ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.08.07 р.                                                                               Справа № 29/201

Господарський суд Донецької області, у складі судді Гаврищук Т.Г.при секретарі судового засідання Пашко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом – Відкритого акціонерного товариства “Донецьккокс” м.Донецьк

до відповідача – Закритого акціонерного товариства “Донецьксталь-металургійний завод” м.Донецьк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку позивача - Корпорації “Міжрегіональний Промисловий Союз” м.Донецьк

про стягнення 8217,34 грн.

за участю  представників сторін:

від позивача – Коцюба Т.І.(за довір.)

від відповідача – Животов О.А. - юрисконсульт(за довір.)

від третьої особи – не з”явився

Суть спору:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Донецьккокс”,  звернувся до господарського суду з позовом до Закритого акціонерного товариства “Донецьксталь-металургійний завод” про стягнення збитків в сумі 8217 грн.34 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на понесені збитки, у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором №5882дс/329-ЖДЦ від 01.12.2004р. та на ст.193,224 Господарського кодексу України, ст.611 ЦК України.

Відповідач надав відзив, у якому проти позову заперечив з посиланням на ті обставини, що зобов’язання за договором ним виконувались належним чином.

Ухвалою суду від 04.07.2007р. до  участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку позивача, було залучено Корпорацію “Міжрегіональний Промисловий Союз”.

Третя особа надала письмові пояснення, у яких зазначила, що згідно до умов п.1.1,3.3 договору №123/558-ЖДЦ від 31.08.2005р., укладеному з позивачем  , останній зобов”язався здійснювати оплату за користування власним(орендованим) рухомим складом, вартість якої визначається  згідно п.14 розділу III “Правил користування вагонами і контейнерами”, затв.наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, за увесь час користування рухомим складом із застосуванням відповідних коректувальних коефіцієнтів.  Третя особа зазначила, що відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 є доказом  перебування вагонів на під”їзних коліях відповідача та містять відомості про час користування вагонами.

Ухвалою суду від 18.07.2007р. строк вирішення спору був продовжений за клопотанням сторін на один місяць відповідно до ст.69 ГПК України .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,третьої особи  господарський суд, встановив :

Між позивачем та відповідачем був укладений договір №5882дс/329-ЖДЦ від 01.12.2004р.,  предметом якого є  надання послуг, пов”язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом.

Згідно до умов п.2.1 цього договору надання послуг з  перевезення вантажів  здійснюється від станції Передача –Донецьк до станції Сортувальна (Лівенський парк) та зворотно; від станції Сортувальна до  станції Мушкетово та зворотно.

Крім того, позивачем з Корпорацією “Міжрегіональний промисловий союз” було укладено договір № 123/558-ждц від 31.08.05 р.  на організацію перевезення вантажів у власному (орендованому) рухомому складі, відповідно до умов якого позивач сплачує Корпорації “Міжрегіональний промисловий союз” плату за весь час користування її власним рухомим складом.

На виконання умов договору №5882дс/329-ЖДЦ  від 01.12.2004р. відповідачем у жовтні 2005р. були надані позивачеві послуги, пов’язані з перевезенням вантажів у вагонах власності  Корпорації “Міжрегіональний промисловий союз”. Згідно до пояснень позивача за весь час користування вагонами ним були виконані розрахунки з Корпорацією “Міжрегіональний промисловий союз”  в повному обсязі на підставі звітів експедитора про обсяг виконаних послуг з договору №123/558-ждц від 31.08.05 р., відповідної відомості №1, акту виконаних робіт, пред”явленого до оплати рахунку №Є 1105361 від 31.10.2005р., акту звіряння взаємних рахунків на 11.11.2005р., акту виконаних робіт від 31.10.05р.

Позивач зазначив, що при перевірці даних, вказаних у відомостях плати за користування вагонами, виданими ст.Донецьк по формі ГУ-46, ним було встановлено, що відповідач порушував передбачені п.3.1.4 договору №123/558-ждц від 31.08.05 р. десять годин на перевезення вагонів від ст. Донецьк –Передача до ст.Сортувальна Лівенський парк і зворотно. В результаті наведеного порушення  йому заподіяні збитки, пов’язані  з тим, що відповідач витрачав на перевезення зазначених вагонів по своїм під’їзним коліям понад 10 годин, передбачених п.3.1.4 договору, що спричинило відповідно збільшення витрат зі сплати за користування вагонами на користь Корпорації “Міжрегіональний промисловий союз”.

Згідно із ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України  зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст. 623  цього кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно із ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушника господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції(ст.217 Господарського кодексу України).

Статтею 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 224 наведеного кодексу учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, підставою для вимог про відшкодування збитків є, зокрема,  порушення господарюючим суб’єктом господарського зобов’язання або установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності.

При укладанні договору №5882дс/329-ЖДЦ  від 01.12.2004р. сторони у п.3.1.4, на порушення умов якого посилається позивач, встановили, що відповідач зобов’язаний здійснювати облік часу знаходження вагонів належності Укрзалізниці, СНД, Балтії та іншої власності в користуванні позивача відповідно до Правил користування вагонами та контейнерами, та визначено певний порядок (формулу) розрахунку повного часу користування вагонами Клієнтом.

Зазначений договір не містить в собі положень щодо прийняття відповідачем обов’язку з перевезення вагонів від ст. Донецьк –Передача до ст.Сортувальна Лівенський парк і зворотно протягом саме десяти годин.

Позивачем також не доведено, що такий обов’язок виник у відповідача й в силу будь-яких правил здійснення господарської діяльності.

Посилання позивача на ті обставини, що підписавши внутрішньозаводські накладні, відповідач підтвердив своє зобов”язання здійснювати перевезення вагонів по своїм під’їзним коліям протягом 10 годин, суд вважає безпідставним, оскільки наведені накладні є первинними документами, які свідчать про здійснення певної господарської операції, а не про обов’язок, який господарюючий суб’єкт прийняв на себе до здійснення операції.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач не довів порушення відповідачем господарського зобов”язання чи установлених  умов щодо здійснення господарської діяльності, тобто вчинення відповідачем порушення у сфері господарювання, тому відсутні підстави для покладення на нього майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.    За таких обставин, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.526, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216, 218, 224 Господарського кодексу України та  ст.ст.22,33,43,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства “Донецьккокс”  до Закритого акціонерного товариства “Донецьксталь-металургійний завод” про стягнення збитків в сумі 8217 грн.34 коп.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суддя

Повний текст рішення підписаний 23.08.2007р.

Надрук. 4 примір.

1 суду

2 сторонам

1 третій  особі