ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007 р.
№ 20-4/279

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

Добролюбової Т.В. –головуючого,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю
"Фірма "Акваторія-Порт"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 05 червня 2007 року

у справі
№ 20-4/279

господарського суду
м. Севастополя

за позовом
Державної Азово-Чорноморської екологічної
інспекції

до

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Фірма "Акваторія-Порт"

про
стягнення  12 993, 75 грн.,

за участю представників від:

позивача: Чомак Ю.О. (дов. від 23.10.07);

відповідача:  Зачосов В.О. (дов. від 12.11.07)

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2006 року Державна Азово-Чорноморська екологічна інспекція (далі - позивач) звернулася до Господарського суду м. Севастополя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Акваторія-Порт" (далі - відповідач) про стягнення 12993, 75 грн. збитків, заподіяних порушенням вимог природоохоронного законодавства  України.

В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на порушення, спричинені відповідачем, що виразились у забрудненні ґрунту на території підприємства в районі залізничних шляхів вугільною пилою площею 18 м2 та нафтопродуктами площею 5м2.

Рішенням Господарського суду м. Севастополя від 19 березня 2007 року (суддя Остапова К.А.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05 червня 2007 року (колегія суддів у складі: Ткаченка М.І., Антонової І.В., Котлірової О.Л.) позов задоволено.

Судові акти мотивовані тим, що відповідно до Положення про Державну Азово-Чорноморську екологічну інспекцію, позивач є спеціальним підрозділом Міністерства охорони навколишнього природного середовища і входить до сфери його управління та є юридичною особою. Крім того, суди зазначають про правильність здійсненого позивачем розрахунку та відповідність його Методиці визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засмідченням земельних ресурсів через  порушення природоохронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки № 171 від 27.10.97.

Не погоджуючись з винесеними судами попередніх інстанцій судовими актами, ТОВ "Фірма "Акваторія-Порт" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Севастополя від 19.03.07 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.06.07 у справі № 20-4/279 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції.

У касаційній скарзі ТОВ "Фірма "Акваторія-Порт" посилається на порушення судами попередніх інстанцій статей 91, 92, 95 ЦК України, статті 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п.п. 4.1, 3.2, 3.3, 4.1 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засмідченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства. Крім того, скаржник вказує на порушення судами норм процесуального права, зокрема, статей 1, 4 - 7, 21, 54, 63, 81, 84 ГПК України.

Заслухавши суддю-доповідача та присутніх у судовому засіданні представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 18.07.06 відділом екологічного контролю морського середовища та стаціонарних об"єктів в місті Севастополі Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції на підставі листа голови Севастопольської міської ради               (№ кол-157 від 04.07.06) була проведена перевірка ТОВ "Фірма "Акваторія-Порт" щодо дотримання останнім вимог природоохоронного законодавства України.

Крім того, судами встановлено, що основними видами господарської діяльності відповідача є переробка твердих відходів та функціонування водної транспортної інфраструктури. На момент проведення перевірки, ТОВ "Фірма "Акваторія-Порт" здійснювало діяльність по переробці таких видів генеральних вантажів, як: вугіль антрацит марки АШ; пісок морський, річковий; лом чорних металів.

За результатами вказаної перевірки було складено акт № 99 від 18.07.06, яким зафіксовані порушення відповідачем вимог статті 17 Закону України "Про відходи", статей 44, 110 Водного кодексу України, що виразилися в забрудненні та засмідченні ґрунту на території ТОВ "Фірма "Акваторія-Порт" вугільною пилою, площею 18 кв.м. та нафтопродуктами, площею 5 кв.м.

На підставі складеного акту № 99, позивачем здійснено розрахунок заподіяної відповідачем шкоди згідно з Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засмідченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (далі - Методика). Так, згідно вказаного розрахунку, розмір шкоди склав 12993, 75 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Отже, предметом даного спору є стягнення шкоди у вигляді збитків у сумі 12993,75грн., зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державна Азово-Чорноморська екологічна інспекція виступає позивачем у даній справі та відповідно до вищезазначеного Положення, є спеціальним підрозділом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України,  входить до сфери його управління та є юридичною особою. Діяльність Інспекції відповідно до п. 7 Положення поширюється на встановлену відповідно до законодавства водоохоронну зону вздовж Азовського та Чорного морів, навколо заток та лиманів від адміністративної межі території Херсонської області, навколо Кримського півострова до м. Генічеськ Херсонської області (а.с.17-22).

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" право на звернення до господарського суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, надано спеціально уповноваженим органам державного управління у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до Закону України "Про відходи" (далі - Закон) відповідач є виробником відходів, оскільки його діяльність призводить до утворення відходів.

Згідно зі статтею 1 Закону розміщення відходів - це зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах.

Спеціально відведенні місця чи об'єкти - це місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами. Від характеру місця розміщення відходів застосовуються коефіцієнти "1" або "3".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, такий дозвіл спеціально уповноваженого органу у 2006 році на розміщення відходів у відповідача відсутній.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що стаття 41 Закону встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 55 Закону передбачено, що суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення.

Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Згідно положень статті 68 Закону порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до статті 69 Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації незалежно від погіршення якості природних ресурсів.

Також  колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що статтею 33 Закону  визначено, що зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів. Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов'язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з державною санітарно-епідеміологічною службою України. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені обсяги відходів відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для заявлених на одержання дозволу відходів. Забороняється змішування чи захоронення відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах природоохоронних зон та зон санітарної охорони  водних  об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього   природного середовища та здоров'я людини, захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України.

Оскільки порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища передбачається, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, а саме - статтею 1166, то правовідносини між сторонами у даній справі виникли з приводу заподіяння шкоди, тобто з делікту.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.95 № 37, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.95 за № 162/698 затверджена Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природно- ресурсного, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки необхідна наявність таких умов відповідальності, як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю), шкодою та виною відповідача.

Судами встановлено, що заподіяна шкода навколишньому природному середовищу підтверджується представленими Державною Азово-Чорноморською екологічною інспекцією доказами по справі: актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства. Документи підписані представником відповідача без заперечень.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи ТОВ "Фірма "Акваторія-Порт", викладені в касаційній скарзі є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів. При цьому, оцінка доказів, на підставі яких суди попередніх інстанцій дійшли до висновків про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції, враховуючи вимоги статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що з’ясування обґрунтованості оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено судові рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись статтею 1115, п. 1 статті 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Акваторія-Порт" залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 05 червня 2007 року - без змін.

2. Справу № 20-4/279 скерувати до Господарського суду м. Севастополя.

Головуючий суддя:                                                        Добролюбова Т.В.

Судді:              Гоголь Т.Г.

Швець В.О.