ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  9/92-27/382

12.11.07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна

компанія  «Геотехнологія»

до                   Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при

Державному комітеті України по земельних ресурсах»

про                стягнення 633 777 грн. 19 коп..

Суддя Дідиченко М.А.

Представники сторін:

від позивача           Гнут Л.Б.  –пред. за довірен. № 7 від 01.11. 2007 року

від відповідача      Ковалик В.В. –пред. за довірен. № 312 від 22.08.2007 року

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія»звернулося до суду з позовом про стягнення з  Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»заборгованості за Договором про відступлення права вимоги № 1704 від 26.07.20005 року у розмірі 633 777 грн. 19 коп., а саме: 498 871 грн. 54 коп. основного боргу, 49 887 грн. 15 коп. штрафу, 46 347 грн. 22 коп. пені, 25 181 грн. 40 коп. інфляційних витрат та 13 490 грн. 03 коп. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2006 р. зустрічну позовну заяву повернуто заявникові, позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія «Геотехнологія»   498 871 грн. 54 коп. основного боргу, 25 181 грн. 40 коп. –інфляційних витрат, 13 490 грн. 03 коп. –3% річних, 5 376 грн. 12 коп. державного мита та 100 грн. 08 коп. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарсько суду від 19.02.2007 р. рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2006 року у справі № 9/92 змінено. Стягнуто з Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія «Геотехнологія»  498 871 грн. 54 коп. основного боргу, 4 988 грн. 72 коп. державного мита та 94 грн. 00 коп. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 26.07.2007 р. по справі № 9/92 рішення Господарського суд міста Києва від 17.04.2006 року  та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2007 року у  справі № 9/92 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Зазначена Постанова мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що невиконання відповідачем своїх зобов’язань сталося внаслідок непередбачуваних обставин, про які було зазначено ним в листі № 561 від 20.04.2005 року, та не з’ясовано чи здійснювало ВАТ «Полтавобленерго»будь –які дії щодо коригування строку виконання зобов’язань відповідача, зважаючи на те, що у зазначеному вище листі відповідач просив прийняти рішення про налагодження спільної діяльності.

Касаційною інстанцією також було зазначено, що судами попередніх інстанцій не враховано, що збитками,  які понесені  ВАТ «Полтавобленерго»у вигляді попередньої оплати за невиконані підрядні роботи, і які він вимагає відшкодувати, є вартість робіт, розмір яких повинен бути реальним та доведеним кредитором відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України. Колегій суддів Вищого  Господарського суду України зауважила на тому, що судами не взято до уваги, що для застосування зазначеної вище міри відповідальності, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення.

В Постанові Вищого Господарського Суду України від 26.07.2007 р. вказано на те, що судами при розгляді справи № 9/92 не враховано, що відповідно до ст. 606 ЦК України, зобов’язання припиняються поєднанням боржника та кредитора в одній особі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 року суддею Дідиченко М.А. прийнято справу № 9/92 до свого провадження, присвоєно справі № 9/92-27/382 та її  розгляд призначено на 19.09.2007 року, зобов’язано  сторони надати суду письмові пояснення по справі з урахуванням Постанови Вищого Господарського суду України від 26.07.2007 р.

Сторони у судове засідання 19.09.2007 року не з’явилися, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 року не виконали, причини неявки повноважних представників відповідачів суду не відомі.

19.09.2007 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2007 року відкладено розгляд справи на 08.10.2007 року, зобов’язано сторони надати суду певні документи.

Сторони у судове засідання 08.10.2007 року з’явилися та  надали письмові пояснення по справі з урахуванням Постанови Вищого Господарського суду України від 26.07.2007 р.

Так, позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів, які свідчать про невідкладене повідомлення ВАТ «Полтавобленерго»про існуючі перешкоди при виконанні ним взятих на себе зобов’язань за договорами підряду, у зв’язку з чим, відповідно до п. 2 ст. 226 ГК України, відповідача позбавлено права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного їх зменшення.

