ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.11.07р.

Справа № 23/314

За позовом  Відкритого акціонерного товариства "Павлоградський завод Буддеталь", м. Павлоград, Дніпропетровської області

до  Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості 52 112 грн. 88 коп.

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники:

Від позивача: Сорока В.І. - наказ №65, директор

Ярошенко Л.П. - доруч. №17, від 05.11.07, головний бухгалтер

Від відповідача: Лебедєва О.М. - юрист

СУТЬ СПОРУ:

Відповідач звернувся до господарського суду з заявою про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.04 у справі № 23/314 таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що грошові вимоги стягувача до ВАТ "Павлоградвугілля", підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.04 у даній справі, включені до реєстру вимог кредиторів у справі господарського суду Дніпропетровської області № Б26/7/05-33 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля", яке є правонаступником ДВАТ шахта "Тернівська". 27.09.06 господарським судом в межах справи № Б26/7/05-33 затверджена мирова угода, підписана від імені кредиторів головою комітету кредиторів та керівником боржника, за умовою якої було визначено порядок погашення вимог стягувача, як кредитора, до боржника шляхом заміни усіх первісних зобов'язань боржника новим зобов’язанням здійснити платежі за виданими векселями. Фактично боржником виконано зобов'язання перед стягувачем: відповідні векселя, видані стягувачу згідно умов мирової угоди, передані боржником у депозит нотаріуса за актом прийому-передачі від 27.11.06. Наслідком припинення матеріальних правовідносин є припинення і процесуально-правових відносин між сторонами.

Стягувач проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на те, що мирова угода ним не підписана, в її укладенні стягувач участі не приймав, векселі, на які посилається боржник, не отримував. Проти заміну зобов'язання, підтвердженого рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.04 у даній справі, вексельною формою розрахунків заперечує.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.04 у справі № 23/314 за позовом Відкритого акціонерного товариства “Павлоградський завод Буддеталь” стягнуто з Державного відкритого акціонерного товариства  шахта “Тернівська” на користь ВАТ “Павлоградський завод Буддеталь”  - 52008 грн. 87 коп. боргу; 104 грн. 01 коп. –інфляційних втрат; 521,12 грн. витрат по сплаті держмита;118,00 грн.  витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення процесу. Всього загальну суму 52752,00 грн.

На виконання рішення судом видано наказ від 03.02.04.

18.03.04 Павлоградським міським відділом Державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення господарського суду від 03.02.04 у справі № 23/314.

11.01.05 господарським судом Дніпропетровської області винесено ухвалу про порушення провадження у справі № Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля", яке є правонаступником Державного відкритого акціонерного товариства  шахта “Тернівська”.

Грошові вимоги стягувача, підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.04 у даній справі, визнані ухвалою господарського суду від 20.02.06 у справі № Б26/7/05 (4-та черга задоволення), включені до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою суду від 31.07.06 у справі № Б26/7/05.

27.09.06 господарським судом Дніпропетровської області у справі № Б26/7/05 затверджена мирова угода, підписана 18.09.06 головою комітету кредиторів та боржником, яка є домовленістю між боржником та кредиторами по справі №Б26/7/05 та за якою боржник зобов’язується задовольнити (погасити) вимоги конкурсних кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство №  Б26/7/05. Провадження у справі №  Б26/7/05 ухвалою господарського суду від 27.09.06 припинено.

На момент розгляду даної заяви боржника мирова угода в установленому порядку недійсною не визнана.

Відповідно до умов затвердженої господарським судом мирової угоди боржник зобов’язується виконати свої зобов'язання щодо вимог стягувача (задовольняє вимоги) шляхом обміну первісних вимог стягувача на активи боржника, а саме: простий вексель № 1036, датою складення 31.08.06, векселедавцем якого є боржник, із номінальною сумою, яка дорівнює сумі вимог стягувача –2352,92 грн. (з урахуванням частини вимог, підтверджених господарським судом Дніпропетровської області рішенням від 15.11.02 № 11/449), простий вексель № 0987, датою складення 31.08.06, векселедавцем якого є боржник, із номінальною сумою, яка дорівнює сумі вимог стягувача –52008,87 грн., із строком платежу –за пред’явленням, яке не можу бути раніше, ніж 01.10.2013 року.

