок Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини від 22 листопада 2007 року за №4470/05-4.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, тому просить рішення Сумської області від 11 жовтня 2007 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Вказує на те, що при прийнятті цього рішення господарським судом першої інстанції всебічно, повно та об’єктивно досліджені всі матеріали у справи, їм надана відповідна правова оцінка.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Як свідчать матеріали справи, 20.02.2004р. між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №0306/1 (далі Договір), за умовами п. 1.1. якого позивач зобов‘язався продати, а відповідач прийняти матеріально-технічні ресурси (товар) і сплатити кошти за нього на розрахунковий рахунок ЗАТ "Линовицький цукрокомбінат "Красний".

У відповідності до п.2.3. Договору, оплата за товар повинна була здійснюватися у формі передплати згідно наданого рахунку або по факту поставки, що обумовлено прейскурантом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку товару відповідачеві протягом березня-квітня 2006р. на суму 55 250,00 грн.

Факт отримання відповідачем товару від позивача підтверджується наявними матеріалами у справі, а саме: накладними №515 від 24.03.2006р., №40 від 25.04.2006р. та довіреностями №231734 від 24.03.2006р., №230155 від 17.04.2006р. Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково - в сумі 3139,75 грн., що підтверджується податковою накладною №14 від 21.03.2006р.

Отже, борг відповідача перед позивачем на час розгляду апеляційної скарги становить 52 110,25 грн., наявність якого не заперечувалась і самим відповідачем у судовому засіданні.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції - поставка за накладними здійснювалася не за договором купівлі-продажу №0306/1 від 20.02.2004р., як зазначає в позовній заяві позивач, а по усній домовленості за накладними №515 від 24.03.2006р., №40 від 25.04.2006р. та вищевказаними довіреностями.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу. Тому місцевим господарським судом вірно та обґрунтовано задоволені позовні вимоги ЗАТ "Линовицький цукрокомбінат "Красний" у сумі 52 110,25 грн.

Разом з цим, господарський суд Сумської області, з посиланням на статтю 530 Цивільного Кодексу України, якою передбачено, що якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь –який час, встановив, що між сторонами була укладена усна угода та ними не був визначений строк виконання відповідачем зобов’язання перед позивачем по оплаті отриманого товару, вірно та всебічно обґрунтовано встановив, що прострочення відповідача по оплаті товару настало з 22.09.2007 р. та інфляційні збитки і проценти річних повинні стягуватися саме з 22.09.2007 р., а не за період  з 27.04.2006р. по 26.04.2007р., який визначений позивачем у позовній заяві. Цей строк встановлений судом з претензійного листа №11 від 10.09.2007р., в якому встановлено термін виконання зобов’язання –7 днів. Претензійний лист відповідач отримав 15.09.2007р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Тому суд першої інстанції цілком вірно відмовив позивачеві у задоволенні його позовних вимог в частині стягнення 1563,30 грн. –3% річних та 5260,70 грн. - інфляційних збитків.

У відповідності до статті 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. У зв‘язку з цим, керуючись цією нормою закону, місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачеві і у задоволенні його позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 8984,36 грн. за період з 27.04.2006р. по 26.04.2007р., оскільки угода між сторонами у справі, як було встановлено судом, була укладена в усній формі.

У контексті статті 1 Господарського процесуального кодексу України та статті 3 Цивільного кодексу України, кожна особа має   право   звертатися   до господарського    суду   згідно   з   встановленою   підвідомчістю господарських справ за захистом своїх  порушених  або  оспорюваних прав   і  охоронюваних  законом  інтересів. Відповідачем не надано жодного аргументованого правового доказу того, що позивач при укладенні спірного Договору порушив вимоги чинного законодавства, а після його укладення  не виконав свої зобов‘язання щодо виконання умов цього Договору, а також позадоговірних поставок.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх  обставин  справи  в   їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано, відповідно до ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України, доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

На цій підставі судова колегія вважає, що рішення господарського суду Сумської області  від 11 жовтня 2007 року у справі № 5/556-07 прийнято без порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями  79, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів ,-

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 11 жовтня 2007 року у справі № 5/556-07  залишити без змін.

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Афанасьєв В.В.

суддя                                                                    Бухан А.І.

суддя                                                                   Шевель О.В.