ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007 р.
Справа № 5/73-3/207

за позовом ТзОВ "Агросервіс", 77744, село Кричка, Богородчанський район, Івано-Франківська область

до відповідача  - 1 Кричківської сільської ради,  77744, село Кричка, Богородчанський район, Івано-Франківська область

до відповідача  - 2 приватного підприємця Червінського Степана Петровича,  76000, вулиця Хіміків, 17/16, місто Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

Представники:

Від позивача:  Микицей Руслан Петрович - представник, (довіреність № 16 від 05.06.06. )

Від відповідача:  Петраш Юрій Любомирович - представник, (довіреність від 12.10.06р.)

Від відповідача:  Червінський Степан Петрович - підприємець, (довіреність № 16 від 05.06.06.)

Від позивача:  Битківська Юстина Миколаївна - директор,

Від відповідача:  Луканюк Микола Іванович - представник громади,

Від відповідача:  Глушак Люба Михайлівна - сільський голова,

Від позивача:  Трофанюк Марія Дмитрівна - свідок,

Від позивача:  Самуляк Юстина Іванівна - свідок,

Від позивача:  Фолизюк Галина Михайлівна - свідок,

СУТЬ СПОРУ: про визнання дійсним договір купівлі-продажу від 20.07.2005 року між ліквідаційною комісією агрофірми "Прикарпаття" та товариством "Агросервіс" щодо частини складів-гаражів, які сумісні з приміщенням кафе, розміром 11 м. довжини та 13,5 м. ширини, що знаходяться за адресою: с. Кричка, Богородчанського району, та частини ремонтної майстерні (металічна споруда) розміром 15 м. довжини та 19,5м. ширини, яка знаходиться за адресою : вул. Ковпака, 109в, с. Кричка, Богородчанського району. Також товариство просить визнати право власності на зазначене майно.

В судовому засіданні 18.10.2007 року оголошувалась перерва до 02.11.2007 року.

Крім того, поданою заявою від 15.11.2007 року позивач просить відповідачем по даній справі вважати Кричківську сільську раду Богородчанського району Івано-Франківської області, а також визнати договір купівлі-продажу від 20.07 2005 року між Ліквідаційною комісією агрофірми "Прикарпаття" та ТзОВ "Агросервіс" на частини складів-гаражів, які сумісні з приміщенням кафе, розміром 11 м. довжини та 13,5 м. ширини, що знаходяться за адресою: с. Кричка, Богородчанського району, та частини ремонтної майстерні (металічна споруда) розміром 15 м. довжини та 19,5м. ширини, яка знаходиться за адресою : вул. Ковпака, 109в, с. Кричка, Богородчанського району Івано-Франківської області укладеним та визнати право власності на зазначене вище майно за ТзОВ "Агросервіс".

В порядку ст. 24 ГПК України господарський суд допускає заміну первісного відповідача (сільську громаду села Кричка в особі Кричківської сільської ради) належним відповідачем (Кричківська сільська рада).

Щодо вимоги заяви в частині зміни підстави позовних вимог - суд враховуючи усну відмову в судовому засіданні уповноваженого представника позивача від поданих вимог, суд приймає дану відмову  та розглядає спір в чатині первісних вимог позовної заяви.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 20.07.2005 року реммайстерні та складів-гаражів сумісних з приміщенням кафе  та визнання права власності на дане майно.

Представник відповідача Кричківської сільської ради проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема, стверджує, що він не є власником реммайстерні і у свою чергу не може ухилятися від виконання умов договору, як про це стверджує позивач.

Відповідач - приватний підприємець Червінський С. П. проти позову заперечував, з тієї підстави, що він є законним власником цієї реммайстерні згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.05.2006 року та напідставі рішення виконавчого комітету Кричківської сільської ради від 14.04.2006 року № 66.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін та свідків, враховуючи вимоги діючого законодавства дійшов в спорі наступних висновків.

1. З приводу визнання дійсним договору купівлі-продажу від 20 липня 2005 року реммайстерні та складів-гаражів сумісних з приміщенням кафе в селі Кричка Богородчанського району.

Відповідно до п. 1.1 названого договору продавець (ліквідаційна комісія АФ "Прикарпаття") зобов"язувався передати у власність покупцю (позивачу) будівлі, зокрема:

1) частину складів-гаражів, які сумісні з приміщенням кафе розміром 11 метрів довжини на 13,5 метрів ширини

2) частину реммайстерні розміром 15 м. довжини на 19,5 м. ширини,

а покупець зобов"язувався прийняти вказані будівлі і сплатити ціну відповідно до умов договору.

Загальна вартість майна відповідно до п. 2.1 договору складає 15 225 грн. які підлягали сплаті на протязі 10 календарних днів.