Підтримуючи заявлені позовні вимоги, позивач послався на те, що після того, як замовник скористався своїм правом передбаченим п. 2 ст. 849 ЦК України та відмовився від договорів підряду,  грошові кошти перераховані як попередня оплата в рамках підрядних договорів, слід кваліфікувати яз збитки у вигляді платежу за невиконані роботи.

Окрім того, позивач послався на рішення Господарського суду міста Києва по справі № 2/294, яким на його думку встановлені преюдиціальні факти, а саме розриваючи листом № 04-59/2547  від 23.03.2005 року договір про відступлення права вимоги,  ВАТ «Полтавобленерго»набув реального права вимоги відшкодування збитків. Розглядаючи зазначене рішення в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що за Договором про відступлення права вимоги (цесії) № 1704 від 26.07.2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія»набуло права вимоги, належного ВАТ «Полтавобленерго», саме щодо відшкодування збитків.

Позивач звернув увагу суду на те, що зобов’язання за договорами № 2437 від 11.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року не припинені, оскільки позивач не є одночасно кредитором та боржником.

Відповідач в свою чергу у судовому засіданні 08.10.2007 року послався на те, що за Договорами № 2437 від 11.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року на нього покладався обов’язок виконувати підрядні роботи, а не сплачувати чи повертати грошові кошти. Відповідач зауважив на тому, що тільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія»та ВАТ «Полтавобленерго»дійшли висновку про те, що він заборгував грошові кошти у розмірі 498 871 грн. 54 коп. та повинен їх перерахувати позивачу, на підставі п.п. 1, 2, 4 Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1704 від 26.07.2005 року та в п. 2.4 Договору № 1705 від 26.07.2005 року.

Підтримуючи заперечення на заявлені позовні вимоги, відповідач послався на те, що позивач є одночасно кредитором та боржником за Договорами № 2437 від 11.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року, оскільки відповідно до п. 4 Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1704 від 16.07.2005 року та п. 1.1 Договору № 1705 від 26.07.2005 року, обов’язок щодо виконання робіт по договорах № 2437 від 11.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року покладено саме на  Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія».

Окрім  того, сторони заявили спільне клопотання про продовження строку вирішення спору.

Враховуючи приписи ст. 69 ГПК України,  суд задовольнив клопотання позивача та відповідача  про продовження строку вирішення спору, про що виніс ухвалу, якою відклав розгляд справи на 30.10.2007 року.

Сторони у судове засідання 30.10.2007 року з’явилися, позивач надав письмове пояснення по справі, відповідно до якого підтримав свою правову позицію.

Відповідач у судовому засіданні підтримав викладені ним обставини, у поданому через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва письмовому поясненні, відповідно до якого зазначив, що лист № 04-59/2547 від 23.03.2005 року, яким ВАТ «Полтавобленерго»повідомило позивача про відмову від Договорів № 2437 від 11.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року, підписано в.о. голови правління ВАТ «Полтавобленерго», проте не скріплено печаткою товариства.

Зазначена на думку відповідача обставина дає підстави вважати, що зазначений лист не є правочином, який засвідчує факт розірвання вказаних вище договорів, у зв’язку з чим відповідач вважає, що Договори № 2437 від 11.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року є нерозірваними і дійсними на сьогоднішній день.

Таким чином, відповідач вважає, що позивач відповідно до Договору цесії не набув права вимагати ті зобов’язання, які існували у відповідача перед ВАТ «Полтавобленерго»у момент зміни кредитора, тобто права вимагати належного виконання робіт по договорам № 2437 від 11.11.2003 року № 932 від 15.04.2004 року.

Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що безперечним доказом переходу прав до нового кредитора є належним чином засвідчена копія договору про відступлення права вимоги, проте оскільки ані позивачем, ані   ВАТ «Полтавобленерго»відповідачу не було надано відповідного доказу, останній вважає, що має повне право не виконувати свого зобов’язання новому кредитору.

У судовому засіданні 30.10.2007 року судом, відповідно до ст.. 77 ПК України, оголошено перерву до 12.11.2007 року.

