ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.10.07 р.
Справа № 2/43пн

Суддя господарського суду Донецької
області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання
Трубачовій А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Прокурора м. Горлівка в
інтересах держави в особі Горлівської міської ради м. Горлівка

до відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Горлівка

про зобов'язання знести самовільно
збудовану прибудову та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, на якій
самовільно возведено прибудову

За участю

представників сторін:

від прокуратури:  Лисенко С.І. за посвідч.

від позивача:         Чала І.А. - за довір.

від відповідача:     не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Прокурор м. Горлівка в
інтересах держави в особі Горлівської міської ради м. Горлівка звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1                      м. Горлівка про
зобов'язання знести самовільно збудовану прибудову розміром 4,8х3,8м2 до
вбудованого нежитлового приміщення поАДРЕСА_1 та повернути до земель
Горлівської територіальної громади самовільно зайняту земельну ділянку, на якій
самовільно возведено прибудову.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що в ході перевірки встановлено  факт порушення вимог ст.ст. 125, 126, 211-б
Земельного кодексу України, яке полягає у використанні земельної ділянки із
земель житлової та громадської забудови Горлівської міської ради без
правовстановлюючих документів, що є самовільним зайняттям земельної ділянки.
Прокурор стверджує, що до теперішнього часу зазначені порушення не усунені.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує, але письмового пояснення по заявленим вимогам не надав.

Ухвалою Господарського суду
Донецької області від 22.03.2007р. провадження по справі було зупинено в
зв'язку з неможливістю розгляду справи до вирішення пов'язаної з нею справи.

Господарським судом Донецької
області 02.10.2007р. провадження по справі було поновлено.

30.10.2007р. від позивача надійшла
заява, де відповідач просить розглянути справу за відсутністю представника
відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні
представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши надані
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю м. Горлівка 27.10.2006р. проведено перевірку
з питання дотримання вимог архітектури у сфері містобудування, за результатами
якої встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1самовільно збудувала до
нежитлового вбудованого приміщення поАДРЕСА_1, розміром 4,8х3,8 м2 без
правовстановлюючих документів, які б підтверджуючих право користування
земельною ділянкою, тобто відсутність договору оренди та проекту відведення
земельної ділянки, що є порушенням ст. 22 Закону України “Про основи
містобудування”, про що складено припис від 27.10.2006р.  Зазначеним приписом пропоновано негайно
припинити будівництво прибудови поАДРЕСА_1, знести прибудову, термін виконання
до 10.11.2006р.

27.10.2006р. начальником інспекції
Державного архітектурно-будівельного контролю складено протокол № про
правопорушення у сфері містобудування, вчинене відповідачем та передбачене ст.
97 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Горлівської інспекції
Державного архітектурно-будівельного контролю про накладення адміністративного
стягнення від 27.10.2006р. б/н
відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачена ст. 97 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу
в розмірі 170 грн.

Відповідно до технічного паспорту
БТІ від 25.02.2007р. на вбудоване - прибудоване приміщення АДРЕСА_1 зазначено,
про самовільно збудовану прибудову загальною площею 13,9м2.

Відповідно до п. 3 Наказу
Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від
24 травня 2001 року № 127 “Про затвердження Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна” технічній інвентаризації
підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на
земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того,
побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки,
включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські
будівлі та споруди.

Роботи з інвентаризації повинні
здійснюватися за обов'язковою участю власника (власників) будинків, у
присутності якого (яких) проводиться обстеження, що фіксується в абрисі чи
ескізі, з обов'язковим підписанням цих документів власником (власниками).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету міської ради між міською радою та ОСОБА_1було укладено договір № 629
від 07.08.2002р. оренди земельної ділянки під вбудоване приміщення крамниці
терміном на три роки та площею 0,0009 га.

Зазначеним договором встановлено,
що договір припиняє свою дію у разі закінчення його строку, тобто 02.10.2005р.

Як встановлено судом з 2005р. по
2007р. позивач не звертався до органу місцевого самоврядування з метою
пролонгації договору від 2002р. або укладення нової угоди на користування
земельною ділянкою, у тому числі й на самовільно зайняту, на якій знаходиться
самовільно збудована прибудова.

Під час слухання справи відповідач
звернувся до Центрально-міського районного суду м. Горлівка з позовом про
визнання права власності, у зв'язку з чим провадження по справі було зупинено.

За результатами розгляду справи про
визнання права власності Центрально-міським районним судом м. Горлівка було
винесено ухвалу від 28.09.2007р. якою позовну заяву ОСОБА_1 до Горлівської міської
ради про визнання права власності залишено без розгляду.

Основним законом, яким регулюються
земельні відносини, є Конституція України. Крім цього, земельні відносини
регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції законами і
підзаконними актами, а саме законами України "Про землеустрій",
"Про державний контроль за використанням та охороною земель",
"Про місцеве самоврядування" та іншими законами, також Земельним
кодексом України, прийнятим Верховною Радою України 25.10.2001 року, який набув
чинності з 01.01.2002 року.

Відповідно до частини першої статті
13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу,
від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого
самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими
актами України.

Статтею 2 Земельного кодексу
України передбачено, що земельні
відносини -це суспільні відносини щодо володіння, користування і
розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи,
органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства
є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та
охорони земель.

