ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

10.10.07
Справа №22/159/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді  Мірошниченко М.В.    , Зубкова Т.П.  , Хуторной В.М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:
Савченко В.П., довіреність №1 від 01.01.2007р.;

відповідача-1:
не з'явився;

відповідача-2:
ОСОБА_3., довіреність №1706 від 05.06.2007р.;

відповідача-3:
не з'явився;

3-ої особи:
не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_1,

м.
Лозова Харківської області

на рішення                   господарського суду
Запорізької області від 01.08.2007р.

у справі                         № 22/159/07

за позовом                    Закритого акціонерного
товариства «Автомир»,

м.
Дніпропетровськ

до відповідача-1
Кирилівської селищної ради Якимівського району

Запорізької області,

смт. Кирилівка Якимівського району
Запорізької області

до відповідача-2
Приватного підприємця ОСОБА_1,

м.
Лозова Харківської області

до відповідача-3
Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодімакс»,

м.
Дніпропетровськ

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог
на предмет спору -

ОСОБА_2,

м. Лозова
Харківської області

про                                 визнання
недійсним договору купівлі-продажу та

визнання
права власності на майно бази відпочинку

ВСТАНОВИВ:

Закритим акціонерним товариством «Автомир», м.
Дніпропетровськ було подано позов до Кирилівської селищної ради Якимівського
району Запорізької області, смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької
області, Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Лозова Харківської області і
Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодімакс», м. Дніпропетровськ про
визнання недійсним договору купівлі-продажу № 03-09 від 20.05.2005р.,
укладеного між ТОВ «Автодімакс» і ПП ОСОБА_1., а також визнання права власності
на майно бази відпочинку «Волна», розташованої на вул. Коса Федотова, 228 в
смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, яке складається з 20
будиночків дерев'яних, будівлі кухонного блоку, ангару, будівлі душової,
будівлі туалету, навісу, термобудки, трансформатора, ємкості для води 3 куб.м,
установки для умивання, баку для сміття (відповідно до уточнених позовних
вимог).

Розглянувши справу по суті, господарський суд
Запорізької області своїм рішенням від 01.08.2007р. у справі № 22/159/07 (суддя
Скиданова Ю.О.) позов до ПП ОСОБА_1. та ТОВ «Автодімакс» задовольнив. Визнав
право власності за ЗАТ «Автомир» на майно бази відпочинку «Волна» (з
урахуванням ухвали суду про виправлення помилки від 16.08.2007р.), яка
розташована за адресою: вул. Коса Федотова, 228, смт. Кирилівка, Якимівський
район, Запорізька область, база відпочинку “Волна”, а саме: будиночок
дерев'яний - 20 шт.; кухонний блок - 1 шт.; ангар - 1 шт.; душова - 2 шт.;
туалет - 2 шт.; навіс - 1 шт.; термобудка - 1 шт.; трансформатор - 1 шт.;
ємність для води 2 куб. м. - 1 шт.; ємність для води 3 куб. м. -1 шт.;
установка для вмивання - 1 шт.; мусорний бак - 2 шт.; ліжко металеве - 60 шт.;
матрац ватний 6 шт.; комплект білизни - 120 шт.; подушка - 60 шт.; ковдра - 50
шт.; тумба - 10 шт.; холодильник - 13 шт.; газова плита - 5 шт.; газова плита -
4 шт. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 03-09 від 20.05.2005р.,
укладений між відповідачем-2 і відповідачем-3. В позові до відповідача-1
відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач є власником
спірного майна з 10.09.2000р., згідно з договором купівлі-продажу № 03-09 від
10.09.2000р., а отже тільки позивач мав право розпоряджатися таким майном.
Спірний договір купівлі-продажу № 03-09 від 20.05.2005р. судом визнаний
недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України як такий, що суперечить
приписам ст.ст. 317, 319 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у
поданій апеляційній скарзі ПП ОСОБА_1., відповідач-2 у справі, вказує на те, що
рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції не повідомив відповідача-3 про місце слухання
справи, оскільки ТОВ «Автодімакс» було ліквідовано в 1999р., згідно з
постановою арбітражного суду Дніпропетровської області від 23.02.1999р. по
справі № Б24-55. На думку відповідача-2, договір купівлі-продажу № 03-09 від
10.09.2000р. та № 03-09 від 20.05.2005р. не є дійсними та не є належними
доказами по справі, і не можуть бути доказами набуття права власності на об'єкт
б/в «Волна» у смт. Кирилівка. Просить рішення господарського суду Запорізької
області від 01.08.2007р. у справі № 22/159/07 скасувати та припинити
провадження у справі.

ЗАТ «Автомир», позивач у справі, у відзиві на апеляційну
скаргу заперечує проти викладених в ній доводів. Зазначає зокрема, що
відповідач-3 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в
суді першої інстанції. За станом на 19.03.2007р. відповідач-3 значиться в
Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Договір
купівлі-продажу № 03-09 від 10.09.2000р. недійсним в судовому порядку не
визнавався. В апеляційній скарзі не зазначено передбачених ст.80 ГПК України
підстав для припинення провадження у справі. Просить рішення господарського
суду Запорізької області від 01.08.2007р. у справі № 22/159/07 залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від Кирилівської селищної ради Якимівського району
Запорізької області, відповідача-1, ТОВ «Автодімакс», відповідача-3, і
ОСОБА_2., третьої особи у справі, відзивів на апеляційну скаргу до суду не
надходило. Вказані особи законним правом на участь своїх представників в
судовому засіданні не скористались. Про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомлені. Колегія
суддів на підставі ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути апеляційну
скаргу за наявними у справі доказами, у відсутності названих осіб, оскільки їх
неявка не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні представники позивача і
відповідача-2 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на
неї.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького
апеляційного господарського суду № 2772 від 09.10.2007р. справу призначено до
розгляду у складі колегії - Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Зубкової
Т.П., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 10.10.2007р. за згодою присутніх
представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду
апеляційної інстанції.

За клопотанням учасників судового процесу розгляд справи
вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового
процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при
винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 10.09.2000р. між ТОВ
«Автодімакс» (продавець) і ЗАТ «Автомир» (покупець) був укладений договір
купівлі-продажу № 03-09, згідно з 1.1 якого продавець продав, а покупець купив
майно, яке знаходиться за адресою: смт. Кирилівка, Якимівський район,
Запорізька область, база відпочинку «Волна», а саме: будиночок дерев'яний - 20
шт.; кухонний блок - 1 шт.; ангар - 1 шт.; душова - 2 шт.; туалет - 2 шт.;
навіс - 1 шт.; термобудка - 1 шт.; трансформатор - 1 шт.; ємність для води 2
куб.м - 1 шт.; ємність для води - 3 куб.м - 1 шт.; установка для вмивання - 1
шт.; мусорний бак - 2 шт.; ліжко металеве - 60 шт.; матрац ватний - 60 шт.;
комплект білизни - 120 шт.; подушка - 60 шт.; ковдра - 50 шт.; тумба - 10 шт.;
холодильник - 13 шт.; газова плита - 5 шт.; газова плати - 4 шт.

Право власності на майно переходить до покупця з моменту
передачі майна по акту прийому-передачі, підписаного сторонами (п.1.3
договору).

За актом прийому-передачі від 10.09.2000р. до договору
купівлі-продажу № 03-09 від 10.09.2000р., відповідач-3 передав позивачу
обумовлене договором майно.

Також, 20.05.2005р. між ТОВ «Автодімакс» (продавець) і
ПП ОСОБА_1. (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 03-09, згідно з
п.1.1 якого продавець продав, а покупець купив майно, яке знаходиться за
адресою: смт. Кирилівка, Якимівський район, Запорізька область, Федотова коса,
база відпочинку «Волна», а саме: будиночок лист. - 4 шт.; будиночок дерев'яний
- 13 шт.; кухонний блок - 1 шт.; ангар - 1 шт.; душова - 2 шт.; туалет - 2 шт.;
навіс - 1 шт.; термобудка - 1 шт.; трансформатор - 1 шт.; ємність для води 2
куб.м - 1 шт.; ємність для води 3 куб.м - 1 шт.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на
те, що він є власником майна бази відпочинку «Волна», згідно з договором
купівлі-продажу № 03-09 від 10.09.2000р., а договір купівлі-продажу № 03-09 від
20.05.2005р. спрямований на незаконне заволодіння зазначеним майном. У зв'язку
з цим, в позові ставиться вимога про визнання недійсним договору
купівлі-продажу №03-09 від 20.05.2005р., укладеного між ТОВ «Автодімакс» і ПП
ОСОБА_1., а також визнання права власності на майно бази відпочинку «Волна»,
розташованої на вул. Коса Федотова, 228 в смт. Кирилівка Якимівського району
Запорізької області, яке складається з 20 будиночків дерев'яних, будівлі
кухонного блоку, ангару, будівлі душової, будівлі туалету, навісу, термобудки,
трансформатора, ємкості для води 3 куб.м, установки для умивання, баку для
сміття. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 202, 203, 215, 317, 321,
392 ЦК України, ст.128 ЦК УРСР, ст.55 Закону України «Про власність».

Фактичні обставини справи свідчать про те, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на договорі купівлі-продажу № 03-09 від
10.09.2000р., і договорі купівлі-продажу №03-09 від 20.05.2005р.

За змістом ст.224 ЦК УРСР і ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст.128 ЦК УРСР, чинного на момент укладення
договору купівлі-продажу № 03-09 від 10.09.2000р., право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено
законом або договором. Аналогічне положення закріплено в ст.334 ЦК України.

Як вказувалось вище, за актом прийому-передачі від
10.09.2000р. відповідач-3 передав позивачу майно, обумовлене договором
купівлі-продажу № 03-09 від 10.09.2000р.

Таким чином, з 10.09.2000р. у позивача виникло право
власності на вище перелічене майно.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше
прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Позивач набув право власності на майно на підставі
договору купівлі-продажу №03-09 від 10.09.2000р., у зв'язку з чим слід вважати,
що позивач набув право власності правомірно, оскільки іншого не випливає із
закону і незаконність набуття позивачем права власності не встановлена законом.

Договір купівлі-продажу № 03-09 від 10.09.2000р. не
визнаний у встановленому законом порядку судом недійсним і недійсність
вказаного договору прямо не встановлена законом, а отже існує презумпція
правомірності даного правочину, згідно зі ст.204 ЦК України.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України лише власникові
належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Отже, лише позивач мав право розпоряджатися спірним
майном бази відпочинку «Волна», розташованої в смт. Кирилівка Якимівського
району Запорізької області.

У відповідності зі ст.392 ЦК України, власник майна може
пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Аналіз обставин справи свідчить про те, що право
власності на спірне майно позивача не визнається з боку ТОВ «Автодімакс» і ПП
ОСОБА_1., які уклали між собою договір купівлі-продажу №03-09 від 20.05.2005р.

Таким чином, за позивачем слід визнати право власності
на майно бази відпочинку «Волна», щодо якого висуваються позовні вимоги, а
саме: будиночок дерев'яний - 20 шт.; кухонний блок -1 шт.; ангар -  1 шт.; душова - 2 шт.; туалет - 2 шт.; навіс
- 1 шт.; термобудка - 1 шт.; трансформатор - 1 шт.; ємність для води 3 куб. м.
- 1 шт.; установка для вмивання - 1 шт.; мусорний бак - 2 шт.

Позовні вимоги підлягають задоволенню відносно
відповідача-2 і відповідача-3.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано
відмовлено у задоволенні позовних вимог відносно відповідача-1, оскільки з
матеріалів справи не вбачається, що Кирилівською селищною радою вчинялись
будь-які дії щодо оспорювання або невизнання права власності позивача на спірне
майно.

Разом з тим, при прийнятті рішення суд першої інстанції
необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог і визнав за позивачем право
власності на певне майно, щодо якого не висувались позовні вимоги, що свідчить
про порушення ст.83 ГПК України.

Так, позивачем не заявлялись позовні вимоги (у т.ч. в
заяві про уточнення позовних вимог від 20.07.2007р.) про визнання права
власності на наступне майно бази відпочинку «Волна»: ємність для води 2 куб.м.
- 1 шт., ліжко металеве - 60 шт., матрац ватний 6 шт.; комплект білизни - 120
шт.; подушка - 60 шт.; ковдра - 50 шт.; тумба - 10 шт.; холодильник - 13 шт.;
газова плита - 5 шт.; газова плита - 4 шт. Отже, судом першої інстанції
безпідставно визнано право власності за позивачем на зазначене майно, чим було
порушено норму процесуального права (ст.83 ГПК України), що призвело до
прийняття неправильного рішення в цій частині. Зазначене порушення, згідно з
ч.2 ст.104 ГПК України, є підставою для зміни оскаржуваного рішення.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу № 03-09 від 20.05.2005р., укладеного між ТОВ «Автодімакс» і ПП
ОСОБА_1., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.658 ЦК України, право продажу товару,
крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом,
належить власникові товару.

Зі змісту спірного договору № 03-09 від 20.05.2005р.
вбачається, що продавцем за таким договором виступила особа, яка не була на
момент укладення цього договору власником майна.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про власність», чинного
на момент укладення спірного договору, власник на свій розсуд володіє,
користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може
використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої
законом діяльності. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх
прав.

Статтею 48 названого Закону передбачено, що Україна
законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови
захисту права власності.

У відповідності зі ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для чинності правочину, частиною 1 якої
передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з Роз'ясненням ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р.
«Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними», вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд
повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод
вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за
угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини,
що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідність чи невідповідність угоди вимогам
законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке
діяло на момент укладення спірної угоди.

З матеріалів справи вбачається, що договір
купівлі-продажу № 03-09 від 20.05.2005р. не відповідає вимогам ст.ст. 317, 319
ЦК України та Закону України «Про власність», чинного на момент укладення
спірної угоди. Зазначений договір порушує права позивача як власника майна.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано визнано
недійсним договір купівлі-продажу № 03-09 від 20.05.2005р.

При цьому, суду не надано доказів фактичного виконання
спірного договору (факту передачі майна та факту сплати за придбане майно), у
зв'язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків визнання спірної
угоди недійсною в порядку ст.216 ЦК України.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими і
підлягають задоволенню. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду (пункт
2 резолютивної частини рішення) слід змінити як прийняте з порушенням норм
процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Доводи скаржника про те, що відповаівдач-3 не був
повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, колегією
суддів до уваги не приймаються як необґрунтовані з наступних підстав.

У відповідності зі ст.64 ГПК України, суддя, прийнявши
позовну заяву, не пізніше п'яти днів з дня її надходження виносить і надсилає
сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у
справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до
розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення,
необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі
№ 22/159/07 було порушено 21.03.2007р., про що прийнята відповідна ухвала суду
першої інстанції, яка надіслана на адресу всіх учасників судового процесу, що
підтверджується відбитком штемпеля канцелярії суду на вказаній ухвалі за вих. №
02-12а/9064 від 28.03.2007р.

У відповідності з п.3.6 Роз'яснення ВАСУ «Про деякі
питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» №
02-5/289 від 18.09.1997р., особи, які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній
заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох
сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, тільки якщо
неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала про порушення
провадження у справі № 22/159/07 була надіслана на адресу ТОВ «Автодімакс» за
поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві, а саме: 49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Стара Пристань, 2, що підтверджується матеріалами справи
(а.с. 64 - 65, Т.1). Така ж сама адреса зазначена в Установчому договорі і
Статуті цього товариства, а також у витягах з ЄДРПОУ. Таким чином, ТОВ
«Автодімакс» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи в
суді першої інстанції. Відповідачем-2 не надано суду будь-яких доказів щодо
неповідомлення ТОВ «Автодімакс» про час та місце розгляду справи в суді.

Оскільки неявка ТОВ «Автодімакс» в судове засідання при
прийнятті судом рішення не перешкоджала вирішенню спору, то спір було вирішено
за наявними у справі доказами, що відповідає положенням ст.75 ГПК України.

Доводи скаржника про те, що ТОВ «Автодімакс» було
ліквідовано в 1999р., згідно з постановою арбітражного суду Дніпропетровської
області від 23.02.1999р. по справі № Б24-55, колегією суддів до уваги не
приймаються з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.104 ЦК України та ч.2 ст.33 Закону
України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного
державного реєстру запису про її припинення.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення
договору купівлі-продажу № 03-09 від 10.09.2000р. та договору купівлі-продажу №
03-09 від 20.05.2005р., а також на момент розгляду справи в суді, до Єдиного
державного реєстру не було внесено запису про припинення юридичної особи - ТОВ
«Автодімакс». Згідно повідомлень Головного управління статистики у
Дніпропетровській області від 20.03.2007р. за № 18/13-570 та 03.09.2007р. за №
18/13-1926, за станом на 19.03.2007р. і 03.09.2007р. в Єдиному державному
реєстрі значиться ТОВ «Автодімакс» (ідентифікаційний код 03058951). Отже, ТОВ
«Автодімакс» не припиняло свого існування як юридична особа на момент укладення
вищевказаних договорів та розгляду справи в суді.

Інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими і спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального
кодексу України,  Запорізький апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Лозова Харківської
області залишити без задоволення.

Пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду
Запорізької області від 01.08.2007р. у справі № 22/159/07 змінити та викласти
його в наступній редакції:

«Визнати право власності за Закритим акціонерним товариством
«Автомир» (49064, м. Дніпропетровськ, вул. Матлахова, 2, п/р 0000 в
ДФ АКІБ «Укрсиббанк», МФО 306856, ) на майно бази відпочинку
«Волна», яка розташована за адресою: Запорізька область, Якимівський район,
смт. Кирилівка, вул. Коса Федотова, база відпочинку «Волна», а саме: будиночок
дерев'яний - 20 шт.; кухонний блок - 1 шт.; ангар -  1 шт.; душова - 2 шт.; туалет - 2 шт.; навіс
- 1 шт.; термобудка - 1 шт.; трансформатор - 1 шт.; ємність для води 3 куб. м.
- 1 шт.; установка для вмивання - 1 шт.; мусорний бак - 2 шт.».

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької
області від 01.08.2007р. у справі № 22/159/07 залишити без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді  Мірошниченко М.В.

Зубкова Т.П.  Хуторной В.М.