ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30 жовтня 2007 р.                                                               Справа  № 12/182

За позовом закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ

до відповідача - 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпастькій області, м. Ужгород

до відповідача - 2 Управління Пенсійного фонду України в Перчинському районі, м. Перечин

про визнання неправомірними рішення управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області № 128 від 21.06.2007 р. про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на банківські рахунки органів Пенсійного фонду сум страхових внесків, фінансових санкцій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21.08.2007 року.

Головуючий суддя - Тисянчин В.М.

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача -1 - Кедюлич Н.В., (представник за довіреністю №5187/07 від 18.05.2007 року)

від відповідача - 2 - Крайнянський М.Я., (представник за довіреністю №1002/07 від 15.10.2007 року)

СУТЬ  СПОРУ : заявлено позов закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ до відповідача - 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпастькій області, м. Ужгород до відповідача - 2 Управління Пенсійного фонду Україи в Перчинському районі, м. Перечин про визнання неправомірними рішення управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області № 128 від 21.06.2007 року про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на банківські рахунки органів Пенсійного фонду сум страхових внесків, фінансових санкцій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21.08.2007 року.

В судовому засіданні 12.10.2007 року приймав участь уповноважений представник позивача, підписант позову –Олексик В.В., якому доведено вимоги ухвали суду від 12.10.2007 року щодо надання доказів в підтвердження одночасного відрахування платіжних доручень на сплату страхових внесків до Пенсійного фонду (копії платіжних документів), інші докази в підтвердження виконання п. 12 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та повідомлено у судовому засіданні про час слухання справи.

Проте, суду витребувані докази не надано, а письмовою заявою               (вх. № 10299 від 26.10.2007 року) представник позивача просить відкласти розгляд справи на інший термін у зв’язку з відрядженням представника.

Беручи до уваги кількаразове відкладення розгляду справи за клопотанням сторін і через невиконання позивачем попередніх ухвал суду (від 03.09.2007 року, 20.09.2007 року) щодо надання матеріалів суду, відсутність мотивів та доказів (посвідчення на відрядження) в необхідність задоволення вищевказаної заяви –судом відхиляється заява про відкладення розгляду справи і як така, що не містить поважних причин.

Поважні причини визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов’язані з дійсно істотними труднощами для своєчасного вчинення зобов’язань процесуальних дій.

Відповідачі наполягають на відмові у позові з підстав його неправомірності, про що обґрунтовують письмовими запереченнями поданими в судовому засіданні: актом № 3-Б УПФУ в Перечинському районі від 20.06.2007 року (де зафіксована відсутність фактичної сплати до Пенсійного фонду за 04.01.2007 року, 14.01.2007 року); п.п 22.6, 32.3  Закону України „Про платіжні системи та перекази коштів в Україні”; п. 3.9, обзацу 5, глави 3 „Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті” (затв. Постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22), яким визначено механізм переказу страхових внесків до Пенсійного фонду ; ч. 12 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058 –IV.

Окрім того, свою позицію щодо відмови у позові з огляду усталеної судової практики даної категорії справ, сторони посилаються на протокол наради у Першого віце –прем’єр міністра України М.Я. Азарова з питань погашення заборгованості із виплати заробітної плати та сплати внесків до Пенсійного фонду від 22.03.2007 року у м. Києві, де п.15 рекомендовано Національному банку України здійснити заходи щодо посилення з боку банків контролю за прапорційністю сплати підприємствами у повному обсязі відповідних сум внесків під час виплати заробітної плати через установи банків.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши їх,  суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2007 року спеціалістами управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі проведено перевірку Перечинського відділення Закарпастького регіонального управління ЗАТ КБ „ПриватБанк” про дотримання вимог п. 12 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та складено Акт № 3/Б від 20.06.2007 р.

На підставі вказаного Акту Управлінням Пенсійного фонду України в Перечинському районі прийнято рішення № 128 від 21.06.2007р. про застосування фінансових санкцій за порушення вимог, передбачених ч.12 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, яким на позивача накладено штраф у розмірі 1 448,40 грн.

Підставою для нарахування фінансових санкцій стало те, що Перечинське відділення Закарпатського регіонального управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк” здійснювало виплату коштів без одночасного перерахування сум внесків до Пенсійного фонду.

Як свідчать матеріали перевірки з 02.01.2007 р. по 31.01.2007 року Перечинським відділенням ЗАТ КБ „ПриватБанк” неправомірно було видано кошти готівкою та перераховано згідно платіжних доручень на заробітну плату (дохід) КП „Будівельник” всього 4 388,55 грн., в тому числі на виплату заробітної плати та інших витрат, на які відповідно до п. 1 ст. 19 Закону № 1058, мало бути нараховано та сплачено до Пенсійного фонду страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 1 748,40 грн. Фактично за даний період Банком прийнято від підприємства платіжних доручень на сплату страхових внесків та перераховано до Пенсійного фонду коштів у сумі 300,00 грн., тобто на 1 448,40 грн. менше встановленого законодавством розміру.

За таких обставин Відповідач 2 прийшов до висновку про порушення Позивачем частини 12 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та на підставі п. 2 ч. 10 ст. 106 вказаного закону нарахував позивачу штраф у розмірі 1 448,40 грн.

У відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону № 1058, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум. У разі невиконання банками цієї вимоги, вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Враховуючи викладене, позивачем не виконувались вимоги законодавства щодо одночасної з видачею коштів на виплату заробітної плати КП „Будівельник” плати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Твердження позивача про те, що банк не зобов’язаний перевіряти повноту сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки обов’язок своєчасної та повної сплати страхових внесків законодавством покладено на страхувальників, судом не може бути прийнято до уваги виходячи з наступного.

Контрольні функції банків за правильністю та своєчасністю перерахування коштів встановлені Законом України № 2346 від 05.04.2001 року „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, відповідно до п. 32.3 ст. 32 банки зобов’язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень встановлених п. 22.6 ст. 22 цього Закону.

Згідно п. 22.6 ст. 22 вказаного Закону обслуговуючий платника банк зобов’язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду (ідентифікаційного номера за його наявності, тощо) та приймати цей документ до виконання тільки у разі їх збігу.

Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність та достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому Національним банком України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158 –163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили і підлягає оскарженню в порядку і строки, визначені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                             Тисянчин В. М.