СУД
РІШЕННЯ

"05" жовтня 2007 р.

Справа №  4/263

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №  4/
263

за позовом: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, смт. Онуфріївка Кіровоградської області

до відповідача: Онуфріївського
кінного заводу №175, смт. Онуфріївка Кіровоградської області

про стягнення 194221,61 грн.

Представники сторін :

від позивача: участі не брали. В
судовому засіданні  02.10.2007 року   ОСОБА_2 довіреність  № б/н від 04.10.2006 року.

від відповідача: участі не брали. В
судовому засіданні   02.10.2007 року   Балабась
В.І.  довіреність №148 від
01.10.2007 року.

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено  позов про
стягнення  з Онуфріївського
кінного заводу №175, смт. Онуфріївка Кіровоградської області    на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, смт. Онуфріївка Кіровоградської області  заборгованості  в розмірі 194221,61 грн., з яких   кошти що були внесені в якості  предоплати за придбання  майна
на суму  10795 грн. 83 коп.,
витрати  на ремонтні роботи на
об'єкті  відповідач на суму  12705 грн. 98 коп. та   74289 грн. 60 коп. оплата за надані послуги
по обробітку  земельної ділянки відповідача
та  96430 грн. 20 коп. за
використані  за дорученням відповідача
паливно - мастильні матеріали з урахуванням
пені за порушені   строки  оплати вартості наданих послуг та  витрачених паливно - мастильних матеріалів.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги  підтримав
повністю та надав витребувані  судом
матеріали.

Представник  відповідача в судовому засіданні   позовні вимоги заперечив, посилаючись на
тяжкий фінансовий стан господарства - відповідача  вважає неможливим  нарахування та стягнення  штрафних санкцій в розмірах, що заявлені
позивачем. 20.09.2007 року  через
канцелярію суду надійшло  прохання   відповідача при винесенні рішення по
справі  звернути увагу на фінансовий стан
підприємства і не стягувати відсотки по штрафних санкціях за несвоєчасні  розрахунки з позивачем.

Господарським  судом звертається увага на ту обставину, що
позивачем   фактично  об'єднано в одній  позовній
заяві   кілька  вимог до одного і  того ж
відповідача, однак    суд  прийняв
позовну заяву  до розгляду,
оскільки  вважає, що   сумісний
розгляд цих вимог не
перешкоджатиме з'ясуванню прав  і
взаємовідносин сторін і  суттєво не
утруднить вирішення спору.

При розгляді справи в порядку ст.
77 ГПК України  оголошувались перерви
до  12 год  02.10.2007 року  та до
11 год.   05.10.2007 року.

Дослідивши  матеріали
справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши
їм правову оцінку, господарський
суд -,

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками
спору  виникли на підставі  договору оренди дитячого садка строком  на 49 років з послідуючим викупом від  2.04.2004 року ( в подальшому -договір)  за умовами
якого   орендодавець _відповідач
по справі) передає, а орендар (позивач по справі) бере у постійне володіння
та  користування дитячий садок  та
договору   про надання  агротехнічних послуг від 15.08.2004 року (
договір 1) , предметом якого   приватний
підприємець   ОСОБА_1 (позивач по справі)
як виконавець та   Онуфріївський  кінзавод №175 (відповідач по справі) як
замовник  визначили   виконання
сільськогосподарських  робіт  по
дискуванню належного
відповідачу  поля.

Згідно до п.3.2 договору передача
майна в оренду здійснюється
відповідними  фахівцями сторін за
актом  передачі в смт. Онуфрієвка
Кіровоградської області. На виконання
умов  договору   відповідач передав, а позивач   прийняв
об'єкт оренди та  приступив
до   проведення  ремонтних робіт. Поряд з цим,  за домовленістю між сторонами   позивач
оплатив  витрати на  проведення
оцінки дитячого садка в розмірі 1500 грн.,  провів оплату
за  дитсадок в сумі 7000 грн. та  виконав
ремонтні роботи на суму 11800 грн. За позовом прокурора Онуфрієвського
району   рішенням  господарського суду Кіровоградської
області  по справі  №12/186 від
19.08.2004 року договір  було
визнано недійсним та  позивач  фактично перестав користуватись  орендованим приміщенням. Після усунення  причин, за яких було визнано  договір недійсним  (отримання
згоди Державної податкової
інспекції на продаж),   відповідач
не передав   дитячий садок  позивачу та не повернув  сплачені
позивачем  кошти і понесені  витрати у зв'язку з укладенням та виконанням
умов  договору.

