ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 грудня 2007 р.

№ 13/38-07

Колегія суддів Вищого
господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

відкритого акціонерного
товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" в
особі Криворізьких міських електричних мереж (далі Товариство)

на ухвалу

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду

від

07.09.07

у справі

№ 13/38-07

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Товариства

до

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі Підприємець)

про

стягнення 760,50 грн.

В засіданнях взяли участь
представники:

- позивача:

Колісник Л.П. (за дов. № 527 від
10.11.05);

- відповідача:

ОСОБА_2. (за дов. № 683276 від
03.02.06).

Відводів складу колегії суддів
Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін,
відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.12.07 оголошено лише
вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 13.03.07
господарського суду Дніпропетровської області (суддя Рудь І.А.) в задоволенні
позовних вимог Товариству відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції Товариство звернулось з апеляційною скаргою до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду, який ухвалою від 07.09.07 (колегія суддів у
складі: головуючого -

Чохи Л.В., суддів -Сизько І.А.,
Чимбар Л.О.) таку скаргу повернув без розгляду у зв'язку з тим, що апеляційна
скарга була подана Товариством через понад 4 місяці з дня прийняття оскарженого
рішення місцевим судом, в той час, як поновлення строку на подання апеляційної
скарги можливо протягом трьох місяців.

Вважаючи ухвалу від 07.09.07
Дніпропетровського апеляційного господарського суду неправомірною, Товариство
звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій
просить вказаний процесуальний акт скасувати, а справу направити до суду
апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги Товариства по суті.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує
тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми
процесуального права, а саме: ст.ст. 87, 97 Господарського процесуального
кодексу України

Зокрема, скаржник звертає увагу на
те, що повний текст рішення від 13.02.07 господарського суду Дніпропетровської
області було направлено на адресу Товариства лише 04.08.07, а отримано ним
06.08.07, на підтвердження чого Товариством надано поштовий конверт з
відповідною відміткою дати відділом поштового зв'язку, рішення від 13.03.07 господарського
суду Дніпропетровської області з вхідною відміткою відділу діловодства
Товариства, датованою 06.08.07 (вх. № 4282), а також витяг з журналу вхідної
кореспонденції.

У своєму відзиві на касаційну
скаргу Підприємець щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх
безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Товариства залишити
без задоволення, а оскаржену ухвалу -без змін.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення
представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія
суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовий аналіз матеріалів справи
свідчить, що рішення від 13.03.07 господарського суду Дніпропетровської області
було направлено сторонам у справі поштою 29.03.07 /відмітка канцелярії суду
вих. № 20203/.

Апеляційна скарга Товариства на
рішення від 13.03.07 господарського суду Дніпропетровської області була
датована 16.08.07.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції
України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист
прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України
(Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/. Юрисдикція
Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються
тлумачення та застосування Конвенції.

При цьому, колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує
кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його
цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на
суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду
позов з цивільно-правових питань.

Отже, ст. 6 Конвенції детально
описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді
цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і
швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до
закону.

Стаття 13 Конвенції визначає, що
кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має
ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від
того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги та наголошує, що відповідно до ст. 8
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Основного Закону
регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що ст. 129 Конституції України
встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено
забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім
випадків, встановлених законом.

Зазначена конституційна норма
конкретизована законодавцем у ст. 12 Закону України “Про судоустрій України”,
згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку,
передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне
оскарження судового рішення.

Крім того враховується, що ст. 129
Конституції України регламентовано, що судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону. Правосуддя здійснюється судовими органами
на підставі процесуального законодавства, яке регламентує процедуру розгляду та
вирішення справ. Порядок розгляду та вирішення справ господарським судом
визначений Господарським процесуальним кодексом України.

Право апеляційного оскарження
стороною рішення місцевого господарського суду також передбачено ст.ст. 22, 91
Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 91 Господарського
процесуального кодексу України апеляційна скарга подається через місцевий
господарський, який розглядав справу, і надсилається цим судом у п'ятиденний
строк разом із справою відповідному апеляційному господарському суду.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги,

що відповідно до ст. 93
Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у
разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення -з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.
84 цього Кодексу.

водночас, колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що необхідною умовою здійснення стороною
права на оскарження є її обізнаність зі змістом оскаржуваного судового рішення,
що дає можливість стороні викласти свої вимоги та зазначити суть порушення або
неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, як це
передбачено п. 3 ч. 1 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України.

Слід враховувати, що заінтересована
сторона не може оскаржити оголошені в судовому засіданні вступну і резолютивну
частини рішення, оскільки відповідно до ст. 91 Господарського процесуального
кодексу України предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського
суду, а значить апеляційна скарга може подаватися на рішення суду першої
інстанції, яким є його повний текст, а не його частини. Таким чином, у випадку
оголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частин рішення,
перебіг строку оскарження зазначеного рішення не може розпочатися раніше дня
його підписання в порядку, передбаченому ст.ст. 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, та фактичного отримання сторонами по справі
повного тексту рішення, оскільки необхідною умовою практичного здійснення
заінтересованою стороною права на апеляційне оскарження рішення господарського
суду першої інстанції є її обізнаність зі змістом оскаржуваного судового
рішення.

При цьому, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України встановлює можливість відновлення пропущеного
строку подання апеляційної скарги (подання).

Стаття 53 Господарського
процесуального кодексу України регламентує, що господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений
строк.

Отже, у кожному конкретному випадку
суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку має зробити мотивований
висновок стосовно поважності чи неповажності причин пропуску.

Матеріали справи та апеляційної
скарги свідчать, що оскаржуване в апеляційному порядку рішення господарського
суду міста Києва направлено сторонам з порушенням вимог ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України щодо порядку розсилання рішень, відповідно до
якої рішення та ухвали розсилаються сторонам не пізніше п'яти днів після їх
прийняття або вручаються їм під розписку.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що встановивши обов'язок господарського
суду щодо розгляду господарських спорів та направлення чи вручення судового
рішення сторонам протягом визначеного строку, законодавець тим самим передбачив
гарантію права сторони на перегляд судового рішення в апеляційному порядку.
Порушення цієї гарантії місцевим господарським судом є обставиною, яка
відповідно до

ч. 1 ст. 53 Господарського
процесуального кодексу України повинна враховуватися для визнання поважною
причини пропуску стороною строку подання апеляційної скарги, визначеного ч. 1
ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, касаційна
інстанція вважає, що в даному випадку причиною пропуску встановленого строку
для подання апеляційної скарги стали обставини, які були для Товариства
об'єктивно непереборними та пов'язаними з дійсними істотними труднощами для
вчинення відповідних процесуальних дій.

При розгляді апеляційної скарги
Товариства суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував, на обставини
подання апеляційної скарги належної уваги не звернув, та виніс ухвалу з
помилковим застосуванням норм процесуального права, фактично обмеживши суб'єкта
оскарження у здійсненні прав, передбачених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції
України.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України зазнаячає, що відповідно до ст. 99 Господарського процесуального
кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених
у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Статтею 65 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що з метою забезпечення правильного
і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках
дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, витребує від сторін необхідні
документи, відомості, висновки.

Отже, у випадку сумніву, чи
дійшовши висновку про недостатність певних доказів (в т.ч. щодо дати отримання
оскарженого судового рішення) суд мав право витребувати додаткові докази.

З правового аналізу наведених норм
вбачається, що з метою фактичної реалізації права сторін на апеляційне
оскарження судових рішень та запобігання порушень ст. 6 Конвенції, апеляційний
суд має приймати апеляційні скарги до провадження за відсутності суттєвих
порушень щодо порядку їх оформлення та подання, а у випадку сумнівів щодо
окремих питань витребовувати від сторін додаткові докази в порядку підготовки
справи до розгляду.

Враховуючи, що відповідно до ст. 1
Господарського процесуального кодексу України встановлено право звернення
визначеного кола суб'єктів до господарського суду за захистом своїх порушених
або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, та беручи до уваги
зазначене порушення місцевого господарського суду вимог процесуального
законодавства, слід дійти до висновку про відсутність передбачених ст.ст. 93,
97 Господарського процесуального кодексу України підстав для повернення
апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку про відсутність
передбачених ст.ст. 93, 97 Господарського процесуального кодексу України
підстав для повернення апеляційної скарги Товариства.

При розгляді апеляційної скарги
Товариства апеляційний суд наведене до уваги не взяв, у зв'язку з чим ухвала
від 07.09.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду підлягає
скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для здійснення
розгляду апеляційної скарги Товариства по суті.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11110 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" в особі Криворізьких міських електричних мереж №
4801/18/700 від 05.10.07 задовольнити.

Ухвалу від 07.09.07
Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 13/38-07
господарського суду Дніпропетровської області скасувати, а справу направити до
суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги відкритого
акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" в особі Криворізьких міських електричних мереж на
рішення від 13.03.07 господарського суду Дніпропетровської області, по суті.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська