ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.11.07 р.                                                                               Справа № 44/360

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” (представник Коваль С.І., довіреність № 9-192 від 30.10.07 року), до державного підприємства „Добропіллявугілля” (представник до судового засідання не з’явився) про стягнення суми боргу за надані послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 3’914,37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Донецька вугільна енергетична компанія” (далі – Виконавець) звернувся до суду з позовом до державного підприємства „Добропіллявугілля” (далі – Замовник) про стягнення суми боргу 3’505 грн. за надані у період з січня до травня 2005 року включно послуги по навчання працівників відокремленого підрозділу „Шахта Білицька” (далі – Шахта), а також про стягнення трьох процентів річних 62,37 грн. та інфляційних 347 грн. Позовні вимоги Виконавця ґрунтуються на несвоєчасній та неповній оплаті Замовником наданих Виконавцем в особі відокремленого підрозділу „Учбово-курсовий комбінат” послуг з навчання працівників Шахти у загальному розмірі 18’180 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач до судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання (що підтверджено поштовими повідомленнями №№ 557242 та 557110), письмового відзиву та жодних документів не надав. Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки ненадані суду відповідачем документи не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, крім того, надання відзиву є правом, а не обов’язком відповідача.

Вислухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Виконавця слід задовольнити виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, суд дійшов висновку, що фактично укладений між сторонами усний правочин за своєю правовою природою є подібним до договору про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 ЦК України.

Цивільні права та обов’язки сторін у справі виникли в порядку частини 1 статті 11 ЦК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують означені права і обов’язки.

Виконавець в особі Комбінату здійснило встановлення правовідносин з Шахтою не в письмовій формі, а конклюдентно, шляхом вчинення дій, які виразилися у наданні послуг з навчання працівників Шахти в січні-травні 2005 року на суму 18’180 грн., що підтверджено двосторонніми актами виконаних робіт № 57 від 21.01.05 року, № 58 від 28.02.05 року, № 91 від 31.03.05 року, № 117 від 30.04.05 року та № 151 від 31.05.05 року.

Таким чином, в силу статті 11 ЦК України, статті 901 ЦК України, Виконавець зобов’язався надавати Шахті послуги щодо навчання працівників Шахти, а Шахта зобов’язалася сплачувати вартість вказаних послуг у визначеному актами приймання-передачі розмірі.

Виходячи зі змісту пунктів 3.1 та 12 наказу Міністерства палива та енергетики України від 26.05.05 року № 237 „Про реорганізацію ДП „Донецька вугільна енергетична компанія”, Шахту виділено за складу Виконавця та приєднано до Замовника, причому Замовник став правонаступником прав та обов’язків Шахти. Статтею 59 ГК України визначено, що у разі приєднання одного або кількох суб’єктів господарювання до іншого суб’єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов’язки приєднаних суб’єктів господарювання, що і мало місце у даному випадку. За таких обставин безсумнівним є перехід до Замовника, як нововиниклої в зобов’язанні особи, яка стала боржником, прав та обов’язків, що були дійсними для реорганізованого відокремленого підрозділу Виконавця – Шахти, у тому числі й тих, що є предметом цього спору.

Право грошової вимоги на загальну суму боргу виникло у позивача згідно норм частини 2 статті 530 ЦК України – 05.04.07 року – на восьмий день після пред’явлення претензії № 149 від 27.03.07 року та платіжної вимоги-доручення № 1 від 27.03.07 року. Доказом надіслання 28.03.07 року цієї претензії Замовникові слугує опис вкладення зі штампом поштового відділення та повідомлення про вручення № 390953.

Суду надано докази часткової оплати боргу в сумі 14’675 грн., що випливає з розрахунків позивача та наданих суду платіжних документів. Наявність кредиторської заборгованості Замовника перед Виконавцем у спірних правовідносинах на суму 3’505 грн. підтверджена актом звірення розрахунків від 31.05.07 року, підписаним сторонами та скріпленим печатками.

Таким чином, грошове зобов’язання Замовника перед Виконавцем на суму 3’505 грн. на момент подання заяви про зменшення позовних вимог – виконане не було, на порушення статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних з простроченої суми, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, який арифметично перевірено судом у відповідності до методики листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ», індекс інфляції та три проценти річних з простроченої суми за період з 09.04.07 року до 12.11.07 року становлять відповідно 347 грн. та 62,37 грн.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Замовником умов Договору, а також норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів про надання послуг.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача, оскільки саме з вини останнього виник спір.

На підставі ст.ст.11, 525-526, 530, 901-907 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” до державного підприємства „Добропіллявугілля” про стягнення суми боргу за надані послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 3’914,37 грн.

Стягнути з державного підприємства „Добропіллявугілля на користь державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” заборгованість та санкції у розмірі 3’914,37 грн., відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 102 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області