На підставі ст. 75 ГПК України, суд розглядає  справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між Відкритим акціонерним товариством «Полтавобленерго»та Державним підприємством «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»укладено Договір № 210 від 14.02.2003 року та № 2437 від 11.11.2003 року, № 2520 від 26.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року, відповідно до яких ВАТ «Полтавобленерго» доручив, а ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»прийняв на себе зобов’язання по  виконанню робіт з Інвентаризації земель і оформлення договорів оренди землі під об’єктами енергетики ВАТ «Полтавобленерго» своїми силами або з залученням інших організацій, при цьому відповідальність за виконання умов  зазначених Договорів покладено на підрядчика -   Державне підприємство «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

Як вбачається з матеріалів справи, Додатковими угодами до зазначених вище Договорів сторони затвердили графіки виконання та фінансування робіт замовником - ВАТ «Полтавобленерго»на 2003 –2004 роки.

Окрім того, відповідно до Додаткових угод, укладених між сторонами, погоджено обов’язок замовника перерахувати в місяці укладання додаткових угод кошти за виконання робіт, а на підрядчика  було покладено обов’язок виконати певні роботи та представити  замовнику в установлені терміни акти виконаних робіт.

Згідно графіків виконання та фінансування робіт, станом на 01.01.2005 року повинні були бути профінансовані та виконані роботи на загальну суму 4 129 618 грн. 60 коп.

Факт виконання замовником станом на 01.10.2004 року своїх зобов’язань в частині фінансування робіт за Договором № 210 від 14.02.2003 року, № 2437 від 11.11.2003 року, № 2520 від 26.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року підтверджується платіжними дорученнями № 75423 від 17.06.2004 року, № 80165 від 12.08.2004 року, № 70851 від 28.04.2004 року, № 61171 від 22.12.2003 року, № 58820 від 26.11.2003 року, № 61172 від 22.12.2003 року, № 38906 від 24.02.2003 року на загальну суму 3 730 640 грн. 31 коп.

Судом встановлено, що станом на 01.01.2005 року підрядником були виконані та заактовані роботи на загальну суму 3 236 839 грн. 31 коп., а саме: по Договору № 210 від  14.02.2003 року на суму 3 085 159 грн. 00 коп., по Договору № 2437 від 11.11.2003 року на суму 54 416 грн. 00 коп., по Договору  № 2520 від 26.11.2003 року на суму 97 264 грн. 31 коп.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується письмовими поясненнями позивача, заборгованість Державного підприємства «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»перед Відкритим акціонерним товариством «Полтавобленерго»по фактично невиконаним роботам становила  493 806 грн. 00 коп., які були перераховані замовником для виконання робіт за Договором № 932 від 15.04.2004 року.

У зв’язку з тим, що підрядник не виконав покладених на нього зобов’язань в обумовлені сторонами строки, Відкрите акціонерне товариство «Полтавобленерго»звернулася до Державного підприємства «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»листом № 04-59/2547 від 23.03.2005 року, відповідно до якого поставило підрядника до відома, про прияйте ним рішення про відмову від Договорів № 210 від 14.02.2003 року, № 2437 від 11.11.2003 року, № 2520 від 26.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року та просило в 10-ти денний термін передати по акту матеріали та документи, які були виконані підрядником на перераховану йому суму 3 730 640 грн. 31 коп.

Також в зазначеному вище листі Відкрите акціонерне товариство «Полтавобленерго»зазначило, що на протязі 10 днів після одержання підрядником цього повідомлення буде приймати до оплати виконані ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»роботи, які раніше не були оформлені актами прийому –передачі.

У відповідь на   звернення ВАТ «Полтавобленерго»від 23.03.2005 року, ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»направило на адресу замовника лист № 561 від 20.04.2005 року, в якому просила прийняти рішення про налагодження спільної діяльності обох сторін та не розривати договірні відносини, які склалися між сторонами.

Таким чином, зазначеними вище діями відповідач висловив своє заперечення проти розривання договору в односторонньому порядку.