Проаналізувавши правовідносини між
учасниками  спору та надавши їм   юридичну оцінку, господарський суд приходить
до переконання, що  позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення враховуючи наступне.

Укладений між сторонами договір є
фактично  змішаним договором, що  поєднує елементи  договору оренди та  купівлі - продажу, оскільки сторони  фактично узгодили   питання про ціну, порядок передачі  майна, обумовивши в договорі  питання
щодо послідуючого викупу орендованого майна.

За приписом  ст. 693 Цивільного кодексу України  якщо
продавець,  який  одержав
суму  попередньої  оплати  товару,
не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати  передання
оплаченого   товару   або
повернення   суми   попередньої оплати.

На
суму   попередньої   оплати
нараховуються  проценти  відповідно до статті 536 цього Кодексу від  дня,
коли  товар  мав
бути  переданий,  до дня фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому  суми  попередньої
оплати.  Договором  може
бути  встановлений   обов'язок
продавця  сплачувати  проценти
на  суму  попередньої оплати від дня одержання цієї
суми від покупця.

Згідно до  ст. 536 Цивільного кодексу України    за
користування   чужими   грошовими
коштами   боржник   зобов'язаний   сплачувати
проценти,  якщо  інше
не  встановлено  договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими  коштами   встановлюється  договором,
законом  або  іншим
актом  цивільного   законодавства.

Отже,  господарський
суд  вважає, що    матеріалами справи  безспірно доведено наявність  заборгованості  відповідача
перед позивачем  яка виникла в
результаті   неповернення  коштів
попередньої оплати в розмірі  8500
грн. та  витрати   позивача на
проведені ремонтні роботи на суму
11800 грн. та 1500 грн. витрат на оплату
послуг по оцінці  орендованого
приміщення, що складає   загальну суму
20300 грн. Крім того, за неналежне
виконання   зобов'язання по
передачі  орендованого майна та   користування грошовими коштами позивача з
відповідача підлягає до стягнення
проценти за період з  08.04.2004
року  по 26.07.2004 року   виходячи з розміру  заборгованості 1500 грн. на суму  13 грн. 41 коп;  26.07.2004 року  по
20.02.2007 року   виходячи з
розміру  заборгованості  8500 грн. на суму  654 грн. 48 коп., а  загальна сума   процентів що підлягає до стягнення  складає
667 грн. 89 коп. за
користування  грошовими коштами
позивача.

Крім того, підлягає до  стягнення
905 грн. 98 коп. в якості
процентів  за  використані грошові кошти по оплаті  виконаних ремонтних робіт на об'єкті  відповідача
на суму  11800 грн.

Господарський  суд вважає за необхідне  залишити без задоволення   вимоги
позивача про стягнення з відповідача
1500 грн., які були сплачені
позивачем в касу  відповідача  за квитанцією до прибуткового касового ордеру
від  16.04.2004 року, оскільки   сплата цих коштів за оцінку  майна механічної майстерні  не має будь- якого відношення до
правовідносин, що виникли на підставі
договорів  оренди з послідуючим
викупом  дитячого садка.

Обгрунтованість позовних вимог про
стягнення  витрат на проведення ремонтних
робіт та    поверненні суми попередньої
оплати за  дитячий садок підтверджується
матеріалами справи:  довідкою про
проведені позивачем платежі (а.с.13), дозволом на  продажу
будівлі дитячого садка від 14.07.2004 року (а.с.12), договором від
04.04.2004 року (а.с.14), актом приймання робіт (а.с.15), розпискою про
проведену оплату на суму  11800 грн
(а.с.16).

Проаналізувавши обґрунтованість
позовних вимог  про стягнення  заборгованості за виконані   роботи
по обробітку  земельної ділянки за
дорученням  відповідача, господарський
суд   приходить до переконання, що
заявлені  позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення враховуючи наступне.

Визначальним для вирішення спору є
умови укладеного між сторонами
договору  про надання
агротехнічних послуг від  15.08.2004 року
(договір 2) за умовами якого виконавець (позивач) надає в розпорядження  замовника (відповідача) трактор  К-701 для виконання  сільськогосподарських робіт. Умови  договору сторонами прийняті в результаті  вільного волевиявлення, підписані без будь-
яких заперечень чи зауважень та
підписи   повноважних
представників  сторін скріплені
печатками.

