КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2007                                                                                           № 36/557

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка  В.В.

суддів:            Студенця  В.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Романченко Л.Г., довіреність № 114 від 28.09.2007р.,                          Маєвська Л.М., довіреність № 113 від 28.09.2007р.,

від відповідача - Качуровська А.А., довіреність б/н від 14.03.2007р.,                                Полунець В.Ф., довіреність б/н від 10.10.2006р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Форест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.08.2007

у справі № 36/557

за позовом                               Колективне підприємство "Будівельно-монтажне управління-6"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Форест"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 353313,49 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнайтед форест”,

м. Київ, вул. Генерала Наумова, 23-Б,

до Колективного підприємства “Будівельно-монтажне управління-6”,

м. Вінниця, вул. Чехова, 6,

про стягнення 77 751,89 грн., -

Суть рішення і скарги:

Колективне підприємство “Будівельно-монтажне управління-6” (надалі –КП “БМУ-6”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнайтед форест” (надалі –ТОВ “Юнайтед форест”, Відповідач) про стягнення 353 313,49 грн.

У свою чергу, ТОВ “Юнайтед форест” подало до КП “БМУ-6” зустрічну позовну заяву про стягнення 77 751,89 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 06.08.2007р. у справі № 36/557 первісний позов КП “БМУ-6” було задоволено повністю, а саме: стягнуто з ТОВ “Юнайтед форест” на користь КП “БМУ-6” 318 304,00 грн. основного боргу, 4 793,35 грн. інфляційних втрат, 26 318,01 пені та 3 898,13 грн. трьох відсотків річних, а також, 3 533,13 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Крім того, рішенням суду було також стягнуто з ТОВ “Юнайтед Форест” в доход державного бюджету України 96,18 грн. державного мита, а в задоволенні зустрічного позову ТОВ “Юнайтед форест” –відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Відповідач за первісним позовом  подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2007р. у справі № 36/557 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КП “БМУ-6” частково, а саме: стягнути з ТОВ “Юнайтед форест” на користь КП “БМУ-6” суму основного боргу в розмірі 43 800,00 грн., пеню в розмірі 3 901,97 грн., три відсотки річних в розмірі 535,68 грн. і інфляцііні в розмірі 663,16 грн., всього –в розмірі 48 900,81 грн.; в решті позовних вимог КП “БМУ-6”, відмовити. Водночас, Відповідач просив апеляційну інстанцію повністю задовольнити зустрічний позов, стягнувши з КП БМУ-6 на користь ТОВ “Юнайтед форест” 16 883,82 грн. пені, 149 818,07 грн. збитків і 3008,40 грн. витрат за проведення експертизи.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з”ясовано всі обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми процесуального та матеріального права, зокрема: ст.ст. 4-7 ч. 1, 32 і 43 ч. 1 Господарського процесуального кодексу України (надалі –ГПК України), ст. 224 Господарського кодексу України (надалі –ГК України) та ст.ст. 22, 319, 320, 526, 625, 837, 846, 849, 852, 857, 858 і 883 Цивільного кодексу України (надалі –ЦК України), що є підставами для скасування такого судового рішення.

Позивач надав суду свій відзив на апеляційну скаргу та доповнення до нього, в якому не погоджувався з доводами та вимогами Відповідача і його представника, викладеними ними в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, і вважав, що рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього апеляційну скаргу – без задоволення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від представника Відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про призначення по справі додаткової будівельно-технічної експертизи для визначення відповідності виконаних по договору робіт, вимогам державних будівельних норм, їх об”ємів, вартості та якості, проведення якої доручити Київському судово-експертно-консультаційному центру “Будівельник”.

В задоволенні клопотання представника Відповідача заперечували в судовому засіданні представники Позивача мотивуючи це тим, що підстав для провдення додаткової експертизи про справі, на їх думку, немає. Більш того, згідно пояснень представників Позивача, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції проведення будь-якої експертизи по справі, яка передбачає огляд приміщень Відповідача, у яких проводились ремонтні роботи, є неможливим.

Однак, розглянувши вказане клопотання представника Відповідача про призначення додаткової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на те, що ухвалою господарського суду м. Києва від 21.11.2006р., за клопотанням цього ж представника, по даній справі вже призначалася судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої ставилися питання, в тому числі і ті, про які йшлося в клопотанні про призначення додаткової експертизи. При цьому, заявляючи вказане клопотання, представник Відповідача належним чином не обгрунтував необхідність в проведенні додаткової експертизи, як того вимагає ч. 3 ст. 42 ГПК України, у зв”язку з чим, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для призначення по справі такої експертизи.

