ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.11.07                                                                                           Справа  № 7/314

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                              Г.Гнатюк

суддів                                                                    Н.Кравчук

О.Мирутенко

розглянув  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Західпромресурси”  від 27.07.08р.

на рішення Господарського суду Рівненської  області  від 12.07.2007р.

у справі  №7/314

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю „Тіко” , м.Рівне

до відповідача-1: Регіональне відділення Фонду держмайна України в Рівненській області, м.Рівне

до відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю „Західпромресурси”, м.Рівне

про визнання недійсним договору оренди

за участю представників:

від позивача: Рощина Б.М. -представник

від відповідача-1: Боліщук І.Ю.- представник

від відповідача-2: не з”явився

Учасникам судового процесу роз’яснено права і обов’язки,  передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12.07.07р. по справі №7/314 (суддя Коломис В.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Тіко” , м.Рівне до Регіонального відділення Фонду держмайна України в Рівненській області, м.Рівне і до Товариства з обмеженою відповідальністю „Західпромресурси”, м.Рівне про визнання недійсним договору оренди позовні вимоги задоволено.

Відповідач-2 у справі не  погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення, просить переглянути його в порядку апеляційного провадження, скасувати рішення та припинити провадження у справі.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду розгляд справи неодноразово відкладався з підстав викладених в ухвалах суду.

Представник скаржника в засідання суду жодного разу не з”явився.

Відповідач-1 в засіданнях суду вимоги апелянта заперечує з мотивів наведених у засіданнях суду та з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач вважає рішення суду першої інстанції законним і правові підстави для його скасування відсутні. Надав відзив на апеляційну скаргу.

Прийняттю вказаного вище рішенню передували: рішення господарського суду Рівненської області від 12.12.2005р., Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006р., якого рішення господарського суду Рівненської області скасовано і задоволено позовні вимоги. Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2007р. постанову Львівського апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Рівненської області скасовано, а справу передано на новий розгляд в суд першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного:

27 травня 2005 року між РВ ФДМУ по Рівненській області (орендодавець) та ТОВ “Західпромресурси”(орендар) був укладений договір оренди державного майна за № 331-2005. На виконання вказаного договору відповідачем-1 за Актом прийому-передачі нежитлових приміщень від 27.05.05р.було передано відповідачу-2 в строкове платне володіння та користування нежитлові  приміщення на першому (площею 367,5 кв.м) та другому (площею 472, 4 кв.м) поверхах будівлі, що знаходиться по вул. Відінська, 42а в м. Рівному і перебуває на балансі ТОВ “Байкал”.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.12.04р. позивач звернувся до РВ ФДМУ по Рівненській області з листом за № 154 (а.с 59), щодо надання йому в оренду частини нежитлового приміщення на першому  поверсі будівлі за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 42А, загальною площею 165,8 кв. м, обгрунтовуючи свою заяву тим, що тривалий час, а саме більше восьми років використовує дані приміщення, та згідно дозволів з балансоутримувачем здійснив значні покращення орендованого майна.

Проте, відповідач-1 надіслав лист на звернення позивача мотивуючи відмову в укладені договору оренди тим, що для уладення договору необхідно надати документи. Вказний лист надісланий на адресу позивача 31.12.2004р., а натомість між відповідачем-2 та відповідачем-1 вже був укладений договір оренди, тобто на заяву-звернення позивача відповідач-1 надав недостовірну інформацію щодо об»єкту оренди.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач-1 порушуючи вимоги чинного законодавства, уклав договір лише із одним із претендентів на об»єкт оренди, ненадавши при цьому обгрунтування другому заявнику.

Із переліку долучених відповідачем-2 до листа клопотання №9 від 17.11.2004р. документів вбачається, що в  порівнянні з документами, які необхідно подати було позивачу відповідно до відповіді РВФДМ України по Рівненській області,відповідачем-2 не було надано всіх необхідних документів, передбачених Порядком.

Відповідно до ч. 7 ст.9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна України”, за наявності заяв про оренду нерухомого майна (за умови відсутності заяви бюджетної установи, організації) від двох або більше фізичних чи юридичних осіб, орендар визначається орендодавцем на конкурсних засадах. Дана норма Закону носить імперативний характер і є обов’язковою для орендодавця державного чи комунального майна.

Відповідно до Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого наказом ФДМУ від 13.10.04р. за № 2149, розробленого відповідно до ч. 1 ст.7 та ч.2 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, конкурс оголошується за ініціативою орендодавця або за наявності заяв про оренду від двох або більше фізичних чи юридичних осіб (за умови відсутності серед поданих заяв заяви про оренду від господарського товариства, створеного членами трудового колективу підприємства, організації, їх структкрного підрозділу в разі оренди цілісного майнового комплексу, від бюджетної установи, - організації –в разі оренди нерухомого майна)(п.4 Порядку).

При цьому, у разі надходження однієї заяви про оренду певного об»єкта, а іншої –про оренду частини цього об»єкта орендодавець повідомляє другого заявника, що розглядається питання про оренду всього об»єкта.

Проте, як вбачається із матеріалів справи між відповідачем-2 та відповідачем-1 вже були укладені договори оренди від 10.12.04р. та від 27.05.05р. За догвором оренди від 10.12.2004р. віповідач-2 по Акту  прийому нежитлових приміщень прийняв в орендне користування нежитлові приміщення на 1-му поверсі площею 367,5 кв.м та на 2-му поверсі площею 374,2 кв.м (а.с. 53).

Зважаючи, що договір оренди від 10.12.2004р. був укладений з порушенням вимог чинного законодавства і відповідно суперечить чинному законодавству так і договір оренди від 27.05.05р. є недійсним.

Згідно з вимогами діючого на момент укладення спірного договору законодавства договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідно  правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. До вказаних умов треба віднести: законність змісту правочину, наявність  у особи, яка вчиняє правочин необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідальність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам закону; спрямованість правочину; та інше.  Правочин є чинним, якщо він не суперечить актам цивільного законодавства. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  Цивільного кодексу України.     Недійсним є правочин,  якщо його  недійсність  встановлена законом   (нікчемний  правочин).  У  цьому  разі  визнання  такого правочину недійсним судом не вимагається.    У випадках,  встановлених  вказаним  Кодексом,  нікчемний правочин  може бути визнаний судом дійсним.

Якщо  недійсність  правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована  особа  заперечує  його дійсність на підставах,  встановлених законом, такий правочин може  бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, як вбачається із матеріалів справи договір оренди від 27.05.05р. укладений з порушенням вимог чинного законодасвта і його слід визнати недійсним.

Згідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Скаржник при наданій йому можливості жодних ні нормативно ні документально обґрунтованих підтверджень на викладене в апеляційній скарзі не надав суду.

Зважаючи на викладене вище, колегія  суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області прийняте при повному з”ясуванні всіх обставин по справі і у відповідності чинному законодавству, що  і слугує для залишення вищевказаного рішення суду без змін.

Державне мито за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Рівненської  області  від 12.07.2007р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.На виконання постанови місцевому господарському суду видати відповідні накази.

4. Матеріали справи №7/314 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий-суддя                                                             Г. Гнатюк

Суддя                                                                                Н.Кравчук

Суддя                                                                                О.Мирутенко