Оскільки сторони підписали договір
після двосторонніх переговорів в результаті
обопільних домовленостей та вільного волевиявлення, що підтверджується
печатками підприємств і підписами їх керівників, то він є чинним.

Згідно п.3.1   договору,
оплата виконаних робіт проводиться
з розрахунку  30 грн. за 1 га при  послугах
з дискування.

За умовами п.2.4 договору  замовник (відповідач) зобов'язався
забезпечити роботу трактора необхідною кількістю пального для виконання робіт.

Виконуючи умови договору 2  позивач провів  дискування
поля №4 площею 132 га та  згідно
до акту від 05.08.2004 року
передав   виконану роботу  відповідачу через його повноважних представників
(а.с.18)

Крім того,  поза умовами
договору 2  директором  відповідача та   позивачем
17.09.2004 року  складено додаток
до  договору 2  згідно до якого сторонами визнано, що  на виконання умов договору    позивачем
проведено   поставку   паливно - мастильних матеріалів на суму  5190 грн. (дизпалива на суму  4950 грн. та
дизельного масла на суму  240
грн.), які були використані   для  забезпечення
роботи  трактора по завданню
відповідача.

Господарський  суд не погоджується з наданим позивачем  розрахунком штрафних санкцій за невиконання
зобов'язання  по  оплаті вартості виконаних робіт   враховуючи наступне.

За умовами п.3.3 договору  від 15.08.2004 року  за несвоєчасний розрахунок з виконавцем
замовник сплачує за кожен день прострочки (затримки)  2% від суми
несвоєчасного розрахунку. Отже,
викладення умов  договору з
посиланням на нарахування  штрафних
санкцій за кожен день прострочки дає підстави вважати, що  сторонами погоджено  застосування в  якості
способу забезпечення виконання зобов'язання  саме
нарахування до стягнення  пені.

Частиною 2, 3 статті 180
Господарського  кодексу України
визначено, що  господарський договір
вважається укладеним, якщо між  сторонами
у передбачених законом порядку та формі досягнуто  згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними
є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а
також  умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода. При
укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.173, ч.1
ст.193 Господарського кодексу  України,
господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.
Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Як встановлено судом, і вбачається
з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про надання послуг від
15.08.2004 року, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання
надати  послуги, а відповідач -
прийняти  виконані роботи  та оплатити.

Даний договір про надання послуг
відноситься до двохсторонніх угод, за якими прав та обов'язків набувають кожна
з сторін договору.

За
приписами  п. 7 ст. 193
Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За приписом ст. 901 Цивільного  кодексу
України за  договором  про надання
послуг  одна  сторона (виконавець) зобов'язується  за
завданням  другої  сторони (замовника)  надати
послугу,  яка  споживається
в  процесі вчинення  певної
дії  або  здійснення
певної  діяльності,  а
замовник  зобов'язується  оплатити
виконавцеві  зазначену  послугу,
якщо  інше  не встановлено  договором.

Відповідачем не  виконано зобов'язання по договору, що  передбачено ст. 610 Цивільного  кодексу
України, і тим самим порушено право позивача на отримання оплати за
виконану роботу.

Відповідач не надав  до суду
доказів оплати вартості виконаної роботи на суму   3960 грн.

Статтею 218 ГК України
передбачається, що учасник господарських відносин відповідає  за невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської
діяльності. Учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,
повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

На думку господарського  суду,
визначальним  для вирішення
спору  є
те, що  відповідач   без
будь-яких   заперечень чи  зауважень
підписав   Акт  приймання виконаних робіт по дискуванню на
площі 132 га  та погодився  з необхідністю проведення оплати вартості   цих робіт на умовах договору від  15.08.2004 року.

Таким  чином
судом    встановлено, що   на
час  звернення  позивача до суду  станом на
12.07.2007 року     мала
місце  заборгованість в розмірі  3960 грн., яка не  була погашена   відповідачем
шляхом  перерахування грошових
коштів на рахунок  позивача,  тому
позовні  вимоги в цій частині  є
обґрунтованими.

Проаналізувавши  вимоги
позивача  про включення до
основної суми заборгованості  за
договором про надання послуг вартості
паливно - мастильних матеріалів на суму
5190 грн., господарський  суд
вважає, що  вказані затрати
підлягають  до стягнення, оскільки   позивач
змушений їх був  провести  у зв'язку з невиконанням  відповідачем умов   п. 2.4 договору  про забезпечення     трактора
позивача пальним, однак   на
ці  правовідносини не можуть
поширюватись  умови  договору про нарахування  пені
за несвоєчасну оплату
вартості  пального.

Фактичні затрати   позивача
підтверджуються   додатком до
договору  від  15.08.2004 року  та задовольняються судом в розмірі  5190 грн. без нарахування   штрафних санкцій.

Відповідно до ст.538 ЦК України
виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору
обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого
обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого
обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі,
друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від
його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання
обов'язку  здійснено однією із сторін,
незважаючи на   невиконання  другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій обов'язок. Отже, до стягнення з відповідача  підлягає
5190 грн. за    використані  паливно- мастильні матеріали, але   грошові зобов'язання  у
відповідача, за якими можливе нарахування процентів або штрафних санкцій
не   настали.

Таким чином, господарський суд
дійшов висновку  про невиконання
відповідачем  свого обов'язку щодо оплати
вартості виконаних робіт на суму   3960
грн.,  тому   стосовно відповідача  настають
правові  наслідки у вигляді  стягнення
пені.

В силу названих статей   дії позивача
по проведенню  постачання  паливно- мастильних  матеріалів
для  забезпечення  виконання
зобов'язання  по  наданню послуг, не  можуть виключити кваліфікацію поведінки
відповідача як порушення зобов'язання, оскільки за умовами договору відповідач
несе обов'язок з  забезпечення  роботи трактора пальним, а після   виконання робіт представник   відповідача визнав, що  фактичне забезпечення пальним проводив
позивач (а.с.19),  та  враховуючи
умови п. 2.5 договору цей обов'язок, вже набув  характеру боргу, а кореспондуюче цьому
обов'язку право позивача  набуло
характеру вимоги.

Таким чином з відповідача підлягає
до стягнення  на підставі п.3.3 договору
2  пеня в розмірі   подвійної
облікової ставки за кожен день прострочення за період з  15.09.2004 року  по
15.04.2005 року  в розмірі   399 грн. 68 коп. враховуючи невиконання ним
грошового  зобов'язання  в розмірі
3960 грн.

При цьому суд застосовує для
нарахування  пені   в межах 6 місячного строку  встановлені
облікові ставки НБУ  з 08.09.2004
року - 7,5% (пеня за 22 дні  з 15.09.2004
року по  07.10.2004 року  на суму
35 грн. 80 коп.); з 7.10.2004 року по
9.11.2004 року  -8% ( пеня  з 8.10.2004 року по  9.11.2004 року  на суму
57 грн. 28 коп.); та з  9.11.2004
року по  15.04.2005 року - 9% ( пеня   306 грн. 60 коп. за період з  09.11.2004 року по  15.04.2005 року, тобто за  157 днів).

Господарський  суд не погоджується з нарахуванням пені
позивачем, оскільки ним  не
враховано  вимоги п.6 ст.232
Господарського кодексу України згідно до якої
період нарахування до стягнення
повинен  перебувати  в межах
6 місячного терміну  з дня коли
зобов'язання  мало бути виконано та  пеня
нараховано  з  суми основного боргу та  вартості
паливно - мастильних матеріалів, що не
є  обґрунтованим.

Такий висновок   підтверджується   наступним детальним аналізом  діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного
кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи
(далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного
кодексу України основним актом   цивільного
законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного
законодавства є також інші закони України, які приймаються  відповідно
до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного
кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території
України.

Статтею 1          Господарського кодексу України
визначено, що цей Кодекс визначає
основні засади господарювання в Україні і регулює господарські
відносини,  що виникають у процесі
організації та здійснення господарської діяльності між  суб'єктами господарювання,  а
також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4
Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів
господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є
спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов'язаннях
суб'єктів господарювання. А відтак посилання суду першої інстанції на норму ч.
6 ст. 4 та ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України при наявності спеціальних
норм є безпідставними.