З огляду на зміст укладених Договорів № 210 від 14.02.2003 року, № 2437 від 11.11.2003 року, № 2520 від 26.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року вони є договорами  підряду, які відповідають вимогам статті 837 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Проте, незважаючи на приписи зазначеної норми права, ВАТ «Полтавобленерго»не скористався своїм правом та всупереч вимог ст. 849 ЦК України, звернувся до відповідача з вимогою про розірвання Договорів, на підставі яких склалися правовідносини між сторонами.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як вбачається зі змісту укладених між замовником та підрядником договорів, сторонами не встановлено право односторонньої відмови від договору, яка є наслідком їх розірвання.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, відповідно до приписів зазначеної норми права, суд дійшов висновку, що звертаючись до підрядника з вимогою про розірвання Договорів № 210 від 14.02.2003 року, № 2437 від 11.11.2003 року, № 2520 від 26.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року, ВАТ «Полтавобленерго»повинно було бути додержано тієї ж самої форми що й зазначені Договори.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, враховуючи те, що ВАТ «Полтавобленерго»в порушення вимог чинного законодавства не було додержано форми розірвання Договорів підряду, зважаючи на те, що Договори № 210 від 14.02.2003 року, № 2437 від 11.11.2003 року, № 2520 від 26.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року не було розірвано в судовому порядку на вимогу зацікавленої сторони, суд дійшов висновку про дійсність зазначених договорів та про тривалість правовідносин між замовником та підрядником.

Проте, судом встановлено, що незважаючи на вищевикладене,  у зв’язку з тим, що ВАТ «Полтавобленерго»вважало, що договірні відносини, які склалися між замовником та підрядником, є розірваними,  26.07.2005 року між ВАТ «Полтавобленерго»(надалі –цендент) та ТОВ «Проектно – вишукувальна компанія  «Геотехнологія»(надалі –цесіонарій) було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 1704 (надалі –Договір), відповідно до якого цендент відступив, а  цесіонарій набув права вимоги належне цендентові відповідно до Договорів  № 932 від 15.04.2004 року та № 2437 від 11.11.2003 року, укладених між цендентом та ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»(надалі –боржник).

Відповідно до п. 2 зазначеного Договору, цесіонарій набув право вимагати з боржника  грошові кошти, які перераховувались боржнику цендентом як платіж за виконання робіт по Договору № 932 від 15.04.2004 року у сумі 493 806 грн. 00 коп. та по Договору  № 2437 від 11.11.2003 року у сумі 5 065 грн. 54 коп. (загальна суму 498 871 грн. 54 коп.

Як вбачається судом з п. 3 Договору № 1704 від 26.07.2005 року право вимоги грошових коштів засновано на підставі оплати здійсненої платіжним дорученням № 708510000 від 28.04.2004 року за Договором  № 932 від 15.04.2004 року та на підставі оплати здійсненої платіжним дорученням № 611720000 від 22.12.2003 року за Договором  № 2437 від 11.11.2003 року.

Сторони узгодили, що відповідно до п. 4 Договору № 1704 від 26.07.2005 року, цесіонарій завершує виконання робіт  відповідно до Договорів, які було укладено між цендентом  та боржником, умови виконання та перелік яких викладено в договорі № 1705 від 26.07.2005 року, укладеного між цендентом та цесіонарієм, а вартість яких визначено сторонами з урахуванням грошових коштів в розмірі відступлення права вимоги по Договору № 1704 від 26.07.2005 року у сумі 498 871 грн. 54 коп.

Листом № 04-59/6054 від 15.08.2005 року, ВАТ «Полтавобленерго»поставив до відома відповідача, що у зв’язку з викладеними обставинами у попередньому листі, 13.04.2005 року ним було оголошено відкриті торги на виконання незакінчених робіт з інвентаризації земель по Договорах № 210 від 14.02.2003 року, № 2437 від 11.11.2003 року, № 2520 від 26.11.2003 року та № 932 від 15.04.2004 року.

