ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.09.07                                                                                           Справа№ 26/270А

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Львівське автотранспортне підприємство 14630”, м. Львів

До відповідача: Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області, м. Львів

Про: визнання протиправним рішення начальника територіального управління ГДІ на автомобільному транспорті у Л/о про застосування фінансових санкцій та скасування постанови №028626 від 16.05.07 р. про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій.

Суддя Деркач Ю.Б.

При секретарі М. Фарина

Представники сторін:

Від позивача: Мудрак Р.Б.- представник

Від відповідача: Кріль А.Ю.- представник

Сторонам роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАСУ.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.10.2007 р.

Суть спору:

Відкрите акціонерне товариство „Львівське автотранспортне підприємство 14630”,                     м. Львів звернулося до господарського суду з позовом до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області, м. Львів про визнання протиправним рішення начальника територіального управління ГДІ на автомобільному транспорті у Л/о про застосування фінансових санкцій та скасування постанови №028626 від 16.05.07 р. про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій.

Ухвалою суду від 06.08.2007 р. відкрито провадження в справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2007 р. 27.08.07 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 17.09.07 р., яку продовжено до 21.09.07 р.

21.09.2007 р. представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд визнати протиправним рішення начальника територіального управління ГДІ на автомобільному транспорті у Л/о про застосування фінансових санкцій та скасувати постанову №028626 від 16.05.07 р. про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просить суду в задоволенні позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

16.05.07 р. посадовою особою відповідача було винесено Постанову №028626. Зазначеною Постановою до позивача було застосовано фінансові санкції у розмірі 340 грн.

Підстава застосування санкцій: „порушення режиму праці та відпочинку водіями транспортних засобів”.

Як випливає з оскаржуваної постанови та пояснень представника відповідача, рішення про застосування до позивача фінансових санкцій було прийнято на основі результатів перевірки, обставини проведення та результати якої наступні:

07.05.07 р. о 19 год. 50 хв. на вул. Стрийській, 109 в м. Львові працівниками відповідача було здійснено перевірку транспортного засобу БАЗ, д.н.з. ВС 1644 АА під керуванням Куксьонка В. О.

Як стверджує представник відповідача, позивачем розроблено графік руху маршруту №18 у спосіб, що закладає порушення п. 3.6 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №18 від 17.01.02 р.: час обідньої перерви складає менше 2 год.

Оскільки зазначене є порушенням п. 3.6 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №18 від 17.01.02 р., відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України „Про автомобільний транспорт”, посадовою особою відповідача було прийнято рішення про застосування до позивача фінансових санкцій про що було винесено оскаржувану Постанову.

Представник позивача вказує, зокрема, на те, що перевірка була незаконною, оскільки норми ст. 6 Закону України „Про автомобільний транспорт” та норми Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМ України від 8.11.06 р. №1567, що регламентують порядок призначення та проведення перевірки, відповідачем були порушені.

Представник відповідача пояснив, що посадовими особами здійснювалась рейдова перевірка.

Ч. 12 ст. 6 Закону України „Про автомобільний транспорт”, п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті передбачають право відповідача на проведення рейдових перевірок.

Згідно п. 12, 13, 16 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті рейдова перевірка проводиться на підставі щотижневого графіка, складеного територіальним управлінням відповідача, та відповідно до завдання на перевірку за формою, згідно Додатку 1 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.

Таким чином, чинне законодавство можливість призначення рейдової перевірки обумовлює наявністю щотижневого графіка, складеного територіальним управлінням відповідача, в якому конкретна перевірка є запланованою, а її проведення - наявністю належним чином оформленого завдання на перевірку встановленої форми.

Згідно п. 12 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті зміст та призначення рейдової перевірки –контроль додержання суб’єктом господарювання вимог законодавства та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки перевезень автомобільним транспортом.

Згідно п. 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті рейдова перевірка проводиться не за місцем знаходження перевізника.

Пункт 38 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті зобов’язує посадових осіб, що проводять перевірку, пред’являти в тому числі і завдання на перевірку.

Пунктом 16 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, побудовою (формулюванням) першого речення: „рейдова перевірка проводиться... відповідно до завдання на перевірку”, п. 19 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті встановленням того, що про продовження строку перевірки робиться відмітка в завданні на перевірку, встановленим Додатком 1 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, формою завдання на перевірку, з якої випливає, що у завданні на перевірку має бути зазначено і суб’єкта господарювання, що буде перевірятись (найменування та місцезнаходження), і акти законодавства, додержання яких перевіряється, і конкретне місце проведення перевірки (ділянка дороги, маршрут, автовокзал, автостанція, місце посадки і висадки пасажирів, стоянка таксі, стоянка інших транспортних засобів, місце вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, під час виїзду з підприємств) законодавець вказує не те, що завдання на перевірку для посадових осіб, що здійснюють перевірку, фактично, окреслює межі цієї перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що призначення рейдової перевірки інакше, ніж на підставі щотижневого графіка, складеного територіальним управлінням відповідача (у інші, ніж встановлено графіком, строки чи у строки, встановлені іншим документом), відсутність у посадових осіб, що направлені на перевірку, належним чином оформленого завдання на перевірку, а також не пред’явлення його, є грубим порушенням встановленого п. п. 12, 13, 16, 38 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, порядку призначення та проведення рейдової перевірки та не може вважатись формальним порушенням процедури, оскільки не дає жодної можливості перевізнику, якого перевіряють, встановити законність проведення перевірки та межі правомочності осіб, що здійснюють перевірку що, в свою чергу, унеможливлює контроль перевізника за дотриманням його прав під час проведення перевірки та, відповідно, захист останнім своїх прав.