Під час розгляду справи в судових засіданнях 04.10.2007р. та 18.10.2007р. оголошувалась перерва.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, КП “БМУ-6” звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до ТОВ “Юнайтед форест” про стягнення заборгованості по договору № 30/09-05 від 24.10.2005р. в розмірі 353 313,49 грн., з яких: 318 304,00 грн. – основний борг, 4 793,35 грн. – інфляційні, 26 318,01 грн. – пеня і 3 898,13 грн. – три відсотки річних. У свою чергу, під час розгляду справи ТОВ “Юнайтед форест” пред”явило до КП “БМУ-6” зустрічний позов про стягнення з нього 77 751,89 грн. збитків, через несвоєчасне та неякісне виконання умов договору № 30/09-05 від 24.10.2005р., який був об”єднаний судом в одне провадження з первісним позовом, і  рішенням господарського суду м. Києва від 06.08.2007р. у справі № 36/557 первісний позов КП “БМУ-6” було задоволено повністю, а саме: стягнуто з ТОВ “Юнайтед форест” на користь КП “БМУ-6” 318 304,00 грн. основного боргу, 4 793,35 грн. інфляційних втрат, 26 318,01 пені та 3 898,13 грн. трьох відсотків річних, а також, 3 533,13 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Крім того, рішенням суду було також стягнуто з ТОВ “Юнайтед Форест” в доход державного бюджету України 96,18 грн. державного мита, а в задоволенні зустрічного позову ТОВ “Юнайтед форест” – відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги КП “БМУ-6” про стягнення з ТОВ “Юнайтед форест” заборгованості в розмірі 353 313,49 грн. за договором № 30/09-05 від 24.10.2005р., є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В той же час, на думку місцевого господарського суду, ТОВ “Юнайтед форест” не було доведено в суді порушення з боку КП “БМУ-6” строків виконання робіт за договором та їх неналежну якість, вину останнього в заподіянні збитків, як необхідну умову відповідальності, а також – причинний зв”язок між ними, що свідчить про безпідставність заявлених зустрічних позовних вимог.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з вказаними висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (надалі – ГК України), майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов”язання, що виникає між суб”єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб”єкт (зобов”язана сторона, у тому числі боржник) зобов”язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб”єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб”єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання її обов”язку.

Стаття 193 ГК України також встановлює, що суб”єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов”язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно змісту ст.ст. 11, 14 та 509 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) договір, зокрема, є підставою виникнення цивільних прав і обов”язків (зобов”язань), які мають виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно змісту ст.ст. 525, 526 та 530 ЦК України, зобов”язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, в статті 629 ЦК України також зазначається, що договір є обов”язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов”язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов”язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов”язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов”язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов”язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов”язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, 24.10.2005р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Юнайтед Форест” (Замовник) та Комунальним підприємством “Будівельно-монтажне управління-6” (Генеральний підрядник) був укладений договір на виконання ремонтних робіт складської будівлі № 1 та № 2 по вул. Ворошилова, 12, в смт. Клавдієве Київської області (надалі – Договір), відповідно до п. 1.1. якого Позивач зобов”язався виконати роботи з ремонту вказаних складських приміщень на вул. Ворошилова, 12-а в смт. Клавдієве Бородянського району Київської області (далі – Об”єкт) згідно із затвердженою кошторисною документацією (Додаток № 1), що є невід”ємною частиною даного Договору, передати виконані роботи Відповідачу на підставі Акту прийому-передачі виконаних робіт у встановлений Договором термін.

Крім того, п. 3.1.1. Договору передбачалося, що Позивач зобов”язувався почати роботи на об”єкті не пізніше 5 (п”яти) календарних днів після отримання попередньої оплати від Відповідача на свій розрахунковий рахунок згідно п. 4.6. даного Договору і надання останнім Об”єкта, який передається відповідно до письмового Акту прийому-передачі.

У свою чергу (п. 1.2. Договору) Відповідач зобов”язувався надати Позивачу Об”єкт, забезпечити своєчасне фінансування робіт, прийняти завершені на Об”єкті роботи і повністю сплатити вартість виконаних робіт у порядку і в розмірах, передбачених даним договором.

