ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

07.05.2007
Справа №2-7/3436-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Лаванда», м. Феодосія До відповідача  Приватного підприємства Сервісного центру Крим-Бергамо, м. Феодосія

Про визнання недійсними окремих частин угоди.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача – Родін Р. О., предст., дов. №09 від 13.11.2006 р.

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство «Лаванда» звернулось до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Приватного підприємства Сервісного центру Крим-Бергамо, в якому просить визнати недійсними пункти 3 та 5 Угоди про зміну та доповнення Договору №54 від 14.09.2006 р. про надання безпроцентної фінансової допомоги.

Позивач у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Лаванда» (Одержувач) та Приватним підприємством Сервісним центром Крим-Бергамо (Платник) був укладений договір №54, згідно з умовами якого Платник зобов’язується надати Одержувачу безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 259000,00 грн., а Одержувач зобов’язується повернути допомогу у визначений цим договором строк.

Відповідно до п. 5.1 Договору з метою забезпечення належного виконання Одержувачем своїх зобов’язань відносно повернення допомоги у вказаний в п. 4.1 цього договору строк Одержувач надає Платнику під залог зазначене в договорі нерухоме майно.

Від застави за цим договором – іпотека (п. 5.2 Договору).

П. 5.4 Договору передбачено, що умови іпотеки сторони оговорюють в окремому договорі іпотеки. Причому, згідно з п. 5.5 Договору, договір іпотеки оформлюється протягом десяти робочих днів на користь Платника.

У випадку недотримання строків оформлення договору іпотеки згідно з п. 5.5 Платник зобов’язаний повернути допомогу на розрахунковий рахунок Платника та сплатити штрафні санкції в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми допомоги (п. 5.6 Договору).

Ст. 635 Цивільного кодексу України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов’язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст. 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб’єкт господарювання зобов’язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Отже, в розумінні норм чинного законодавства України розділ 5 Договору №54 від 15.05.2006 р. носить характер попереднього договору.

Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, — у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека — вид забезпечення виконання зобов’язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов’язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України (ст. 2 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, враховуючи те, що розділ 5 Договору №54 від 15.05.2006 р. носить характер попереднього договору, а в якості основного договору передбачено укладання договору іпотеки, договір №54 від 15.05.2006 р. має бути нотаріально посвідчений. Проте, зазначена форма правочину не була дотримана сторонами.

Ст. 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

За таких обставин, розділ 5 Договору №54 від 15.05.2006 р. є нікчемним та не потребує визнання його недійсним в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що 14.09.2006 р. між сторонами за договором була укладена Угода про зміну та доповнення Договору №54 про надання безвідсоткової фінансової допомоги та про порядок його виконання.

П. 3 цієї угоди передбачено, що з урахуванням невиконання Одержувачем умов Розділу 5 «Заходи забезпечення допомоги» Договору №54 та у зв’язку з тим, що усунути вказане порушення на момент підписання цієї Угоди неможливо, сторони домовились про те, що Одержувач сплачує Платнику штрафні санкції, передбачені п. 5.6 Договору, в розмірі 31000,00 грн. не пізніше 31 жовтня 2006 року.

Крім того, в п. 5 Угоди від 14.09.2006 р. сторони передбачили здійснення заміни заходів забезпечення повернення допомоги з комплексу будівель та споруд на обладнання, перелік якого вказаний в Додатку №1 до цієї Угоди, для чого протягом 10 робочих днів укласти між сторонами договір застави. У випадку порушення Одержувачем цього пункту на нього накладаються штрафні санкції,передбачені п. 5.6 Договору №54.

З вимогою про визнання недійсними саме цих пунктів Угоди від 14.09.2006 р. позивач звернувся до суду.

Проте, суд зазначає, що згідно зі ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, оскільки Договір №54 від 15.05.2006 р. повинен бути укладений сторонами в нотаріальній формі, Угода від 14.09.2006 р. також потребує нотаріального посвідчення.

Враховуючи недотримання сторонами зазначеної вимоги, угода від 14.09.2006 р. в розумінні норм чинного законодавства України є нікчемною, а тому не потребує подальше визнання окремих пунктів цієї угоди недійсними.

Ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Однак сторони не надали суду відповідного рішення про визнання дійсною Угоди від 14.09.2006 р., у той час як відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що п. 3 та п. 5 угоди від 14.09.2006 р. вже є недійсними в силу закона (нікчемними), предмет спору у даній справі відсутній, через що провадження по справі підлягає припиненню за п. 1-1 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні положення містяться в ст. 180 Господарського кодексу України, якою встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов’язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності — в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся) (ч. 8 ст. 181 ГК України).

Як свідчать матеріали справи та було зазначено раніше, в п. 5 Угоди від 14.09.2006 р. сторони передбачили здійснення заміни заходів забезпечення повернення допомоги з комплексу будівель та споруд на обладнання, перелік якого вказаний в Додатку №1 до цієї Угоди.

Проте, відповідний Додаток №1 сторонами укладений не був. Таким чином, сторонами не була досягнута згода щодо предмету господарського договору, що дозволяє суду зробити висновок про те, що п. 5 Угоди  від 14.09.2006 р. є неукладеним.

Згідно з п. 17 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.1999 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними» (з наступними змінами та доповненнями) недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Якщо у процесі вирішення спору буде встановлено, що угоду між сторонами фактично не було укладено, господарському суду на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК слід припинити провадження у справі.

За таких обставин суд вважає за необхідне припинити провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись п. 1-1 ст. 80, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.