Стаття 203 Цивільного кодексу України, передбачає загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема:

1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

3) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проте, при вчиненні спірного договору сторонами допущені грубі порушення діючого законодавства, а саме:

1) стятті 657 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Спірний договір нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 220 Цивільного кодексу у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У судовому порядку такий договір може бути визнаний дійсним тільки за однієї умови, якщо одна сторона ухилялась від такого нотаріального посвідчення. При недоведеності цієї обставини інша можливість визнати такий договір дійсним - законодавством не передбачена. Проте, в спірному випадку суду не подано жодних доказів про те, що сторона договору ухилялась від його нотаріального посвідчення. Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна, який нотаріально не посвідчений та в судовому порядку не доведено факту ухиляння однієї строни  від його нотаріального посвідчення є нікчемним.

За наведених обставин  у суду відсутні підстави визнати його дійсним в порядку ч. 2 п. 2 ст. 215 Цивільного кодексу, як про це просить позивач в позовній заяві.

При цьому суд зауважує, що ліквідація однієї сторони по договору не може розцінюватися судом як ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору, оскільки оформити належним чином договірні відносини сторона зобов"язана була до завершення ліквідаційної процедури. Слід вказати і на те, що діючим законодавством не передбачено можливість для вибору сторін того, чи посвідчувати договір нотаріально, чи звертатися з відповідною вимогою до суду. В спірному випадку звернення до нотаріуса  є обов"язковим. Проте, суду не подано жодних доказів як того, що друга сторона ухилялась від нотаріального посвідчення договору, так і того, що позивач звертвся до нотаріуса за нотаріальним посвідченням договору.

Виходячи із пояснень свідків, які були членами ліквідаційної комісії підприємства-продавця по договору та фактично підписали спірний договір, не випливає факту ухиляння з їхньої сторони від нотарального посвідчення договору, оскільки всі вони твердили про те, що майно було продане і будь-яких розбіжностей по факту вчиненої угоди, що могло би бути підставою для ухилення від нотарального посвідчення договору, в засіданні суду не встановлено.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведеного випливає, що порядок укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна регламентований діючим законодавством, а тому судом до уваги взято пояснення свідків в частині роз"яснення письмових доказів по справі та в цій частині, в якій вони не суперечать цим документам, тобто договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнано дійсним на підставі показань свідків, якщо при його укладенні допущені грубі порушення діючого законодавства.

Такими порушеннями, крім викладених, є:

1. Пункт 3 статті 334 Цивільного кодексу передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Проте спірним договором передбачено, що право власності на майно переходить до покупця з моменту сплати грошей (п. 1.2 договору), що є порушенням вимог діючого законодавства.

2. Відповідно до ст. ст. 184, 190 Цивільного кодексу України, не може бути предметом договору купівлі-продажу нерухоме майно, яке не відокремлене і не визначене  індивідуальними ознаками. Сторонами по договору купівлі-продажу (спірному) вказали в договорі тільки два параметри, які характеризують об"єкт купівлі-продажу: це довжина та ширина площ. Проте, така характеристика приміщень не є індивідуальною. Позивач з цього приводу додатково посилається на покази свідків та на технічні паспорти (а.с. 41-47). Названі докази не прийняті судом до уваги, оскільки технічні паспорти виготовлені на будівлі, які мають адрес: село Кричка, вулиця Ковпака, 109-в, 109Б. Відповідно до довідки Кричківської сільської ради в погосподарських книгах Кричківської сільської ради адресний номер по вулиці Ковпака 109Б та 109 В - не існує. До того ж, в технічних паспортах не вказано реєстраційного номера, внаслідок чого наведені докази не мають статусу офіційного документу.

Не наведено індивідуальних характеристик майна і показами свідків, більше того, в судовому засіданні встановлено, що так званий об"єкт продажі як "реммайстерня" фактично за розміром заначно більший за площу визначену в договорі. Таким чином, за наведених обставин суд приходить до висновку, що майно, яке є предметом купівлі-продажу спірного договору є невідокремленим та не визначено індивідуальними ознаками. Відповідно, таке майно не може бути об"єктом купівлі-продажу.

3. Крім того, судом враховано вимоги постанови Вищого господарського суду від 20.06.2007 року, які відповідно до ст. 111-12 є обов"язковими для суду 1-ої інстанції. З цього приводу позивачем в підтвердження проведення розрахунку за придбаний об"єкт подано касові книги (в матеріалах справи завірені копії). Проте, в касових книгах теж не вказано підставу отримання  коштів від ТзОВ "Агросервіс", а відповідно факт оплати майна по спірному договору є недоведеним.

Щодо визначення статусу Червінського Степана Петровича - то суд прийшов до висновку, що Червінський С. П. є приватним підприємцем і майно ним придбалось для підприємницької діяльності, таким чином власником ремонтної майстерні є приватний підприємець Червінський С. П., а не громадяним Червінський С. П.

З урахуванням всіх наведених обставин та вимог діючого законодавства - суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Відмова позивачу в цій частині позовних вимог є підставою для відмови в позові про визнання за позивачем права власності на об"єкти, які зазначені в договорі купівлі-продажу, невизнаному дійсним в судовому порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 184, 190, 203, 215, 220, 334, 657 Цивільного кодексу України, ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

рішення підписане 23.11.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________