Зазначені векселі боржник зобов’язувався передати кредитору (стягувачу) протягом 60 календарних днів з дати набрання чинності мировою угодою за адресою: м. Павлоград, вул. Леніна, 76, кімната 426.

Відповідно до умов мирової угоди факт прийому-передачі прав вимог кредитора боржнику та прийом-передача кредитору відповідних векселів боржника підтверджується відповідними актами прийому-передачі.

У разі нез’явлення (відсутності) кредитора (стягувача) у місці виконання зобов'язання протягом 60 календарних днів з моменту набрання чинності мировою угодою або ухилення кредитора (стягувача) від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з боку кредитора (стягувача), боржник має право виконати свій обов’язок шляхом внесення належних векселів у депозит нотаріуса (відповідно до ст.537 ЦК України).

Суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 4, 35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода у справі про банкрутство є не тільки правочином, а одночасно і судовою процедурою, тому умови та порядок укладання мирової угоди регулюються нормами Закону, які є спеціальними.

Згідно з ст. ст. 1, 35 Закону мирова угода є домовленістю між боржником та кредитором про відстрочку та (або) розстрочку платежів або припинення зобов'язання (прощення боргів) за угодою сторін.

У разі затвердження мирової угоди між боржником і кредиторами у процесі банкрутства, провадження у справі про банкрутство припиняється внаслідок затвердження судом мирової угоди (ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), що є підставою для поновлення виконавчого провадження, яке було зупинено відповідно до пункту 8 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", та поновлення проведення виконавчих дій згідно норм даного Закону з примусового виконання рішень суду.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, затвердження судом мирової угоди між боржником і кредитором в процесі банкрутства не є підставою, передбаченою Законом України "Про виконавче провадження", для неможливості здійснення виконавчого провадження, зокрема, завершення виконавчого провадження згідно з вимогами статей 37, 38, 40, 401 цього Закону та подальшого невиконання рішень судів, які перебувають в провадженні органів державної виконавчої служби.

Разом з цим, після затвердження мирової угоди в процесі банкрутства, ці ж сторони, якщо вони також є сторонами виконавчого провадження, не позбавлені наданим їм Законом України "Про виконавче провадження" (ч.3 ст.111 Закону) права на укладення мирової угоди про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується судом.

Ні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ні норми Закону України "Про виконавче провадження" за фактом укладення мирової угоди в межах справи про банкрутство боржника не передбачають можливості повернення виконавчого документу або припинення виконання рішення суду.

Норми ст.ст.598, 604 Цивільного кодексу України, на які посилається боржник,  передбачають підстави припинення зобов'язань, а не підстави припинення чи закінчення виконавчого провадження, припинення виконання судового рішення, у зв'язку з чим на спірні правовідносини не розповсюджується.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" укладення мирової угоди в межах справи про банкрутство є підставою для погашення вимог конкурсних кредиторів за умови здійснення по такій мировій угоді розрахунків. За визначенням в ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Поняття, яке міститься з цьому Законі і застосовується в певних правовідносинах відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, не є тотожнім загальному поняттю припинення зобов'язання. Припинене зобов'язання боржника, здійснене будь-яким чином у відповідності з законом, в розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є погашеним, але не всяке погашене  відповідно до цього Закону зобов'язання є припиненим в якості підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Боржником неправильно застосовані положення ст.117 ГПК України.

Згідно ч.4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Виходячи з передбачених ст.117 ГПК України наслідків видачі такого наказу (стягнення на користь боржника на його вимогу безпідставно одержаного стягувачем у випадку якщо стягнення за таким наказом уже відбулось), законодавець встановлює певні підстави для визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню:

1. якщо його було видано помилково;

2. якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

3. з інших причин, коли підстави для видачі наказу були відсутні.

Фактично підстави для визнання наказу господарського суду від 03.02.04 № 23/114 таким, що не підлягає виконанню, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи умови затвердженої судом 27.09.06 мирової угоди у справі № Б26/7/05 не виконані. Перелічені прості векселі у встановленому порядку стягувачу не передані. Докази повідомлення нотаріусом кредитора про внесення боржником простих векселів у депозит, як того вимагає ч.2 ст.537 ЦК України, в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги заявника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.86, 118-120  ГПК України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.04 у справі № 23/314 таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Суддя

І.Ю. Добродняк

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна