ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2007 р.
№ 24/259

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

не з'явився

не з'явився

державного підприємства "Донецька залізниця"

у справі
господарського суду Донецької області

на рішення
господарського суду Донецької області від 10.08.2007р.

за позовом
державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Дебальцевської дирекції залізничних перевезень м.   Донецьк

до

відкритого акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика Калінінська"

про
стягнення 4 646,64грн.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2006 року державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ВАТ "Центральна збагачувальна фабрика Калінінська" про стягнення 4646,64 грн. збору за зберігання вантажу на станції Байрак Донецької залізниці понад термін безкоштовного зберігання за час затримки вагонів  для митного оформлення.

Позовні вимоги обґрунтовані простоєм вагонів на станції Байрак в очікуванні митного оформлення понад термін безоплатного зберігання з вини вантажоодержувача, за що у відповідності із пунктом 8 Правил зберігання вантажів залізницею нарахований збір в сумі 4646,64 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.08.2007 в задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на те, що судом не встановлено перевищення терміну безоплатного зберігання і тому відсутні підстави для стягнення збору за зберігання вантажу понад безоплатний нормативний термін зберігання.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Донецької області, державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій посилається на неправильне застосування судом пункту 46 Статуту залізниць України та Правил зберігання вантажів, і просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення збору за зберігання понад термін безплатного зберігання вантажів у вагонах, затриманих на станції призначення для митного оформлення.

Стаття 908 Цивільного кодексу України встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 307 Господарського кодексу України також встановлює, що умови перевезень вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, права і обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Пункт 46 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 ( з наступними змінами і доповненнями) встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок  зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Правила зберігання вантажів ( розділ 7 Правил перевезень вантажів ) у пункті 5 встановлюють, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Пункт 8 Правил зберігання вантажів  встановлює, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки ( на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці –з моменту затримки.

Підпункт 2.3 пункту 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 також встановлює, що за зберігання у вагонах вантажів, що мають вивантажуватись на місцях загального і незагального користування, але не подані під вивантаження з вини одержувача, збір справляється після закінчення терміну безоплатного зберігання.

Пункт 129 Статуту залізниць України встановлює, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пункт 8 Правил користування вагонами і контейнерами ( розділ 6 Правил перевезень вантажів) встановлює, що у разі затримки  вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час ( у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Як встановлено судами попередніх інстанцій і це підтверджується матеріалами справи, на станцію Байрак Донецької залізниці на адресу ВАТ "Центральна збагачувальна фабрика  "Калінінська" надійшов імпортний вантаж, який було  затримано для розмитнення, у зв'язку з чим позивачем було складено акт загальної форми № 352 від 11.09.2006, підписаний представником залізниці, відповідач від підписання акту відмовився, про що свідчить його відмітка на акті "С вишеизложенним не согласна".

14.09.2006 по накопичувальної картки № 1409974 від 14.09.2006 залізниця нарахувала відповідачу плату за зберігання вантажу у 50 вагонах в розмірі 4646,64 грн. за одну добу понад строк безоплатного зберігання. Відповідач підписав  цю накопичувальну картку із застереженням.

На підставі аналізу наданих сторонами доказів суд першої інстанції дійшов висновку про те, що усі зазначені вагони були прийняті під розвантаження на під'їзну колію ВАТ " Центральна збагачувальна фабрика  "Калінінська" до закінчення встановленого пунктом 46 Статуту залізниць строку безоплатного зберігання, а вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Донецької області з наведених у касаційній скарзі мотивів.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця"  залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.08.2007 у справі № 24/259 залишити без змін.

Головуючий                                                             Є. Першиков

Судді                                                                                  Т. Данилова

І. Ходаківська