ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 41/214

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційне подання

Заступника прокурора Донецької області

на постанову
від 11.09.07 Донецького  апеляційного господарського суду

у справі
№ 41/214 господарського суду Донецької області

за позовом
Заступника прокурора Донецької області в інт. держави в особі Костянтинівської міської ради

до
Державного обласного комунального підприємства "Донецькоблводоканал"

про
стягнення на користь місцевого бюджету Костянтинівської міської ради збитків, заподіяних водним ресурсам в сумі 16710,42 грн.

за участю представників сторін

позивача:

відповідача:

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.07.2007 року задоволено позовні вимоги заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Костянтинівської міської ради до комунального підприємства "Донецькоблводоканал" про стягнення на користь місцевого  бюджету Костянтинівської міської ради збитків, заподіяних водним ресурсам у розмірі 16710,42 грн. (суддя Гончаров С.А.) .

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем здійснене  спеціальне водокористування  без наявності відповідного дозволу, чим порушені вимоги  ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України, а також ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища, що підтверджується актом перевірки виконання водоохоронного законодавства № 16/1 від 12.04.2007 року.

Постановою Донецького апеляційного  господарського суду від  11.09.07 рішення господарського суду Донецької області від 26.07.07  скасовано, в позові заступника прокурора Донецької області відмовлено (колегія суддів: М"ясищев А.М., Величко Н.Л., Колядко Т.М.).

Постанова суду мотивована посиланням  на п. 2 статті 55  Водного кодексу України, якою визначені підстави припинення права спеціального водокористування, та п.2 ст. 56 цього ж Кодексу, якою  регулюється   порядок припинення цього права. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області не приймалося рішення про припинення права на здійснення спеціального водокористування КП "Донецькводоканал",  тому відсутні підстави вважати, що у підприємства припинилося це право. Заявлена прокурором до стягнення сума не може бути  стягнута, оскільки підприємство не отримало повідомлення Державного управління охорони навколишнього природного середовища про припинення права на спеціальне водокористування.

В поданому касаційному поданні заступник прокурора просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права. Судом порушено норми ст.ст.44, 50 Водного кодексу України, якими передбачено, що  водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу та що строки спеціального водокористування встановлюються  органами, які видали дозвіл на спецводокористування. Також скаржник вважає, що суд дійшов помилкового висновку , що органом, який  має право  на звернення з позовами про відшкодування втрат і збитків, завданих внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища,  є тільки Державна екологічна інспекція в Донецькій області.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Державним інспектором Торезького міжрайонного відділу аналітичного контролю Державної екологічної інспекції в Донецькій області відповідно до ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" проведено перевірку виконання водоохоронного законодавства Торезького районного ВУВКГ м.Костянтинівка, який є структурним підрозділом КП "Донецькоблводоканал" в частині дотримання затверджених нормативів скиду зворотних вод ВУВКГ м.Костянтинівка біологічно очищених стічних вод у                 р. Кривий Торець, за наслідками якої складено акт № 16/1 від 12.04.2007р.

Згідно акту в період з 01.01.2007р. по 31.03.2007р. ВУВКГ м. Костянтинівка здійснювало скидання стічних вод з очисних споруд після біологічної очистки у р.Кривий Торець без дозволу Держуправління екоресурсів в Донецькій області, що є порушенням пункту 9 ст. 44 Водного кодексу України, а також самовільне користування водою з природного водного об'єкту. Станом на 12.04.2007 року підприємство не має дозволу на спецводокористування, у нього відсутня вимірювальна лабораторія по контролю якості стічних та поверхневих вод.

Розмір відшкодування   збитків,   заподіяних   державі   ВУВКГ   м.Костянтинівка внаслідок   перевищення   затверджених   нормативів   скиду   промислових стічних вод розрахований відповідно "Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995р. № 37 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.06.1995р. за № 162/698, склав 405 грн. 92 коп.

Розмір збитків, завданих державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів розраховано згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затвердженої наказом Державного комітету по водному господарству України № 290 від 29.12.2001 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 18.01.2002 року за №44/6332 складає 16304, 508 грн.

ДОКП "Донецькоблводоканал" листом № 1418/2162 від 01.12.2006р. звернулося до начальника Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області з клопотанням про продовження строку дії дозволу на спеціальне водокористування та проектів нормативів ПДС забруднюючих речовин, які скидаються в водні об'єкти з возвратними водами, для ВУВКГ міст Амвросіївки, Дзержинська, Торезького (Костянтинівське без- балансове управління), Селидове, Тореза, Шахтарська внаслідок того, що умови спецкористування не змінилися.

Листом № 14-921 від 13.02.2007р. Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області повідомило про відмову у продовженні строку дії дозволів на спеціальне водокористування та нормативів ПДС для Костянтинівського безбалансового управління Торезького ВУВКГ, Амвросіївського, Дзержинського, Торезького, Селидівського, Шахтарського ВУВКГ, оскільки ними не встановлено приладів обліку на випусках стічних вод та зниження витрат води.