Відповідач надав суду копію завдання на перевірку №024290 від 7.05.07 р. з якого можна з’ясувати лише декілька обставин: прізвища та ініціали посадових осіб, що уповноважені на проведення перевірки, вид перевірки, дату проведення перевірки та місце її проведення. У вказаному документі не визначено ні суб’єкта господарювання, що буде перевірятись (найменування та місцезнаходження), ні акти законодавства, додержання яких перевіряється, що унеможливлює з’ясування меж правомочностей осіб, направлених на перевірку.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про неналежне оформлення Завдання на перевірку №024290 від 7.05.07 р., а відтак, і відсутність законних підстав для проведення перевірки згідно такого документу.

Відповідач не надав суду ні копії щотижневого графіка, на підставі якого призначалась перевірка, ні доказів того, що завдання на перевірку пред’являлось водію.

Ч. 15 ст. 6 Закону України „Про автомобільний транспорт” та п. 13 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті встановлюють, що рейдова перевірка проводиться не частіше, ніж раз на квартал, п. 19 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті зазначає, що така перевірка не може тривати навіть з продовженням більше 5 днів.

Судом з наданої позивачем копії Постанови №028561 про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій від 11.04.07 р., пояснень представника позивача та пояснень представника відповідача (який підтвердив факт проведення перевірки 6.04.07 р.) з’ясовано, що територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській обл. в другому кварталі цього року: 06.04.07 р. вже проводило рейдову перевірку за результатами якої Засадним І.О. 11.04.07 р. було винесено Постанову №028561.

Представник відповідача, обгрунтовуючи законність проведення двох рейдових перевірок в одному кварталі, вказує на те, що чинне законодавство- п.12 та п. 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, виділяє два види рейдових перевірок: п. 12 встановлює рейдову перевірку додержання суб’єктом господарювання вимог законодавства та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення перевезень автомобільним транспортом, а п. 14 встановлює рейдову перевірку транспортних засобів.

Закон України „Про автомобільний транспорт” не встановлює видів рейдових перевірок, більш того, ч. 15 ст. 6 цього Закону дозволяє лише один вид рейдових перевірок: перевірки дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих та нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху. Тобто, в розрізі позиції відповідача, безумовно –державному контролю підлягають і транспортні засоби перевізника, але перевірки, як комплекс заходів, спрямованих на контроль дотримання законодавства, виявлення, усунення та попередження правопорушень в галузі автомобільного транспорту, здійснюються саме суб’єктів господарювання, а не об’єктів неживої природи, які апріорі не здатні вчинити правопорушення.

Розділ „Рейдові перевірки” Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ №1567 від 8.11.06 р., також не виділяє видів рейдових перевірок.

З аналізу норм цього розділу вбачається, що п.п. 12,13 визначають зміст та підстави проведення рейдових перевірок, п. 14 –можливі місця їх проведення, п. 15 –предмет перевірки, п. п. 16, 17, 18 –порядок проведення перевірки, п. 19 –строки проведення перевірки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, про хибність твердження щодо двох видів рейдових перевірок, а п. 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті встановлюються не ще один вид рейдової перевірки, а вказуються можливі місця її проведення.

Отже, за таких обставин, призначення та проведення рейдової перевірки в другому кварталі 2007 року, зокрема, 01.05.07 р. є порушенням норм ч. 15 ст. 6 Закону України „Про автомобільний транспорт” та п. 13 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.

Враховуючи наведене вище та вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України, підставність рейдової перевірки, результати якої зафіксовані Актом №036262 та за наслідками якої було винесено оскаржувану Постанову, суд вважає недоведеною.

Ні з Акту №036262 від 07.05.07 р., ні Постанови №028626 від 16.05.07 р. неможливо визначити, в чому саме полягає протиправність позивача, а ст. 60 Закону України „Про автомобільний транспорт” встановлює лише підстави відповідальності.

Представник відповідача стверджує, що протиправність позивача у тому, що при розробці графіку руху маршруту №18 передбачений час обідньої перерви є меншим 2 год., що є порушенням п. 3.6 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №18 від 17.01.02 р.

Пункт. 3.6 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №18 від 17.01.02 р., не регулює питань тривалості обідньої перерви водія, а встановлює мінімальну тривалість щотижневого безперервного відпочинку.

