ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 р.

№ 15/327

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Панової І.Ю.-головуючого

Продаєвич Л.В.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

АБ "Алонж" в особі
ліквідатора ОСОБА_1

на рішення  на постанову

господарського суду Рівненської
області   від 31.01.2007 Львівського
апеляційного господарського суду від 12.06.2007

у справі
господарського суду

№ 15/327 Рівненської області

за позовом

АБ "Алонж" в особі
ліквідатора ОСОБА_1

до

ВАТ "Дубенський
м'ясокомбінат"

про

Визнання банкрутом

за
участю представників сторін:

від Акціонерного банку " Алонж"
-Бартохов О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 31.01.2007 у справі №15/327 за позовом Акціонерного
банку "Алонж" в особі ліквідатора ОСОБА_1 до ВАТ "Дубенський
м'ясокомбінат"  про стягнення 1030858
грн. 27 коп. заборгованості, в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 12.06.2007 у справі № 15/327 апеляційну скаргу залишено
без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від
31.01.2007 у справі №15/327 -  без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, АБ "Алонж" в особі ліквідатора ОСОБА_1 звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати
рішення  господарського суду Рівненської
області від 31.01.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 12.06.2007 у справі № 15/327, позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що  судами попередніх інстанцій порушені вимоги
ст.ст.92,96 Закону України " Про банки і банківську діяльність"
,  не прийнято до уваги те, що здійснення
вказаного взаємозаліку однорідних вимог унеможливлює накопичення ліквідаційної
маси, призводе до порушення черговості задоволення вимог інших кредиторів АБ
"Алонж".

Згідно з п.3 ст. 87 Закону України " Про банки і банківську
діяльність", ліквідація банку з ініціативи Національного банку України
здійснюється відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів
Національного банку України, жодних можливостей
щодо погашення заборгованості боржника перед банком під час його
ліквідації,  шляхом проведення  заліку однорідних зустрічних вимог, Законом
України " Про банки і банківську діяльність",  нормативно-правовими актами Національного
банку України не передбачено.

Колегія суддів Вищого господарського суду
України, переглянувши в касаційному порядку ухвалу господарського суду та
постанову суду апеляційної інстанції  на
підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування
судами  першої та апеляційної
інстанції  норм матеріального і
процесуального права  вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Акціонерний банк "
Алонж" в особі ліквідатора ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
з позовом  до ВАТ  " Дубенський м'ясокомбінат"  про стягнення 1030858,27 грн. заборгованості,
у тому числі заборгованості по кредиту у сумі 468926,03 грн., заборгованості по
відсотках в сумі 374300,98 грн., 143439,97 грн. пені по кредиту та 44 191,29
грн. пені по відсотках.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 23.07.2001  між сторонами
у даній справі був укладений кредитний договір за №372 та додаткова угода до
нього б/н від 16.07.2004р., відповідно до якого, позивач у даній справі надав
відповідачу кредит на загальну суму-2170613 грн. 33 коп. Згаданою вище
додатковою угодою від 16.07.2004р. даний кредитний договір був пролонгований до
31.12 2004 року.

Приймаючи оскаржувані рішення, суди
виходили з того, що відповідно до заяви ТОВ "Салюс" від 18.02.2005р.,
яке виступало Поручителем по своєчасному виконанню згаданого вище
кредитного договору за №372 від 23.07.2001р., останній погасив заборгованість
відповідача перед позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до
позивача у справі.

В рішенні  господарського суду Рівненської області від
31 січня 2007 у справі № 15/327 встановлено, що 29 жовтня 2004 між ТОВ "
Салюс" та ЗАТ " Велта"
був укладений  договір відступлення  права вимоги, відповідно з яким  ТОВ " Салюс" набув  права вимагати  від АБ " Алонж"  повного та належного виконання  зобов'язань за депозитними  договорами № 62/0307-03 від 02.07.2003 та №
02/0402-01 від 12.02.04, договором на розрахунково-касове обслуговування в іноземній
валюті № 3451/840 від 16.05.03 та договором на розрахунково-касове обслуговування
в національній валюті № 3451 від 25.11.02, що існували станом на 11 серпня 2004
року ( дата відкликання банківської ліцензії боржника).

04 листопада 2004 ЗАТ "
Велта" листом  за № 698 повідомила
АБ " Алонж"  про відступлення
права вимоги  і відповідно про виникнення
з моменту його отримання
зобов'язання  перед ТОВ "
Салюс"   в сумі 396757,39 доларів
США та 2830,22 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 10.08.04.
за № 381 відкликана банківська ліцензія у АБ " Алонж" та
ініційована  процедура ліквідації банку.

18 лютого 2005  ТОВ " Салюс" направило АБ "
Алонж" заяву про залік зустрічних вимог , яка  отримана останнім 21 лютого 2005.
Господарським судом встановлено, що відповідно до згаданої заяви про залік
зустрічних однорідних вимог, повністю припинилися вимоги АБ " Алонж"
до ВАТ " Дубенський
м'ясокомбінат"  по договору
на відкриття кредитної лінії № 372 від 23.07.01.

Рішення господарського суду   Рівненської області від 31 січня 2007  мотивовано тим, що у зв'язку  з заліком зустрічних однорідних вимог,
повністю припинилися вимоги АБ " Алонж" до ТОВ " Салюс" по
договору поруки № 372 від 23.07.01 та вимоги АБ " Алонж" до ВАТ
" Дубенський м'ясокомбінат"  по
договору на відкриття кредитної лінії № 372 від 23.07.01. Відповідно до вимог
ч.1 ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог,  при цьому ,для зарахування достатньо заяви
однієї із сторін. Статтею 602 ЦК України передбачений перелік підстав, коли
зарахування  зустрічних вимог не
допускаються, і в ньому відсутні будь-які посилання на неможливість зарахування
у разі ліквідації кредитора.

Судами зазначено, що факт наявності
однорідних вимог ТОВ "Салюс", який виступив Поручителем своєчасного
виконання договірних зобов'язань відповідача перед позивачем у даній справі по
згаданому вище кредитному договорі, щодо позивача - Акціонерного банку
"Алонж", не заперечується позивачем у даній справі, однак позивач
вважає неможливість такого заліку, оскільки в процесі провадження справи про
банкрутство АБ "Аллонж" таке зарахування суперечить чинному
законодавству України.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що рішення та постанова судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм процесуального права   при неповному з'ясуванні обставин , що мають
значення для справи, виходячи з такого:

Відповідно до вимог ч.1 ст. 543 ЦК
України   у разі  солідарного обов'язку боржників кредитор має
право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх
боржників разом так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 554
ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою ,
боржник і поручитель відповідають перед кредитором,як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором
у тому ж обсязі, що ї боржник, включаючи сплату основного боргу,процентів,
неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до вимог  ст. 602 ЦК України  не допускається зарахування зустрічних вимог
:

1) про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю,

2) про стягнення аліментів,

3) щодо довічного утримання (
догляду)

4) у разі спливу позовної давності

5) в інших випадках, встановлених
договором або законом

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що Закон може встановити  й інші підстави недопустимості зарахування,
ця стаття надає і сторонам право встановлювати в договорі випадки
недопустимості зарахування.

Судами попередніх інстанцій , в
порушення вимог ст. 43 ГПК України, в рішенні та постанові не з'ясовано, чи
встановлювалися сторонами  в договорі
надання  кредитної лінії та договорі
поруки , а також в угодах, які регулюють правовідносини між ТОВ "
Салюс" та ЗАТ " Велта", випадки недопустимості зарахування.

Крім того, виходячи з вимог ст.ст.26,27 ГПК України треті особи, які
заявляють самостійні вимоги на предмет спору, а також ті, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття
рішення господарським судом.

В даному випадку, Львівський
апеляційний господарський суд ,в порушення вказаних процесуальних норм ,
залучив ухвалою  від 17.04.2007 до участі
у справі  ТОВ " Салюс"  в якості третьої особи без самостійних
позовних вимог  на предмет спору на
стороні відповідача на стадії апеляційного перегляду.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
відповідно до вимог  ст. 101 ГПК
України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у
справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, в зв'язку з чим
, суд другої інстанції не позбавлений права, відповідно до вимог ст. 24 ГПК
України  залучити до участі у справі
іншого відповідача якщо суд першої інстанції прийняв рішення, що стосується
його прав і обов'язків.

Крім того, поза увагою судів
попередніх інстанцій  був залишений той
факт, що рішення господарського суду також стосується прав та обов'язків ЗАТ
" Велта", про  угоди, які регулюють
правовідносини між ТОВ" Салюс" та ЗАТ" Велта", є посилання
в мотивувальній частині рішення та постанови, але ЗАТ" Велта" судами
до участі у справі не залучено.

Крім того, судами попередніх
інстанцій не надана оцінка  тому
факту,  що відповідно до вимог ст. 91
Закону України " Про банки і банківську діяльність" ,  з дня прийняття рішення про відкликання
ліцензії та призначення ліквідатора, банківська діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо  це сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси, а також тому  факту,
що заява про залік зустрічних вимог була отримана АБ " Алонж" після
відкликання банківської ліцензії у АБ " Алонж" та закінчення його
банківської діяльності.

Відповідно до вимог ст. 83 ГПК
України господарський суд,приймаючи рішення , має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить
законодавству.

Враховуючи межі перегляду справи в
суді касаційної інстанції та керуючись статтями 1117, 1119
- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу АБ
"Алонж" в особі ліквідатора ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 12.06.2007 та рішення господарського суду Рівненської
області   від 31.01.2007 у справі №
15/327 скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Рівненської області .

Головуючий
І.Ю. Панова

Судді                                                                                                   Л.В.
Продаєвич

Н.Г. Ткаченко