ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2007                                                                                   Справа № 22/339-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача -  не з”явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 68);

від відповідача - не з”явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 68);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ікар плюс", м. Запоріжжя на  рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.07р. у справі № 22/339-07

за позовом   товариства з обмеженою відповідальністю "Ікар плюс", м. Запоріжжя

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про   стягнення 32157 грн. 12 коп.

ВСТАНОВИВ:

По справі оголошувалась перерва до 17.12.2007 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Ікар плюс”, м. Запоріжжя звернулося з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ про стягнення 32157,12 грн. вартості недостачі прокату чорного металу за залізничною накладною № 49635574.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2007 року по справі № 22/339-07 (суддя Пуппо Л.Д.) в задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки при прийманні вантажу від залізниці вантажоодержувачем не був складений комерційний акт відповідно до статті 129 Статуту залізниць України.

Не погодившись із рішенням, позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що при прийманні вантажу неможливо було визначити, що частина маркування вантажу в місцях крадіжки була замаркована вапном. Оскільки на станції призначення не було ваг, перевезення вантажу було здійснено на вагах ЖДЦ “Запорожвогнеупор”. 08.06.2007 року начальнику станції Запоріжжя Ліве було подано листа про направлення представника залізниці для приймання вантажу.

Факт крадіжки з вини залізниці підтверджується актом експертизи № 0-1055 від 12.06.2007 року, в якому зазначено, що різниця у ваги вантажу виникла до надходження продукції на склад.

Відповідач вважає доводи скаржника безпідставними, просить рішення залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

06.08.2007 року на адресу позивача, відкрите акціонерне товариство „Єнакіївський металургійний завод” у вагоні № 66765959 відвантажило сталь сортову за своєю вагою і навантаженням, в накладній відправником вказана її маса 65660 кг.

У відповідності з пунктом 31 Правил видачі вантажів про видачу вантажу станція  на вимогу  одержувача зобов’язана  зробити в накладній відмітку про видачу  вантажу з перевіркою чи без неї. В графі 6 спірної накладної відсутня будь-яка відмітка.

Згідно відмітки на накладній вагон із спірним вантажем подано під вивантаження засобами одержувача  08.06.2007 року.

Того ж дня одержувач (позивач у справі) за № 385 подав начальнику станції Запоріжжя Ліве прохання направити представника залізниці для комісійної видачі вантажу.

На зазначеному листі вчинена віза “ДСМ  направить представителя при наличии заявки на выдачу. 08.06.07 17 ч. 20 мин”.

В засіданні оглянутий оригінал відомості № 14 здачі вагонів зі станції Запоріжжя Ліве на під’їзну колію „Запоріжвогнеупор” (куди був  доставлений  спірний вагон), з якої  вбачається фактична видача вантажу об 11 годині 10 хвилин.

Видачу вантажу здійснено об 11-10, а з проханням на комісійну видачу вантажу одержувач звернувся о 17-20, тобто  вантаж вже знаходився у одержувача, і у залізниці не було обов’язку комісійно видавати вантаж із складенням комерційного акту.

Скаргу, подача якої передбачена пунктом 16 Правил складання актів, позивач не подавав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до частини 1 пункту 4 Правил складання актів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 № 567/6855, комерційні акти складаються на місцях загального користування –у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Згідно до пункту 12 Правил видачі вантажів (статті 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, при наявності на станції призначення або в одержувача вагонних ваг, на вимогу одержувача залізниця може перевірити масу вантажів, що перевіряються навалом та насипом і прибули без ознак втрати. У разі відсутності вагонних ваг на станції призначення і в одержувача, ці вантажі видаються без перевірки.

Згідно із статтею 53 Статуту залізниць України, пунктом 30 Правил видачі вантажів  у разі потреби встановлення розміру або причин недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знижено його вартість, залізниця за власною ініціативою чи на вимогу одержувача запрошує експертів. Якщо станція призначення ухиляється від пред’явлення вантажу від експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред’явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці, не може вважатися належним доказом у господарському спорі.

Відповідно до частини 2 пункту 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 29.11.2000 року № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 862/5083, датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Відповідно до пунктів 18, 23 та 24 Правил видачі вантажів одержувач не може вимагати від залізниці проведення перевірки та складання комерційного акта після початку вивантаження, яке здійснюється на місцях загального користування; коли одержувач розпочав вивантаження без представника станції. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під”їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

Як вже зазначалось вище, відповідно до відомості № 14 від 08.06.2007 року спірний вагон здан відповідачу об 11:10, проти чого не заперечує відповідач.

Відповідно до пункту 16 Правил складання актів у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта або оформлення акта з порушенням цих Правил, одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування –протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона з вантажем, подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції (далі Дирекція) безпосередньо або через начальника станції.

При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред”явлення до залізниці має: б) у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу –одержувач, за умови пред”явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу, якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про його відмову.

Наданий акт експертизи відхиляється як неналежний доказ недостачі вантажу з вини залізниці, так як згідно з пунктом 30 Правил Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 862/5083 у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знизилась його вартість, залізниця за  власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує експертів бюро товарних експертиз, інспекції якості ветеринарно-санітарного нагляду або відповідних спеціалістів організації і підприємств, які не належать до системи Міністерства транспорту України.

Експертиза провадиться в присутності начальника станції (його заступника або іншого працівника, уповноваженого начальником станції).

Доказів оскарження відмови залізниці в видачі комерційного акта позивач не надав. Оскільки комерційний акт не складався, і відмова у видачі комерційного акту позивачем не оскаржувалась, акт експертизи складений після отримання вантажу вантажоотримувачем без участі представника залізниці, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підстави для скасування рішення, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2007 року по справі № 22/339-07 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                           О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 О.М.Виноградник

Суддя                                                                                 О.В.Джихур