Відповідно до п.2  ст. 55  Водного  кодексу  України  встановлено,  що підставою для припинення права спеціального користування є закінчення строку   спеціального   водокористування.

Статтею 44 Водного кодексу України передбачено, що водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно статті 50 Водного кодексу України, строки спеціального водокористування, встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Строковість здійснення спеціального водокористування передбачена підпунктом 3 пункту 5 "Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування",  затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.02 № 321, згідно якого у дозволі на спеціальне водокористування поряд з іншими даними зазначається термін, на який його надано.

Відповідно до п. 1, 6 ч. 3 ст. 110 Водного кодексу України відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або правил спеціального водокористування (здійснення спеціального водокористування при наявності дозволу).

Згідно ст. 111  Водного кодексу України, статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації юридичними та фізичними  особами, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від плати за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості  природних  ресурсів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції безпідставно застосував п.2 ст.55 та п.2 ст.56 Водного кодексу України та дійшов помилкового висновку про те, що відповідач мав отримати відповідне рішення  компетентного органу про припинення права на спеціальне водокористування. Зазначені статті регулюють порядок дострокового припинення дії дозволу на спецводокористування.

Заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що суд  також дійшов помилкового висновку, що органом, який  має право на звернення з позовами про відшкодування втрат і збитків, завданих внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, є тільки Державна екологічна інспекція в Донецькій області. При цьому суд посилається на пункт 3 частини  1 статті  20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та підпункт 9 п.5 "Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі", затверджену наказом Мінприроди України від 19.12.06 № 548, якими передбачено право Інспекції подавати позови про відшкодування втрат і збитків, завданих внаслідок порушення вимог   законодавства   про   охорону   навколишнього   природного   середовища. З урахуванням цих положень суд вважає, що лише Інспекція може бути позивачем по справам цієї категорії.

Однак, така позиція суду не відповідає положенням чинного законодавства.

Так, згідно статті  13 Конституції України  земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси  її  континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об’єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Статтею 142 Конституції України встановлено, що природні ресурси, які є у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування. Статтею 145 Конституції України передбачений судовий захист прав місцевого самоврядування.

Наявність права на звернення до суду з позовами про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля у органів місцевого самоврядування встановлена п.б ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища". Згідно цієї норми фонди охорони навколишнього природного середовища у складі місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди утворюються за рахунок частини таких грошових стягнень.

Повноваження виконавчих органів місцевих рад встановлені ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні  Частиною першою цієї статті зазначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських  рад належать власні (самоврядні) повноваження та делеговані повноваження, серед яких, зокрема, здійснення   контролю   за   додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних  ресурсів  загальнодержавного  та  місцевого   значення, відтворенням лісів тощо. Так, згідно підпункту 1 пункту "а" частини першої статті  33 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань за забруднення довкілля та   інші екологічні збитки, а підпунктом 1 пункту "б" частини другої цієї статті передбачено, що вони здійснюють контроль  за  додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого   значення.

Окрім цього, повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного   середовища також зазначені в ст.ст.15, 19   Закону України '"Про охорону навколишнього природного середовища"  до  компетенції яких  поряд з іншими функціями віднесено здійснення контролю за додержанням вимог природоохоронного законодавства, координацію діяльності відповідних спеціально уповноважених державних органів управління в галузі охорони навколишнього природного середовища на її території. Місцеві  Ради  можуть   здійснювати   й   інші   повноваження відповідно до законодавства України.

Таким чином, звернення місцевих рад до суду з позовами про відшкодування шкоди,   завданої    довкіллю,    не    суперечить    положенням Господарського  процесуального кодексу України та інших чинних нормативних актів.

В той же час, передбачене статтею  20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" право контролюючих природоохоронних органів подавати позови про відшкодування збитків, заподіяних в результаті порушення  законодавства про охорону довкілля, не є виключним правом лише цих органів. Так,  стаття  21 цього ж закону передбачає право громадських об'єднань подавати до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної порушеннями законодавства про охорону навколишнього природного середовища.Право цих суб’єктів на звернення до суду передбачені в Законі України "Про охорону навколишнього природного середовища", оскільки іншими законодавчими актами ці питання не врегульовані.

Таким чином, право звернення до суду спеціально уповноважених органів державного  управління в галузі охорони навколишнього природного середовища, які здійснюють делеговані  повноваження, та громадських об’єднань, передбачене Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", не виключає можливість заяви позовів про стягнення шкоди, завданої довкіллю, органами місцевого самоврядування, які мають власні самоврядні повноваження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріально права, що відповідно до частини 1 статті 11110  Господарського процесуального кодексу   України є підставою для скасування його постанови по справі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 –11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Костянтинівської міської ради задовольнити.

Постанову Донецького  апеляційного господарського суду від 11.09.07 у справі № 41/214 господарського суду Донецької області  скасувати.

Рішення господарського суду Донецької області від 26.07.2007 залишити без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун