ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 18/186
11.04.07 р.

За позовом:          ЗАТ „СК „Реноме”;

до:          ВАТ „Українська перестрахувальна компанія „Гарант Ре”;

про:                    стягнення 27 028,63 грн.

Суддя  Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:                    Подольський А.Ю., представник, довіреність №Р/КУ-2006 від 08.12.2006 р.;

Від відповідача:          Чеберяк М.А., представник, довіреність №01/07 від 09.01.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 27 028,63 грн. страхового відшкодування, 270,29 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що відповідно до п. 4.4.2 договору №ОП/2002.04.30-01 від 30.04.2002 р. перестраховик має право відмовити у виплаті своєї частки страхового відшкодування, якщо перестрахувальник порушив умови п.4.1. договору.

Відповідно до п. 4.1.8. договору перестрахувальник зобов”язується надавати перестраховику всі необхідні документи, що підтверджують факт настання страхового випадку на протязі п’яти днів після сплати страхового відшкодування.

Всі необхідні документи для виплати відповідачем своєї частки перестрахового відшкодування позивач направив з порушенням встановленого п. 4.1.8. договору термін, а тому відповідача вважає відмову у виплаті своєї частки перестрахового відшкодування правомірною.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

30.04.2002 р. між СЗАТ „Фактотум”, правонаступником якого є позивач, та ВАТ „Народна фінансово-страхова компанія „Гарант Ре”, правонаступником якого є відповідач, укладений договір облігаторного пропорційного перестрахування відповідальності по полісам добровільного страхування автотранспорту на базі ексцедента сум №ОП/2002.04.30-01, предметом якого є облігаторне пропорційне перестрахування на базі ексцедента сум позивачем у відповідача частки відповідальності по полісам добровільного страхування автотранспорту.

16.12.2004 р. між ТОВ „Адамант” та позивачем укладений договір добровільного страхування автотранспорту №000893, об’єктом страхування за яким є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов’язані з володінням, користуванням і розпорядження автомобілем марки „Субару Легасі” (державний номер 00185 НН).

Вищезазначений автомобіль перестрахований відповідачем відповідно до бордеро №12/2003 до договору пропорційного перестрахування відповідальності по полісам добровільного страхування автотранспорту на базі ексцедента сум №ОП/2002.04.30-01.

09.10.2004 р. у м. Києві по вул. Райдужній, 48 стався страховий випадок з автомобілем марки „Субару Легасі” (державний номер 00185 НН).

Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2006 р. у справі №22/173 з позивача на користь ТОВ „Адамант”, власника автомобіля марки „Субару Легасі” (державний номер 00185 НН), було стягнуто 42 793,90 грн.

Відповідач листом від 25.09.2006 р. №44927 відмовив позивачеві у виплаті своєї частки перестрахового відшкодування на підставі п. 4.1.8. договору.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необгрунтовании та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наведеного нижче.

Як визначено статтею 1 Закону України „Про страхування”, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 статті 12 Закону України „Про страхування” передбачено, що перестрахування - страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України „Про страхування” підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 4.1.8. договору позивач зобов’язаний надати відповідачеві всі необхідні документи, що підтверджують факт настання страхового випадку протягом п’яти робочих днів після виплати страхового відшкодування страхувальникові.

Пунктом 4.4.2. договору визначено, що відповідач має право відмовити у виплаті своєї частки перестрахового відшкодування або зменшити її частину, якщо позивач порушив вимоги п. 4.1. договору.

Матеріали справи свідчать про те, що страхове відшкодування було стягнуто з позивача на користь ТОВ „Адамант” на підставі платіжного доручення №351 від 14.07.2006 р.

Таким чином, позивач зобов’язаний був направити відповідачеві всі необхідні документи, що підтверджують факт настання страхового випадку протягом п’яти робочих днів після виплати страхового відшкодування страхувальникові, тобто в строк до 21.07.2006 р.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач надав відповідачеві документи, що підтверджують факт настання страхової події 14.08.2006 р., про що зазначив сам позивач у позовній заяві.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що позивач порушив умови п. 4.1.8 договору в частині вчасного надання відповідачеві документів, які підтверджують факт настання страхового випадку, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи зазначені обставини, господарський суд вважає відмову відповідача у виплаті своєї частки перестрахового відшкодування обґрунтованою та правомірною, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя
О.В. Мандриченко