Також, відповідно до п. 4.5. Договору, Відповідач зобов”язувався після підписання Договору сплатити на поточний рахунок Позивача попередню оплату в розмірі 30% від договірної ціни, в тому числі ПДВ, поетапно, згідно рахунків Позивача, а відповідно до п. 4.6. Договору – ще й зобов”язувався щомісячно, на підставі складеного сторонами Акту виконаних робіт по формі КБ-2 та довідки Ф-3, перерахувати Позивачу кошти за фактично виконані роботи на його розрахунковий рахунок не пізніше 5 днів з дня підписання Акту.

Відповідно до п. 4.7. Договору остаточний розрахунок з Позивачем повинен був бути здійснений протягом 5 робочих днів після підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт.

Як видно з матеріалів справи, на виконання умов Договору, Відповідачем на рахунок Позивача були перераховані кошти у розмірі 70 000,00 грн. (платіжне доручення № 4000 від 28.10.2005р.), 180 000,00 грн. (платіжне доручення № 4465 від 25.11.2005р.) і 30 000,00 грн. (платіжне доручення № 4827 від 19.12.2005р.), а всього – на суму 280 000,00 грн.

В подальшому, згідно актів виконаних робіт та платіжних доручень, у листопаді - грудні 2005р. та січні - лютому 2006р., Позивач виконав на загальну суму 628 975,00 грн., а Відповідач – прийняв і оплатив роботи на загальну суму 628 738,00 грн., не доплативши при цьому 237,00 грн.

У березні 2006р. Позивач виконав ремонтні роботи на суму 318 067,00 грн., з яких, на суму 43 800,00 грн., Відповідач прийняв, але не оплатив, а решту виконаних робіт, на суму 274 267,00 грн., Відповідач не прийняв і не оплатив.

Під час розгляду даної справи, за клопотанням  представника Відповідача, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2006р. була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на відповідність якості, об”єму та строків виконаних у березні 2006 року колективним підприємством “Будівельно-монтажне управління – 6” робіт, в т.ч. по ремонту штукатурки внутрішніх стін, пілястр і зароблення швів у бетонних стелях складських приміщень № 1 та № 2 по вул. Ворошилова, 12-А в смт. Клавдієве Бородянського району Київської області, умовам Договору № 30/09-05 від 24.10.2005р. та кошторисній документації до нього, а також вимогам державних будівельних норм, за результатами проведення якої 26.06.2007р. був складений висновок № 12329.

Згідно вказаного висновку, встановити, чи відповідають по якості умовам Договору № 30/09-05 від 24.10.2005р. та державним будівельним нормам виконані у березні 2006 року КП “БМУ-6” роботи по ремонту штукатурки внутрішніх стін, пілястр, заробляння швів в бетонних стелях у складському приміщенні № 1 та № 2, не вбачається можливим, з наступних причин:

стосовно заробляння швів в бетонних стелях:

- відсутність нормативної документації, яка регламентує якість подібних

робіт;

- неможливість відокремити роботи, які проводились у березні 2006 року,

від решти робіт;стосовно ремонту штукатурки стін та пілястр:

- відсутність кошторисних даних, передбачених договором та даних, пе редбачених  актами  виконаних  робіт  щодо  типу  штукатурки  (високоякісна,

поліпшена, проста);

- неможливість відоокремити роботи, які проводились у березні 2006 року, від решти робіт.

Крім того, згідно висновку експертизи № 12329, виконані КП “БМУ-6” роботи у складських приміщеннях Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнайтед форест” по вул. Ворошилова, 12-А в смт. Клавдієве, Бородянського району Київської області, відповідають кошторисній документації, підписаній сторонами відповідно до Договору № 30/09-05 від 24.10.2005р., в частині обґрунтування та видів робіт, та не відповідають в частині обсягів виконаних робіт (в порівнянні з актами виконаних робіт, що підписані сторонами по Договору). Розбіжності, зазначені в дослідницькій частині, таблиця 1, 2 (частина робіт, передбачених кошторисами, не виконана, а частина робіт, що виконана, не передбачена кошторисами).