У зв’язку з тим, що переможцем зазначених торів, які відбулися 04.05.2005 року, було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія», то ВАТ «Полтавобленерго»звернула увагу відповідача на те, що 26.07.2005 року між ним та позивачем було укладено Договір на виконання робіт та Договір про право відступлення права вимоги (цесії) № 1704, на підставі якого позивач набув права вимагати від відповідача кошти у сумі 498 871 грн. 54 коп., оплачені ВАТ «Полтавобленерго»платіжним дорученням № 708510000 від 28.04.2004 року за Договором  № 932 від 15.04.2004 року та  платіжним дорученням № 611720000 від 22.12.2003 року за Договором  № 2437 від 11.11.2003 року.

Також ВАТ «Полтавобленерго» в зазначеному листі просило залишок коштів з попередньої оплати здійсненої ним по вищезазначеним договорам у сумі 498 871 грн. 54 коп. сплатити новому кредитору, яким є позивач.

Стаття 516 ЦК України визначає порядок заміни кредитора у зобов’язанні. Так,  відповідно до приписів зазначеної норми права, заміна кредитора у зобов’язанні   здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов’язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому випадку виконання боржником свого обов’язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проаналізувавши приписи зазначеної норми права, враховуючи те, що заміна кредитора в зобов’язанні здійснювалась без згоди боржника, оскільки до Договорів № 932 від 15.04.2004 року, № 2437 від 11.11.2003 року сторонами не включено  умови неприпустимості відповідної заміни кредитора  без згоди ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»,  суд дійшов висновку, що відповідач мав повне право вважати кредитором  ВАТ «Полтавобленерго», який був кредитором з моменту виникнення зобов’язання, до моменту надання боржнику належних доказів переходу прав вимоги до ТОВ «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія».

Судом встановлено, що п. 7 Договору № 1704 від 26.07.2005 року на цендента покладено обов’язок повідомити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом 15 днів з моменту набрання чинності цим Договором. У випадку порушення зобов’язання, що виникає з цього Договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Цендент відповідає перед цесіонарієм за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником його обов’язків (п. 8 Договору).

Суд не може вважати належним доказом повідомлення боржника про відступлення  кредитором права вимоги за  Договорами № 932 від 15.04.2004 року,  № 2437 від 11.11.2003 року лист № 04-59/6054 від 15.08.2005 року, на який посилається позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги виходячи з того, що позивачем не надано суду доказів направлення ВАТ «Полтавобленерго»на адресу ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»чи отримання  боржником  зазначеного повідомлення.

Проте, незважаючи на те, що в Договорі № 1704 від 26.07.2005 року сторони не  передбачили обов’язку кредитора повідомити боржника про відступлення права вимоги, приписи ч. 2 ст. 516 ЦК України, зазначений обов’язок перед боржником покладають на нового кредитора.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія» повинно було повідомити письмово ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»про відступлення  ВАТ «Полтавобленерго»права вимоги за Договорами № 932 від 15.04.2004 року,  № 2437 від 11.11.2003 року, а зважаючи на те, що Договором № 1704 від 26.07.2005 року зазначений обов’язок покладено на ВАТ «Полтавобленерго», то суд дійшов висновку, що останній несе відповідальність перед новим кредитором за невиконання зазначеного обов’язку.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов’язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов’язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов’язанні.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що у випадку, коли у боржника була б інформація про здійснену заміну кредитора, боржник, керуючись принципом добросовісності не мав би право виконувати зобов’язання первісному кредиторові до з’ясування обставин, пов’язаних із заміною кредитора, а враховуючи те, що новим кредитором всупереч вимог чинного законодавства не було письмово попереджено ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про відступлення права вимоги за  Договорами № 932 від 15.04.2004 року,  № 2437 від 11.11.2003 року, суд дійшов висновку, що права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені відповідачем з причини  невиконанням останнім своїх зобов’язань перед новим кредитором, оскільки відповідно до Договору № 1704 від 26.07.2005 року саме ВАТ «Полтавобленерго»має відповідати перед позивачем за неналежне виконання своїх зобов’язань відносно належного повідомлення боржника про відступлення права вимоги, а також про недійсність переданої йому вимоги.

Окрім того, зважаючи на те, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції від 26.07.2007 року, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду, то, звертаючи увагу на приписи ст. 606 ЦК України, суд відзначає наступне.

