ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

10.10.07                                                                                           Справа№ 18/206А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді                                                              Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                    Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в м.Львові

розглянувши справу за позовом
Львівського міського комунального підприємства (надалі ЛМКП) „Львівводоканал”

до
Державної податкової інспекції (надалі ДПІ)
у м.Львові

про
скасування податкових повідомлень-рішень

з участю представників:

від позивача – Оприск Л.Є. –представник (довіреність за №12-5870 від 01.11.2006 року);

від відповідача – Палій М.В. –старший державний податковий інспектор (довіреність за №8879/20/10-0 від 21.05.2007 року),

ВСТАНОВИВ:

що ЛМКП „Львівводоканал” звернулося з позовом до господарського суду про скасування податкових повідомлень-рішень за №/1/11588 від 11.07.2006 року та за №/0/6899 від 25.04.2006 року, прийнятих ДПІ у м.Львові.

Підставами позову є  неправомірне застосування штрафу, передбаченого підп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки, відрахування за геологорозвідувальні роботи не є податковим зобов‘язанням, а відтак, і погашена сума не є податковим боргом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищевикладених мотивів. Також, зазначив, що органом державної податкової служби не доказано, як передбачено ч.2 ст.71 КАС України, правомірності оспорених рішень. Просить вимоги задоволити.

Відповідач в запереченні на позовну заяву за №13610/10-0 від 31.07.2007 року вважає, що оспорені податкові повідомлення-рішення прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення просить позов задоволити.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

Податковим повідомленням-рішенням за №/0/6899 від 25.04.2006 року ДПІ у м.Львові позивача, на підставі підп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, за затримку на 385 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов‘язання в розмірі 94528 грн. 84 коп., зобов‘язано сплатити штраф у розмірі 50%  - 47264 грн. 42 коп.

В процедурі апеляційного узгодження згадане податкове повідомлення рішення залишено без змін, а платнику податків (позивачу) ДПІ у м.Львові було надіслано податкове повідомлення-рішення за №/1/11588 від 11.07.2006 року.

Згадані податкові повідомлення-рішення оспорюються платником податків в судовому порядку, при цьому, він посилається на те, що орган державної податкової служби не вправі нараховувати суму штрафу на відрахування, які не є податковим зобов‘язанням.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних обставин справи та положень чинного законодавства.

У відповідності до вимог підп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно вимог п.12 ч.1 ст.14 Закону України „Про систему оподаткування” за №1251-ХІІ від 25.06.1991 року, з наступними змінами та доповненнями, до загальнодержавних належать такі податки і збори (обов'язкові платежі), зокрема, збір за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету.

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.28 Кодексу України про надра, плата за користування надрами справляється у вигляді відрахувань за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету.

Згідно вимог ч.2 ст.33 цього ж Кодексу, порядок встановлення нормативів відрахувань за виконані геологорозвідувальні роботи та їх справляння визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.1999 року за №115 затверджено Порядок встановлення нормативів збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, та його справляння, яким встановлюються єдині правила обчислення і справляння збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету.

У відповідності до вимог п.1.2 ст.1 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за №2181-ІІІ від 21.12.2000 року, з наступними змінами та доповненнями, податкове зобов'язання –це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Як вбачається з наведених норм чинного законодавства, законодавцем передбачений збір, який належить до загальнодержавних податків і зборів (обов‘язкових платежів),  у вигляді збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету.

Більше того, сам позивач, хоч і з затримкою, сплачував такий збір не заперечуючи обов‘язковості його сплати.

З врахуванням викладеного, посилання позивача на те, що відрахувань за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, не є податковим зобов‘язанням, а тому на нього не поширюються вимоги Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, зокрема щодо нарахування штрафу, не можуть братись судом до уваги.

Щодо посилань позивача на недоказаність органом державної податкової служби правомірності прийняття то суд зазначає наступне.

Сукупністю доказів наявних в матеріалах справи, зокрема, актом про порушення термінів сплати узгоджених сум податкового зобов‘язання за №47/15-3 від 19.04.2006 року (на його підставі було винесено оспорені податкові повідомлення рішення), в якому досліджено розрахунок за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету за І квартал 2003 року №1491331 від 05.05.2003 року; згаданим розрахунком та розрахунком штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов‘язання по збору за ГРР ЛМКП „Львівводоканал”, підтверджується факт правомірності визначеної суми штрафу у спірних податкових повідомленнях-рішеннях.

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, а тому в задоволенні останнього слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить покласти на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          В задоволенні позову відмовити.

2.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Мартинюк В.Я.