Частина 1 ст. 231 Господарського
кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих
видів зобов'язань  може  бути визначений розмір штрафних санкцій,  зміна
якого  за  погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу
платник грошових коштів сплачує на користь одержувача  цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі,  що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного   банку
України,   що  діяла
у  період,  за
який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1
спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань”               від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і
доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який
регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів
щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань,
платники  грошових  коштів
сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню  в  розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.
В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер,
вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені,
передбачений  статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

За таких обставин, зміст пункту 3.3
договору про надання  агротехнічних
послуг від 15.08.2004 року , який передбачає наслідки несвоєчасної оплати  виконаних робіт замовником  та встановлює пеню у розмірі 2%  від суми несвоєчасного розрахунку  за кожний день прострочки, є таким, що
суперечить чинному законодавству.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам
цивільного  законодавства, а   також
моральним   засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину  стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,  п'ятою та
шостою  статті  203
цього Кодексу.

Отже,  аналіз вказаного законодавства  підтверджує,
що, незалежно  від  виду штрафних санкцій (пеня, штраф,
неустойка), що встановлюються в господарському договорі як відповідальність за
порушення грошових зобов'язань, їх розмір не повинен перевищувати подвійної
облікової ставки НБУ від суми боргу
(простроченого платежу) за весь час користування чужими грошовими
коштами.

Таку правову  позицію викладено в  ухвалі
Вищого господарського суду  по
справі   №48/294 від 28 грудня 2005 року,
та в ухвалі по справі  №48/295 від 25 грудня
2005 року).

Поряд з цим, господарським судом
не  вбачається підстав для зменшення   розміру
штрафних санкцій, оскільки
належні до сплати  штрафні санкції
у вигляді  пені не є   надмірно великими порівняно із збитками
кредитора та   відповідачем не подано до
суду доказів  про майновий стан сторін,
які  беруть участь у зобов'язанні та  про наявність не лише майнових але й  інших інтересів сторін, що заслуговують на
увагу при вирішенні питання  про
зменшення  штрафних санкцій.  При цьому господарським судом враховується,
що   відповідачем зовсім не
виконувалось  зобов'язання по проведенні
оплати  вартості  виконаних робіт, тобто ступінь виконання
зобов'язання,  який  суд
може взяти  за  підставу
для зменшення розміру штрафних санкцій
фактично  є  нульовим.

Згідно ст. 49 ГПК України судові
витрати належить покласти на
відповідача  пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст.ст. 34,49, 82,  84, 85, 116, 117  ГПК
України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити  частково.

Стягнути з  Онуфріївського кінного заводу №175, смт.
Онуфріївка Кіровоградської області   вул.
Графа  Толстого   57 (р/р 260014480 в АППБ "Аваль"
м. Кіровограда, МФО 323538, код 00485836) на користь  фізичної особи- суб'єкта підприємницької
діяльності     ОСОБА_1, АДРЕСА_1 ідент.
код  НОМЕР_1  заборгованість за  виконані ремонтні роботи в розмірі  11800 грн., суму попередньої оплати в
розмірі  8500 грн., проценти за
користування чужими грошовими коштами в розмірі
1573 грн. 87 коп. на загальну суму
21873 грн. 87 коп.

Наказ видати.

Стягнути з  Онуфріївського кінного заводу №175, смт.
Онуфріївка Кіровоградської області
вул.Графа Толстого  57 (р/р
260014480 в АППБ "Аваль" м. Кіровграда, МФО 323538, код 00485836) на
користь  фізичної особи- суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 ідент. код  НОМЕР_1  заборгованість за  надані послуги в розмірі   3960 грн. та
за поставлені паливно- мастильні матеріали на суму  5190 грн., пеню за несвоєчасне  проведення оплати за виконані роботи в
розмірі   399 грн. 68 коп. на загальну
суму  по договору про надання послуг  в розмірі
9549 грн. 68 коп.

Наказ видати.

Стягнути з  Онуфріївського кінного заводу №175, смт.
Онуфріївка Кіровоградської області   вул.
Графа Толстого   57 (р/р 260014480 в АППБ
"Аваль" м. Кіровграда, МФО 323538, код 00485836) на користь  фізичної особи- суб'єкта підприємницької
діяльності     ОСОБА_1, АДРЕСА_1 ідент.
код  НОМЕР_1  суму сплаченого державного мита в розмірі  314 грн. 24 коп. та  витрати на інформаційно- технічне  забезпечення судового процесу в розмірі  19 грн. 09 коп.

Наказ видати.

В решті позовних  вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його
підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 цього
кодексу.

Сторони у справі протягом цього
строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського  апеляційного
господарського  суду на вказане
рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя                                                                             Ю.І.
Хилько