Приписами зазначеної норми права передбачено, що  зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Тобто з вказаної норми права вбачається, що поєднання боржника й кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь –якої зазначеної в законі підстави зобов’язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Як вбачається з матеріалів справи, способу припинення цивільно –правового зобов’язання, що не залежить від волі сторін, не відбулося, оскільки судом не встановлено факту поєднання  боржника та кредитора в одній особі з огляду на наступне.

Правовідносини між ВАТ «Полтавобленерго»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія» виникли по –перше, внаслідок укладання між сторонами Договору № 1705, який за своєю правовою природою є  договором підряду, зміст якого становлять умови (пункти), визначені сторонами на всій розсуд, погоджені ними та які є обов’язковими до виконання, у зв’язку з чим відповідні положення статей глави 61 Цивільного кодексу України визначають права та обов»язки сторін зі здійснення передбачених договором підрядних робіт та їх оплати.

Зобов’язання ж, які виникли між позивачем, як цесіонарієм, та ВАТ «Полтавобленерго», як цендентом, мають інший правовий характер та регулюються іншими нормами права.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок укладання Договору № 1704 від 26.04.2005 року, ТОВ  «Геотехнологія»набуло право вимагати від боржника сплати грошових коштів, яке засновано на підставі  здійсненої цендентом оплати згідно Договорів № 932 від 15.04.2004 року та № 2437 від 11.11.2003 року.

Тобто, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що  позивач набув права вимагати від відповідача суми попередньої оплати, яка була здійснена ВАТ «Полтавобленерго»за Договорами № 932 від 15.04.2004 року та № 2437 від 11.11.2003 року.

Обґрунтовуючи ж заявлені позовні вимоги, позивач послався на те, що грошові кошти, перераховані ВАТ «Полтавобленерго як попередня оплата в рамках підрядних договорів, слід кваліфікувати як збитки у вигляді платежу за невиконанні роботи.

Проте, суд не погоджується з зазначеною правовою позицію позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України збитки є правовим наслідком порушення зобов’язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов’язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов’язання було виконано боржником.

Отже зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій  наступає об’єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов’язань.

Обов’язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв’язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов’язань –причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв’язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Зважаючи на приписи зазначених норм права, суд дійшов висновку, що позивач не мав права  звертатися до суду з матеріально –правовою вимогою про стягнення з відповідача збитків, оскільки відповідач не порушував взяті на себе зобов’язання по правовідносинам, що виникли між позивачем та ВАТ «Полтавобленерго».

Якщо ВАТ «Полтавобленерго»вважало, що відповідачем порушені його права, як замовника, внаслідок неналежного виконання ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», як підрядником, взятих на себе зобов’язань за Договорами № 932 від 15.04.2004 року та № 2437 від 11.11.2003 року, то його не було позбавлено права відмовитися від зазначених договорів підряду та вимагати відшкодування відповідачем понесених ним збитків.

Окрім того, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про суперечливість заявленого позивачем розміру заборгованості  ДП «Центр Державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», яка виникла внаслідок неналежного виконанням останнім своїх зобов’язань за Договорами підряду, зважаючи на те, що позивачем не надано суду та не доведено належними та допустимими доказами  того, що відповідно до п. 3 Договору № 1704 від 26.07.2005 року цесіонарій набув право вимоги грошових коштів, яке засновано на підставі  оплати здійсненої платіжним дорученням по Договору № 2437 від. 11.11.2003 року за  № 611720000 від 22.12.2003 року на суму 5 065 грн. 54 коп.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, відповідно до приписів зазначеної норми права, право на захист цивільного права виникає у випадку його порушення.

Враховуючи те, що як встановлено судом відповідачем не порушено прав та законних інтересів позивача, а останнім не доведено свого порушеного права тими  обставинами, на які він посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, суд дійшов висновку відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 44, ст. 49 ПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, Договорами сторін, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариствоа з обмеженою відповідальністю «Проектно –вишукувальна компанія  «Геотехнологія»відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

29.11.2007р.

Суддя                                                                                          М.А.Дідиченко