донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

13.11.2007 р.
справа №16/276пд

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Горбань Є.В. (довіреність № 1493
від 03.07.07р.) Фінченко А.А. (довіреність № 2643 від 01.11.07р.),

від відповідача:

ОСОБА_1. особисто (свідоцтво №
НОМЕР_1від 20.11.91р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Домотехніка-Норд" м.Донецьк

на рішення (ухвалу)
господарського суду

Донецької області

від

02.10.2007 року

по справі

№ 16/276пд

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Домотехніка-Норд" м.Донецьк

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1м.Амвросіївка

про

визнання недійсною додаткової
угоди

В С Т А Н О В
И В:

У
2007  році  позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю
„Домотехника-Норд», м.Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського
суду Донецької області до відповідача, Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1, м.Амвросіївка Донецької області, про визнання недійсною додаткової
угоди.

Рішенням від 02.10.2007р. в
задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю
„Домотехника-Норд», м.Донецьк  було
відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що згідно п. 12.1  Статуту ТОВ „Домотехника-Норд»керівництво
поточною діяльністю Товариства і виконання Зборів     здійснює директор Товариства, а в
його  відсутність комерційний директор на
підставі  Статуту.  З огляду на
зазначений пункт Статуту, комерційний директор ОСОБА_2. мав відповідні
повноваження  на  підписання замість  директора
Карасева   Д.М.  спірної угоди
без належного  доручення.

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Домотехника-Норд», м.Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден,
вважає його неправомірним та незаконним. Тому він звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення
господарського суду Донецької області від 02.10.2007р. скасувати та прийняти
нове рішення.

Від відповідача, Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Амвросіївка Донецької області, на адресу
Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому він з вимогами апеляційної скарги позивача не погодився та
просив рішення господарського суду Донецької області від 02.10.07р. залишити
без змін,  апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні відповідно до
вимог ст.101 ГПК України судовою колегією було задоволено клопотання позивача
про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: Статуту
підприємства позивача та табель обліку використання робочого часу. Також
прийнято від відповідача, в підтвердження його статусу суб'єкта підприємницької
діяльності, Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду вважає за необхідне    розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин   справи
достатньо  матеріалів,  що
знаходяться  в  матеріалах
справи   № 16/276пд, та наданих
сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну
“Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі
доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та
процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає
справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував
неможливість їх подання в суд першої інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”,
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності
- на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із
загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини
справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129
Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини,
змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України,
правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду не відповідає вищевказаним вимогам, виходячи з наступного.

Як
вбачається     із     матеріалів    справи,           10.01.2006р. між позивачем,
Товариством з обмеженою відповідальністю „Домотехника-Норд», м.Донецьк, та
відповідачем, Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Амвросіївка
Донецької області,  було  укладено Договір оренди нежитлового  приміщення №
55/ДМ - 2006. Даний договір було підписано зі сторони позивача
комерційним директором ОСОБА_2., який діяв на підставі довіреності № 1623а від
12.07.04р.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Договору
позивач отримав в строкове платне користування
від відповідача нежитлові приміщення, що знаходяться за  адресою: м. Амвросієвка, вул. Леніна, 22,
загальною  площею 530 кв.м. для
здійснення господарської діяльності.

31.01.2006р. між тими ж сторонами
було укладено Додаткову угоду до вищезазначеного Договору оренди нежитлового
приміщення № 55/ДМ -2006 від 10.01.2006р.

Позивач звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом про визнання недійсною цієї Додаткової угоди,
оскільки вважає, що вона була  підписана
не уповноваженим на це представником, а саме: замість директора   Карасьова Д.М. підпис на Додатковій угоді
поставлено комерційним директором
ОСОБА_2., який на час її підписання
не  мав  на  це
повноважень, тому що строк доручення № 1623а від   12.07.2004р. закінчився 12.01.2006р.

Дослідивши фактичні обставини
справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи
та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, вислухавши
пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК
України сторони та  інші  особи,
які   беруть   участь
у   справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення
для правильного розгляду справи.

Відповідність чи невідповідність
угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке
діяло на момент укладання спірної Додаткової угоди, а не законодавства, яке
діяло на момент розгляду справи.

Укладення угоди є одномоментним
правочином, а не продовжуваною в часі дією, тому в даному випадку
застосовуються норми Цивільного та Господарського кодексів України
відносно  вирішення питання щодо
недійсності спірної Додаткової угоди.

Статтею 181  Господарського кодексу  України передбачено, що  господарський
договір  за  загальними
правилами  викладається  у
формі  єдиного  документа,
підписаного  сторонами  та
скріпленого  печатками. За такими
ж правилами укладається і додаткова угода до господарського договору.

Відповідно до ст. 92 ЦК України,
яка регламентує цивільну дієздатність юридичної особи, юридична особа набуває
цивільні права та обов'язки та здійснює їх через свої органи, які діють у
відповідності із установчими та статутними документами або законом. Права та
обов'язки для юридичної особи можуть створювати її представники, які діють на
підставі довіреності, виданої органами юридичної особи.

Особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким,  що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична
особа,  підписується  особами, уповноваженими  на  це  її
установчими документами,
довіреністю, законом   або   іншими
актами   цивільного   законодавства,   та скріплюється печаткою.

Згідно приписів статті 215 ЦК
України підставою недійсності правочину є
недодержання  в  момент вчинення  правочину
стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 статті  203 цього Кодексу.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач надав Статут ТОВ «Домотехніка-Норд», наказ № 237а/к від
23.11.04р. про призначення ОСОБА_2. на посаду комерційного директора Товариства
та довіреність № 1623а від 12.07.2004р. на ім'я ОСОБА_2.

Як вбачається з наданого позивачем
Договору оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006 від 10.01.2006р., він
підписаний комерційним директором ОСОБА_2. Тобто, на момент підписання Договору
10.01.06р. у комерційного директора
ОСОБА_2. ще були повноваження укладати, підписувати будь-які господарські
та цивільні договори та угоди, як вказано в довіреності № 1623а, виданій
12.07.04р. строком до 12.01.06р.

З урахуванням того, що строк дії
вищезазначеної довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_2., закінчився ще 12.01.06р.,
та інших довіреностей в матеріалах справи не існує, апеляційна інстанція
вважає, що комерційний директор не мав повноважень підписувати 31.01.06р.
Додаткову угоду до Договору оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006.  Крім того, на Додатковій угоді вказане
прізвище директора Товариства -Карасьова Д.М., тобто останній повинен був
підписати спірну угоду. Проте, як вбачається з матеріалів справи і свідчить з
пояснень сторін, на обох документах, на Договорі та Додаткової угоді, зроблений
підпис однією особою, а саме ОСОБА_2.

Судова колегія вважає, що суд
першої інстанції помилково дійшов висновку, що комерційний директор  ОСОБА_2. мав відповідні повноваження на  підписання замість директора Карасьова Д.М.
угод без належного доручення відповідно до пункту 12.1 Статуту Товариства,
згідно якого керівництво поточною
діяльністю Товариства і  виконання
Зборів здійснює директор Товариства, а в його
відсутність комерційний  директор
на підставі Статуту.

З матеріалів справи не вбачається,
що директор Карасьов Д.М. був відсутній на момент укладання Додаткової угоди
31.01.06р., тобто відсутні належні докази наявності перешкод директору
Карасьову Д.М. особисто підписати спірну угоду, враховуючи той факт, що
позивачем підтверджено знаходження директора Карасьова Д.М. на робочому місці
31.01.06р.

Крім того, в пункті 12.3 Статуту
Товариства, на редакцію якого послався суд першої інстанції, вказано, що
«директор має право першого підпису, без довіреності здійснює дії від імені
Товариства відповідно до цього Статуту, наділяє повноваженнями третіх осіб».
Тобто, зі змісту вказаного пункту Статуту вбачається, що тільки директор має
право підпису без довіреності, а всі інші особи мають діяти від імені
Товариства тільки при наявності належної довіреності, підписаної директором.

Суд першої інстанції в обґрунтування
свого рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про визнання
недійсною спірної Додаткової угоди неправомірно послався на вищевказаний Статут
Товариства, оскільки він затверджений Протоколом загальних зборів учасників
Товариства № 1 від 07.02.06р. та зареєстрований у Державного реєстратора
10.02.06р. Тобто, господарський суд Донецької області при прийнятті рішення
неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та визнав
встановленими обставини, що є недоведеними, тому що на момент підписання
спірної Додаткової угоди діяв Статут Товариства в редакції від 26.03.1997р.,
зареєстрований Розпорядженням № 172/1р Виконкому Ленінського районної Ради
народних депутатів.

Пунктом 6.13 цього Статуту
передбачено, що керівництво діяльністю підприємства здійснює директор, який
представляє інтереси підприємства і діє без довіреності у взаємовідносинах з
іншими підприємствами, установами, організаціями тощо; від імені підприємства
укладає договори, що стосуються діяльності підприємства.

З огляду на зазначене, Донецький
апеляційний господарський суд вважає, що позивачем доведено належними засобами
доказування, що Додаткова угода від 31.01.2006р. до Договору оренди нежитлового
приміщення № 55/ДМ -2006 від 10.01.2006р. підписана не уповноваженим на те
представником Товариства, тому вона є недійсною, оскільки відповідачем не
доведено суду факт здійснення сторонами за цією Додаткової угодою яких-небудь
конклюдентних дій на її виконання. Тобто, позивач ніяким чином не підтвердив
правочинність спірної Додаткової угоди.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення
не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, не доведені
обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав
встановленими, що призвело до прийняття неправильного рішення, а мотиви, з яких
подана апеляційна  скарга, та викладені в
постанові, є підставами для скасування рішення. Крім того, суд першої інстанції
порушив норми процесуального права, а саме при прийнятті позову до розгляду та
одержанні відзиву на позов, при подальшому розгляді справи, при винесенні
рішення ніяким чином не перевірив правовий статус відповідача, що є СПД (в
матеріалах справи були відсутні будь-які докази його реєстрації в якості
Суб'єкта підприємницької діяльності).

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи позовні вимоги позивача, приймає нове рішення про
задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю
„Домотехніка-Норд», м.Донецьк про визнання недійсною Додаткової угоди від
31.01.06р. до Договору оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006 від
10.01.2006р.

За таких обставин, рішення
господарського суду Донецької області від 02.10.2007року у справі № 16/276пд
підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача по
справі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101,
103, 104, 105, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України,
Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Домотехніка-Норд», м.Донецьк на рішення господарського
суду Донецької області від 02.10.2007 року у справі № 16/276пд  задовольнити.

Рішення  господарського  суду Донецької області від 02.10.2007 року у
справі №16/276пд -скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домотехніка-Норд», м.Донецьк до Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м.Амвросіївка Донецької області про визнання недійсною
Додаткової угоди до Договору оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006 від
10.01.2006р.    задовольнити.

Визнати Додаткову угоду від
31.01.06р. до Договору оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006 від
10.01.2006р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю
«Домотехніка-Норд», м.Донецьк та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Амвросіївка Донецької області., недійсною.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ІІН НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домотехніка-Норд», 83112, м.Донецьк, пр-т Жуковського,2, ЗКПО
24802690 витрати по сплаті держмита за подання позовної заяви 85 грн., за
подання апеляційної скарги 42 грн. 50 коп., витрати за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн.

Зобов'язати господарський суд
Донецької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п'ятиденний строк  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС