ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 р.
№ 19/302

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Дерепи В.І.,
Кузьменка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ “Довбуш і К”

на постанову
від 26.04.2007 р. Львівського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 19/302

за позовом
ДП “Делятинський лісгосп”
(надалі –Підприємство)

до
ТОВ “Довбуш і К”
(надалі –Товариство)

про
стягнення 20779,36 грн.

за участю представників:

від позивача
-  не з’явились

від відповідача
-  Скірченко Д.В., Уторобчук В.Ю.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006 р. Підприємство звернулось до суду з позовом до Товариства про стягнення 14531,02 грн. основного боргу, 5231,17 грн. пені, 1017,17 грн. штрафу, мотивуючи вимоги неналежним виконанням відповідачем грошового зобов’язання за договором купівлі-продажу лісопродукції № 84 від 11.05.2005 р.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2006 р. (суддя Максимів Т.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2007 р. (судді: Кордюк Г.Т., Давид Л.Л., Мурська Х.В.), позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 14531,02 грн. основного боргу з підстав правомірності та обґрунтованості позовних вимог в цій частині; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 11.05.2005 р. між Підприємством (продавець) та Товариством (покупець) укладено договір купівлі-продажу лісопродукції № 84 (надалі –Договір), відповідно до умов якого позивач зобов’язався поставити відповідачу лісопродукцію в кількості 517 м3 на загальну суму 97546 грн., а відповідач зобов’язався її прийняти та оплатити. В пункті 3 Договору сторони встановили форму розрахунку –попередня оплата за продукцію на розрахунковий рахунок продавця, яку передбачалось проводити згідно графіку реалізації, що додається до Договору.

Укладений Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судами встановлені обставини належного виконання Підприємством зобов’язань за Договором. Так, позивачем за відсутності попередньої оплати поставлено відповідачу 444,59 куб. м. лісопродукції на загальну суму 92310,22 грн., що підтверджується довіреностями та товарно-транспортними накладними.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Товариство належним чином не виконало своє грошове зобов’язання по проведенню розрахунків за Договором. Так, за поставлену продукцію відповідач розрахувався частково грошовими коштами в сумі 39500 грн., що підтверджується банківськими виписками. Також, відповідач виконав роботи відповідно договору підряду № 85 від 11.05.2005 р., що підтверджується відповідними актами виконаних робіт, загальна вартість яких в сумі 38279,20 грн. зарахована в рахунок оплати за Договором. У зв’язку з цим, станом на момент прийняття рішення у справі заборгованість Товариства перед Підприємством становила 14531,02 грн.

Позивач 27.04.2006 р. направив відповідачу претензію про оплату боргу, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін; встановили обставини належного виконання Підприємством зобов’язань, а також обставини неналежного виконання Товариством зобов’язань по проведенню розрахунків, в порушення умов Договору та вимог законодавства; встановили розмір заборгованості; задовольняючи позовні вимоги частково суди вірно прийняли до уваги, що сторонами не передбачено в Договорі порядок застосування і розмір штрафних санкцій за порушення зобов’язань, у зв’язку з чим суди мотивовано відмовили у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу, а також правомірно присудили до стягнення суму основного боргу.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, обґрунтовано та правомірно задоволено позов частково.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилалось Товариство в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ “Довбуш і К” залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2007 р. у справі № 19/302 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          В. Дерепа

М. Кузьменко