Також, за вказаним висновком експертизи, визначити вартість робіт, виконаних КП “БМУ-6” за Договором № 30/09-05 від 24.10.2005р. у відповідності вимогам державних будівельних норм, кошторисним способом не вбачається можливим, через відсутність вихідних даних для розрахунків вартості робіт (розмір заробітної плати, розмір необхідних нарахувань, вартість будівельних матеріалів та механізмів, тощо) затверджених двома сторонами станом на час проведення дослідження, а щодо визначення строку виконання Позивачем ремонтних робіт за Договором № 30/09-05 від 24.10.2005р., то такий визначити не вбачається можливим, у зв”язку з відсутністю відповідної методики, яка б враховувала фактичні дані, та відсутністю двосторонніх документальних підтверджень.

Таким чином, при проведенні судової будівельно-технічної експертизи не      встановлено, що виконані Позивачем у березні 2006р. ремонтні роботи не відповідають по якості умовам Договору та державним будівельним нормам, тому таке посилання Відповідача, як на підставу для відмови Позивачу від оплати виконаних у березні 2006р. робіт, є необгрунтованим.

При цьому, суд звернув увагу на те, що вказаний висновок експертизи № 12329 свідчить про те, що частина робіт, яка передбачена кошторисом і яка не була невиконаною, компенсована частиною робіт, що виконані Позивачем, але не передбачені кошторисом, а в загальній сумі роботи були виконані: у листопаді 2005р. – на суму 110 475,6 грн., у грудні 2005р. – на суму 212 440 грн., у січні 2006р. – на суму 147 321, 4 грн., у лютому 2006р. – на суму 158 738 грн., у березні 2006р. – на суму 318 067 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України висновок судового експерта є доказом у справі, на підставі якого господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Більш того, з пояснень представників Позивача видно, що вказані обставини були обумовлені тим, що під час виконання робіт відпала потреба у сторін на виконання одних робіт певного обсягу і виникла потреба виконати роботи іншого обсягу, з чим погодився і сам Відповідач, прийнявши і оплативши роботи за листопад-грудень 2005р. та січень-лютий 2006р. в сумі 62 8975 грн., однак із робіт на суму 318 067 грн., що були виконані у березні 2006р., частково не прийняв роботи, які на його думку були виконані неякісно. Проте, таке твердження Відповідача належним чином доведено в суді не було.

З огляду на це, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд оцінив усі докази по справі, виходячи з їх незалежності  та допустимості, та прийняв рішення не лише з урахуванням  висновку судової експертизи, але й на основі оцінки інших доказів, наданих сторонами, а саме: договорів, кошторисів, актів приймання виконаних підрядних робіт, довідок про вартість виконаних підрядних робіт, загального журналу виконання робіт, а також платіжних доручень.

В той же час, судова колегія констатує, що Відповідачем не було надано суду належних доказів, що спростовують дані, викладені у висновку судової експертизи № 12329 від 26.06.2007р.

Відповідач в апеляційній скарзі  зазначав, що ним не прийняті ремонтні роботи по складу №1 на суму 118 326грн., а по складу № 2 на суму 155 941грн. Однак, зроблений арифметичний підсумок вартості неприйнятих робіт по складу № 2 становить суму 73 337грн., а не 155 941грн.(36 714грн. + 19 605грн. +1 784грн. +1 798грн. + 13 436грн.).

Таким чином, лише за рахунок арифметичної помилки, сума неприйнятих робіт по складу № 2 Відповідачем була безпідставно збільшена вдвічі.

У своїх запереченнях щодо цього, в суді апеляційної інстанції Відповідач посилався на те, що це була не арифметична помилка в підрахунку, а те, що ним у цих зауваженнях до акту за березень 2006 року помилково було пропущено дві позиції, про що він повідомив Позивача листом, в якому посилався на те, що по складу № 2 ним не прийняті роботи з улаштування риштувань на суму 78 214грн. та роботи з улаштування основи від штукатурку з металевої сітки на суму 4390грн.

Однак, вказане посилання Відповідача є безпідставним, оскільки вказаний лист було направлено на адресу Позивача лише 21.11.2006р., тобто – тільки під час розгляду даної справи господарським судом м. Києва, провадження по якій було відкрито ухвалою цього суду 18.09.2006р., в той час, як відповідно до ч. І ст. 853 ЦК України замовник зобов”язаний негайно повідомити підрядчика про недоліки, в протилежному випадку якщо він цього не зробить, він втрачає право посилатися в подальшому на ці недоліки.

Оскільки акт виконаних робіт за березень 2006р. Відповідачем було отримано 29.03.2006р., тому таке повідомлення через 10 місяців в період судового розгляду справи не є негайним повідомленням у розумінні норм цього закону.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги КП “БМУ-6” про стягнення з ТОВ “Юнайтед форест” 318 304,00 грн. основного боргу за виконані роботи по договору № 30/09-05 від 24.10.2005р., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв”язку з цим, судова колегія погоджується і з висновком місцевого господарського суду про те, що задоволенню підлягають також вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 4 793,35 грн. інфляційних витрат та 3 898,13 грн. трьох відсотків річних.

Також, на підставі п. 9.1.2. Договору Відповідач зобов”язувався сплатити Позивачу пеню, розмір якої в даному випадку становить 26 318,01 грн., яка також підлягає стягненню на користь останнього.

Посилання Відповідача в зустрічній позовній заяві на те, що Позивач порушив строки виконання ремонтних робіт є безпідставними, у зв”язку з наступним.

Як вказувалось вище, пунктом 3.1.1. Договору передбачалося, що Відповідач зобов”язувався розпочати роботи на об”єкті не пізніше 5 календарних днів після отримання від Позивача попередньої оплати, яку Позивач відповідно до п. 4.5. Договору повинен був перерахувати Відповідачу після його підписання, тобто – після 24.10.2005р., в розмірі 30% від договірної ціни, поетапно, згідно рахунків Відповідача, які останнім не виставлялись, оскільки строк перерахування попередньої оплати був визначений п. 4.5. Договору, яким передбачено, що попередня оплата здійснюється Позивачем після підписання Договору, який підписано сторонами 24.10.2005р.

Разом із тим, Відповідач у своїй зустрічній позовній заяві зазначав, що 28.10.2005р. ним було здійснено лише перший платіж на суму 70 000 грн. і тому, на його думку, Позивач, починаючи з цієї дати через 5 днів, а саме – з 02.11.2005р. повинен був розпочати роботи.

Однак, з умов Договору вбачається, що Відповідач не приймав на себе зобов”язання розпочати роботи через 5 днів після першої оплати.

Судова колегія зазначає, що передбачений договором 4-х місячний термін для виконання робіт повинен був розпочатися через 5 днів після останнього платежу, а не першого платежу, тобто – через 5 днів після 19.12.2005р, а саме – 24.12.2005р. і закінчитися 24.04.2006р., а не з 02.11.2005р. по 02.03.2006р., оскільки передбачена Договором сума попередньої оплати 279 123,9 грн. була перерахована Позивачем за зустрічним позовом Відповідачу першим платежем 28.10.2005р. в розмірі 70 000 грн., другим платежем 25.11.2005р. в розмірі 180 000 грн. і третім платежем 19.12.2005р. в розмірі 30 000 грн.

Тобто, фактично Позивач розпочав роботи раніше договірного строку після отримання від Відповідача другого платежу 25.11.2005р. на суму 180 000 грн., і цього ж дня приступив до виконання робіт, про що свідчать записи виконавців робіт у загальному журналі виконання робіт на даному об”єкті і закінчення їх 25.03.2006р., тобто – через 4 місяці, про що свідчать надані акти приймання виконаних робіт від 28.03.2006р.

Таким чином, посилання Позивача у зустрічній позовній заяві на порушення строків виконання робіт є необгрунтованими, а тому вимоги про стягнення з Колективного підприємства “БМУ – 6” пені не підлягають задоволенню.

З огляду на відсутність порушень з боку Позивача умов Договору, вимоги Відповідача по зустрічному позову про стягнення збитків, є безпідставними, оскільки обов”язок відшкодувати збитки покладається на боржника лише при наявності його  вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов”язання, крім випадків, коли чинним   законодавством або договором прямо передбачена відповідальність незалежно від вини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється  між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Відповідач всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги ТОВ “Юнайтед форест”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 47, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнайтедфорест” залишити без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 06.08.2007р. у справі № 36/557 за первісним позовом Колективного підприємства “Будівельно-монтажне управління-6” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнайтед форест” про стягнення 353 313,49 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнайтед форест” до Колективного підприємства “Будівельно-монтажне управління-6” про стягнення 77 751,89 грн., – без змін.

2. Справу № 36/557 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Студенець  В.І.

16.11.07 (відправлено)