Стаття 12 Земельного кодексу
України встановлює повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі
земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить: розпорядження землями
територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою;
здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності;
додержання земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до частини першої статті
82 Земельного кодексу України юридичні особи (засновані громадянами України або
юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для
здійснення підприємницької діяльності, зокрема, у разі придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

За змістом статті 116 Земельного
Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права
користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. При цьому, набуття права на
землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних
ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання у постійне
користування земельних ділянок встановлений статтею 123 Земельного кодексу
України за проектами відведення цих ділянок. Відповідна рада розглядає
клопотання і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Цей
проект погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури і
після одержання висновку державної землевпорядної експертизи, подається до
відповідної ради, яка його розглядає та приймає рішення про надання земельної
ділянки.

Згідно статті 125 Земельного
кодексу України право власності та право постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою,
та його державної реєстрації. Лише така реєстрація надає документам
легітимності.

Приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа,
що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється   ( п. 3 ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.126 Земельного
кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право   оренди
землі   оформляється   договором,
який реєструється відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене, судом
встановлено, що на час розгляду справи спірна земельна ділянка відповідачем не
звільнена всупереч вимогам законодавства та право на користування земельною
ділянкою згідно до законодавства не оформлено, про що свідчать  матеріали справи.

Відповідно до статті 1 Закону
України "Про державний контроль за використанням та охороною земель",
самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії особи, які свідчать про
фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати
земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання
документа, що посвідчує право на неї,  та
до його державної реєстрації.

Згідно статті 212 Земельного
кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними. Підприємства, установи, організації та
громадяни, винні у самовільному зайнятті земель, зобов'язані самостійно (за
власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання, відновити
порушені межові знаки, знести самовільно зведені будівлі.

Отже, спірна земельна ділянка
використовується відповідачем самовільно, з порушенням земельного
законодавства, тобто без відведення землі в натурі й одержання документа, що
засвідчує право на землю, що підтверджується матеріалами справи.

За приписом ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які
вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Всупереч вимогам ст.ст.43, 33 Господарського
процесуального кодексу України відповідачем не надано доказів, які
підтверджують наявність у нього відповідного права на користування спірною
земельною ділянкою.

Заходів щодо усунення порушень
земельного законодавства відповідачем не вжито, самостійно земельну ділянку
відповідачем не звільнено.

Посилання відповідача на звернення до
Горлівського міського управління земельних ресурсів для вирішення питання про
виділення земельної ділянки судом до уваги не приймаються, оскільки згідно
наданої позивачем довідки Горлівського міського управління земельних ресурсів №
1/5-488 від 20.03.2007р. - за даними державного земельного кадастру станом
20.03.2007р. Приватний підприємець ОСОБА_1як землекористувач, власник чи
орендар земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 не значиться, до управління
земельних ресурсів за оформленням правовстановлюючих документів на землю під
прибудовою не зверталася.  Крім цього
позивач звертався 12.03.2007р. до міської ради з приводу вводу в експлуатацію
приміщення магазину по АДРЕСА_1. Однак на зазначене звернення відповідачу було
відмовлено лист № 1-2023 від 13.04.2007р. з причин того, що при розташуванні
самовільно збудованої прибудови було порушено санітарно-охоронні зони
каналізації та газопроводу.

Відповідно до ч.3 ст.212 цього
Кодексу повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

З огляду на зазначене, суд
приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належним чином
та підлягають задоволенню.

Судові   витрати   підлягають
віднесенню  у  порядку
передбаченому  ст.49  Господарського  процесуального  кодексу
України.

Керуючись статтею 121  Конституції
України  статтею  16 Цивільного
кодексу  України,  статтями 116,
125,  126, 212  Земельного кодексу  України,
статтями 31, 33,  34  Закону
України  “Про  оренду
землі”,  статтею 1 Закону  України “Про
державний  контроль  за
використанням  та  охороною
земель”,    керуючись ст.ст. 2,
12, 22,  33,  43,
49,  75, 82,  84,
85   Господарського  процесуального  кодексу
України,  господарський  суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги  прокурора м. Голівка в інтересах держави в
особі  Горлівської міської ради м.
Горлівка до  Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Горлівка про зобов'язання знести
самовільно збудовану прибудову розміром 4,8х3,8м2 до вбудованого нежитлового
приміщення поАДРЕСА_1 та повернути до земель Горлівської територіальної громади
самовільно зайняту земельну ділянку, на якій самовільно возведено прибудову.

Зобов'язати
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)
звільнити самовільно зайняту земельну ділянку розміром 4,8х3,8 м2 до
вбудованого нежитлового приміщення по АДРЕСА_1та привести земельну ділянку у
первинний, придатний для використання стан, включаючи знос прибудови.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичну особу ОСОБА_1(АДРЕСА_2) на користь Державного бюджету України
державне мито в сумі 85 грн.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичну особу ОСОБА_1(АДРЕСА_2) на користь Державного бюджету
України (р/р 0004 у ГУ ДКУ у Донецькій області, МФО 834016,
отримувач: , Державний бюджет м. Донецьк Ворошиловський район,
код бюджетної класифікації 22050000)
витрати за послуги з забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Рішення суду набуває законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення суду може бути оскаржене
через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом
десяти днів з дні прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного
місяця з дні набрання рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
Мартюхіна Н.О.