ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

07 листопада 2007 р.           Справа 11/278-07

за позовом        відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Украгролізинг»в особі Вінницької філії  НАК  «Украгролізинг»,

м. Вінниця

до                      дочірнього підприємства «Новофастівське», м. Погребище

про                    стягнення 118 434 грн. 60 коп..

Суддя      В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т.Кармаліта, за участю представників:

від позивача       -  В. Шалигіна,  І. Гонтарь за довіреностями;

від відповідача   -  О. Гоцуляк, А. Довбня за дрвіреностями.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з дочірнього підприємства «Новофастівське»заборгованості по лізингових платежах  відповідно до  договору  фінансового лізингу сільськогосподарської техніки від 21.04.2005р. № 10-03-75/2фл.

В процесі розгляду справи позивач  подав заяву  за № 14-2-1/2362 від 22.10.2007р. в якій  вказує, що під час  розрахунку суми  позову не було враховано  лист відповідача № 806 від 03.07.2007р., відповідно до якого  останній  22.05.2007р.  перерахував позивачу кошти в розмірі 75422,38 грн. за договором № 10-03-75/2фл.. Таким чином, позивач просить суд зменшити суму позову на 78 394,40 грн., з яких: 75422,36 грн. –основний борг, 2 151,38 грн. –пеня, 417,28 – індексація від суми боргу, 403,38 грн. –3% річних та  стягнути з відповідача 37 800,04 грн. –основного боргу, 1 245,90 грн. –пені, 760,66 грн. –індексації  від суми боргу та 233,60 грн. –3% річних.

06.11.2007р. до суду надійшла заява позивача № 14-2-1/2468 від 02.11.2007р. в якій позивач просить зменшити позовні вимоги на 39045,94 грн., з яких: 37900,04 грн. –основний борг та 1245,90 грн. –пеня,  посилаючись на те, що відповідач платіжним дорученням № 973 від 27.09.2007р. повністю погасив  суму основного боргу. Враховуючи наведені обставини, позивач просить стягнути з відповідача 760,66 грн. –індексації від суми боргу та 233,60 грн. –3% річних. Окрім того,  в даній заяві позивач просить стягнути з відповідача 400,40 коп. державного мита, 118 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та  повернути ВАТ «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»783,95 грн. зайво сплаченого державного мита.

Дослідивши вказані заяви, суд розцінює їх як заяви  про зменшення розміру позовних вимог, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України є його правом.

Позов із заявами мотивовано тим, що на підставі договору фінансового лізингу від 21.04.2005р. № 10-03-75/2фл.  відповідачу надано  у виключне платне користування  на визначений строк сільськогосподарську техніку.  Відповідач в свою чергу зобов’язувався своєчасно та в повному обсязі відповідно до графіку сплачувати лізингові платежі. В порушення  взятих на себе зобов’язань  відповідач несвоєчасно здійснив  сплату лізингових платежів, в результаті чого  позивачем нараховано 760,66 грн. –індексації від суми боргу та 233,60 грн. –3% річних.

Відповідач в заяві від 07.11.2007р. позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Оцінивши матеріали справи та заяви позивача про зменшення позовних вимог, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що  21.04.2005р. між відкритим акціонерним товариством «Національна  акціонерна компанія  «Украгролізинг» товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродінвест» було укладено договір  фінансового лізингу за №  10-03-75/2фл..

Відповідно до додаткового  договору № 1 від 21.04.2005р.  відбулася заміна сторони  Лізингоодержувача  на дочірнє підприємства  «Новофастівське», яке прийняло на себе всі майнові та немайнові права та обов’язки  за договором фінансового лізингу .

На виконання умов договору позивач згідно акту приймання-передачі  від 25.04.2005р. передав відповідачу сільськогосподарську техніку на загальну суму 2091690 грн..

Пунктами  1.1  та 4.3.2 договору  визначено обов’язок відповідача щодо  своєчасності сплати лізингових платежів, розмір та терміни яких наведені в графіках сплати лізингових платежів.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України  зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов‘язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, відповідач сплатив  лізингові платежі, проте вносив їх  з порушенням строків визначених у графіках, а саме: 22.05.2007р.  сплатив –75 422,38 грн. та 27.09.2007р. платіжним дорученням  № 973 сплатив  37900,04 грн..

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином позивачем правомірно нараховані  3% річних в розмірі 233,60 грн. та інфляційні нарахування   в сумі 760,66 грн. відповідно до вимог закону.

Згідно ст.  43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а в силу статей 32, 33 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень шляхом подання доказів.

Враховуючи,  що позовні вимоги в розмірі 994,26 грн.  є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та законодавству, а отже підлягають  задоволенню з покладенням на відповідача  судових витрат, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Вимога позивача про повернення 783,95 грн. зайво сплаченого державного мита судом не може бути задоволена, оскільки відповідно до ст. 55 ГПК України позивач сам визначає ціну позову. В позовній заяві позивач просить стягнути 118 434, 60 грн. та сплачує відповідно державне мито в розмірі 1184,35 грн.  В заяві   № 14-2-1/2362 від 22.10.2007р.  позивач вказує, що при обрахунку ціни позову не було враховано проплату здійснену відповідачем 22.05.2007р.. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 20.09.2007р., тобто після здійснення проплати відповідачем , суд дійшов  висновку, що  позивачем безпідставно заявлено до стягнення  78394,40 грн., а отже і відсутні підстави для відшкодування державного мита з цієї суми позову.

Керуючись  ст.ст.43, 33, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з  дочірнього підприємства «Новофастівське»( вул.. Київська, 48, м. Погребище, Вінницька область, р/р 4743 в АКБ «Мрія»м. Києва, МФО 321767, код 32581540) на користь відкритого    акціонерного товариства Національної акціонерної компанії  «Украгролізинг»(вул. Мечнікова, 16-а, м. Київ, р/р у ВАТ  АБ «Укргазбанк», МФО 320478, код 30401456) 760 грн. 66 коп.  індексації від суми боргу , 233 грн. 60 коп. 3% річних, 400 грн. 40 коп.  державного мита 118 грн.  витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати після набрання рішенням  законної сили.

4.          Копію рішення направити сторонам.

Рішення оформлено та підписано 12.11.2007р.

Суддя                                             Матвійчук В.В.