З наданої позивачем копії Розкладу руху автобусів на маршруті №18 вбачається, що зазначеним документом не регулюються трудові відносини водіїв взагалі, в тому числі не встановлюється час роботи та відпочинку водія. Призначення такого документу як Розклад руху на маршруті –встановити розпорядок надання послуг з перевезення пасажирів на конкретному маршруті: розклад руху встановлює кількість транспортних засобів на маршруті та їх час роботи. Питання забезпечення цих транспортних засобів екіпажем розкладом руху не регулюється.

В акті №036262 відмічено, що перевіркою з’ясовано, що водій Куксьонок В. О. 07.05.07 р. працював з 06 год. 53 хв. до 22 год. 07 хв. Перевірка проводилась о 19:50 год.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження зазначеного ним в акті №036262 режиму роботи 07.05.07 р. водія Куксьонка В. О.

Питання режиму праці та відпочинку є предметом регулювання трудового законодавства України.

Ст. 60 Закону України „Про автомобільний транспорт” встановлює відповідальність автомобільних перевізників за порушення режимів праці та відпочинку саме водіями транспортних засобів. Зазначена відповідальність перевізників зумовлена тим, що саме на перевізників ст. 18 Закону України „Про автомобільний транспорт” та п. 7.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №18 від 17.01.02 р., покладають обов’язок по контролю за дотримання водіями встановленого їм режиму праці та відпочинку.

Згідно п. 7.3. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів державний нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема з питань про робочий час і час відпочинку, здійснюється Державним департаментом нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальними органами.

Згідно п. 7.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів контроль за додержанням режиму праці і відпочинку водіїв під час перевезень покладається на контролерів автотранспортних управлінь Міністерства транспорту України в Автономній Республіці Крим та областях, а також на службу міжнародних автомобільних перевезень центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту в пунктах пропуску через державний кордон України, якщо автотранспортні засоби обладнані контрольними пристроями.

Згідно п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час проведення рейдової перевірки перевіряється додержання водієм режиму праці та відпочинку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначені вище п.п. 7.2, 7.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті не є конкуруючими, а розмежовують повноваження відповідача та його органів і посадових осіб з повноваженнями Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальними органами в аспекті режиму праці та відпочинку водіїв наступним чином: Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальні органи здійснюють державний нагляд і контроль за додержанням перевізниками законодавства про працю, в тому числі і в аспекті встановлення того чи іншого режиму праці та відпочинку для водіїв, а Головна державна інспекція на автомобільному транспорті та її територіальні органи - дотримання водієм встановленого йому роботодавцем режиму праці та відпочинку.

Розкладом руху автобусів на маршруті №18 передбачено виконання рейсу о 19 год. 50 хв. з відправленням з Автовокзалу, що на вул. Стрийській.

Зважаючи на наведене вище, суд прийшов до висновку, що намагання відповідача з’ясувати правомірність та законність встановлення позивачем того чи іншого режиму праці для водія є перевищенням компетенції, що згідно ст. 19 Конституції України є неприпустимим для державного органу.

Відтак, за таких обставин, застосування відповідачем фінансових санкцій до позивача є порушенням ст. 60 Закону України „Про автомобільний транспорт”, оскільки останній не вчинив передбаченого цією статтею правопорушення: відсутня об’єктивна сторона правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є підставними, обгрунтованими поданими суду доказами і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 163 КАС України  при винесенні постанови  суд повинен вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 6, 18, 60 Закону України „Про автомобільний транспорт”, п. п. 4, 12-19, 38 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМ України від 8.11.06 р. №1567, п. п. 7.1, 7.2, 7.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №18 від 17.01.02 р., ст.ст. 49, 51, 71, 122-126, 127, 130, 133-135, 138-139, 140, 143, 151-154, 158, 159-163, 167, 87, 94, 97-98 КАС України, Розділом VII прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.    Позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним рішення начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській  області(м. Львів,                           вул. Окружна,57а) про застосування фінансових санкцій до Відкритого акціонерного товариства „Львівське автотранспортне підприємство 14630” (м. Львів,  вул. Городницька,47, , п/р 7001 в ЛФ АТ Укрінбанк  м. Львова, МФО 325826).

3. Скасувати повністю Постанову територіального управління  Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області (м. Львів, вул. Окружна,57а) №028626 від 16.05.07 р. про застосування до суб’єкта підприємницької діяльності - Відкритого акціонерного товариства „Львівське автотранспортне підприємство 14630” (м. Львів,                   вул. Городницька,47, , п/р 7001 в ЛФ АТ Укрінбанк м. Львова, МФО 325826) фінансових санкцій.

4. Присудити відшкодувати з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства „Львівське автотранспортне підприємство 14630”  (м. Львів,                  вул. Городницька,47, , п/р 7001 в ЛФ АТ Укрінбанк                     м. Львова, МФО 325826) 03 грн. 40 коп. судового збору.

5. Виконавчі листи видати після набрання постановою законної сили.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                                                       Деркач Ю.Б.