ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" листопада 2007 р.
Справа  № 17/211-07-8201

За позовом:         Товариства з обмеженою відповідальністю „Акмангіт”

до відповідача:   Приватного підприємства „Посейдон”

про визнання договору дійсним та визнання права власності

Суддя           Зуєва Л.Є.

Представники:

Від позивача:        Морозан В.І. - повірений;

Ємельянов Р.В. –повірений;

Від відповідача:    не з’явився;

Суть спору:  позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним право власності на базу відпочинку „Будівельник”, яка розташована на земельній ділянці площею 1,39 га, в рекреаційній зоні с. Приморське, Кілійського району Одеській області, яка складається з наступних приміщень та майна: вагон-будиночок –6 шт., їдальня, трансформатор, газонокосилка, лінія СЛЧ, шафа ЩФ-80, електроплита, тістомішалка.

Відповідач в судове засідання не з’явився, однак надав письмовий відзив на позов, в якому заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд у зв’язку з великою завантаженістю представників, розглянути справу без участі відповідача, у зв’язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглядом справи встановлено:

03.07.2006р. між ПП „Посейдон” (далі –відповідач) та ТОВ „Акмангіт” (далі –позивач) укладено договір про безоплатну передачі б/в „Будівельник” та майна, відповідно до умов якого відповідач по справі, на підставі рішення засновників зобов’язався зняти з балансу підприємства та безоплатно  передати позивачу належне йому майно та базу відпочинку „Будівельник”, розташовану в рекреаційній зоні                    с. Приморське, Кілійського району, Одеській області, а позивач в свою чергу зобов’язався прийняти на баланс підприємства вищевказану базу відпочинку та наступне майно: вагон-будинок –7шт., столова –1 шт., трансформатор –1 шт., лінія СЛЧ.

Позивач та відповідач на виконання умов укладеного договору, а саме п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, здійснили прийом-передачу бази відпочинку „Будівельник” та майна визначеного в договорі за складеним та підписаним уповноваженими представниками актом передачі-прийому від 03.07.2006р.

Однак укладена між сторонами по справі угода нотаріально посвідчена не була, у зв’язку з тим, що відповідач постійно ухилявся від такого посвідчення.

Позивачем неодноразово на адресу відповідача направлялися листи з проханням прибути до Кілійської нотаріальної контори для подальшого приведення укладеної між сторонами по справі угоди у відповідність до діючого законодавства, в підтвердження чого ТОВ „Акмангіт” надало листи від 10.07.2006р, від 14.08.2006р., від 11.09.2006р.

Однак вимоги позивача, відповідачем були не виконані, а письмові звернення залишені без відповіді.

Зазначені обставини спонукали ТОВ „Акмангіт” звернутися до господарського суду Одеської області з позовом до ПП „Посейдон” про визнання права власності.

Ухвалою суду від 17.10.2007р. порушено провадження у справі №17/211-07-8201 за позовом ТОВ „Акмангіт” до відповідача ПП „Посейдон” про визнання права власності.

28.11.2007р. ТОВ „Акмангіт” звернулося до господарського суду Одеської області з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд визнати договір про безоплатну передачу ПП „Посейдон” майна та бази відпочинку „Будівельник” від 03.07.2006р. –дійсним та визнати право власності за позивачем на базу відпочинку „Будівельник”, розташовану в рекреаційні зоні с. Приморське Кілійського району Одеської області, яка складається з: вагон-будинок –7 шт., їдальня, трансформатор, лінія СЛЧ.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовЧязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а  підставою виникнення цивільних прав та обовЧязків  є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, які безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовЧязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні  права вільно на власний розсуд.

Відповідно до п.1 ст. 202 ЦК України правочином  є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

У відповідності зі ст.204 ЦК України договір укладений між сторонами по справі, як  цивільно-правовий правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлено законом, та він не визнаний судом недійсними, тому зобов’язання за цими договорами  мають  виконуватися належним чином.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому вимогами ст. 527 цього ж кодексу передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином у відповідності з законом, іншими правовими актами, а при відсутності конкретних вимог по виконанню зобов'язання - у відповідності з вимогами, які в певних умовах зазвичай ставляться.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року право власності на нерухоме майно підлягає обов’язковій реєстрації.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому п. 3 зазначеної статті цього ж кодексу передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським зобов'язанням визнається зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин в сфері господарювання на підставах, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (боржник) зобов'язаний вчинити конкретну дію господарського характеру на користь другого суб'єкта (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а інший суб'єкт (кредитор) має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, а ст. 174 ГК України передбачає, що господарські зобов'язання виникають з господарських договорів або інших правочинів, передбачених законом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до п. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, у відповідності до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо.

Розглядом матеріалів справи встановлено, що 1988 році ВАТ „Агробуд” господарським способом побудувало базу відпочинку „Будівельник”, яка розташована в рекреаційній зоні          с. Приморське, Кілійського району Одеської області.

Згодом, 01.07.2002р. ВАТ „Агробуд” передало в оренду ПП „Посейдон” базу відпочинку „Будівельник”, про що свідчить договір оренди №5 від 01.07.2002р. та акт приймання передачі від 01.07.2002р. та додаткової угодою до договору оренди від 01.07.2002р.

10.09.2003р. між ВАТ „Агробуд” та ПП „Посейдон” укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ВАТ „Агробуд” продало, а ПП „Посейдон” придбало наступне майно: вагон-будинок –7шт., їдальню, трансформатор, газонокосилку, лінію СЛЧ, шафу ЩФ-80, електроплиту, тістомішалку.

У відповідності до п. 2 укладеного договору купівлі-продажу оплата вартості майна була проведена в безготівковому порядку шляхом переведення усієї суми вато рості майна на розрахунковий рахунок ВАТ „Агробуд”.

На підставі укладеного договору купівлі-продажу між ВАТ „Агробуд” та ПП „Посейдон” складено акт приймання-передачі від 10.09.2003р.

Станом на 2003 рік діючим на той час законодавством не передбачалася державна реєстрація об’єктів нерухомості.

В подальшому, 03.07.2006р. між ПП „Посейдон” та ТОВ „Акмангіт” укладено договір про безоплатну передачу бази відпочинку „Будівельник” та майна, відповідно до умов якого відповідач по справі, згідно рішення засновників та статуту підприємства зобов’язалося зняти з балансу підприємства й безоплатно передати ТОВ „Акмангіт” належне йому майно та базу відпочинку „Будівельник” та майно визначене в п. 1.3 укладеного між ними договорі.

Так розглядом матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач по справі взяті на себе зобов’язання по укладеному договору про безоплатну передачу бази відпочинку „Будівельник” та майна виконали у повному обсязі.

Як вбачається з п. 5.4 статуту ПП „Посейдон”, останній має право продавати, передавати безоплатно, обмінювати, передавати в оренду юридичним та фізичним особам власні засоби виробництва та інші матеріальні цінності, використовувати і відчужувати  їх іншим способом, якщо це не суперечить законодавству України та цьому Статуту.

Крім цього судом встановлено, що на підставі рішення Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області  №295 від 28.02.2005р.  земельну ділянку площею 1,39 га, яка знаходиться під базою відпочинку „Будівельник” вилучено до земель запасу  Приморської сільської ради, надано згоду ТОВ „Акмангіт” на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років  та  згідно тимчасового договору  оренди землі  №70  від 02.01.2007р. позивачеві передана в оренду земельна ділянка площею 1,39 га. до затвердження на сесії  в установленому законом порядку цього  проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема  визнання права. Крім цього відповідно до ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України у разі якщо якась особа не визнає право власності іншої особи на належне такій іншій особі на праві власності майно, порушує право власності такої іншої особи на це майно, така інша особа має право звернутися до суду з позовом до особи, що порушила або не визнає її право власності для захисту свого права власності.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник на свій розсуд володіє,  користується  і розпоряджається  належним йому майном.  Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.  Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом  діяльності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання свого обов’язку щодо нотаріального посвідчення укладеного договору б/н від 03.07.2006р., чим  порушує права ТОВ „Акмангіт” щодо права власності на майно передане за договором.

Приймаючи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст.11, 12, 15, 16, 328, 334, 391, 392, 526, 527 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ „Акмангіт”, обґрунтовані та підтверджені відповідними доказами, у зв’язку з чим позовна заява підлягає  задоволенню, з урахуванням наданих уточнень.

Судові витрати по оплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача, згідно його заяви, яка наявна в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати дійсним Договір про безоплатну передачу бази відпочинку „Будівельник” та майна без номеру, укладений 03.07.2006р. між приватним підприємством „Посейдон” та товариством з обмеженою відповідальністю „Акмангіт”.

3. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю „Акмангіт” /68300, Одеська область, м. Кілія, вул. Суворова, 57, / право власності на базу відпочинку „Будівельник”, розташовану на земельній ділянці площею 1,39 га., у рекреаційній зоні с. Приморське, Кілійського району, Одеської області, а саме  вагон-будинок у кількості           7 штук, їдальня, трансформатор, лінія СЛЧ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, в порядку передбаченому  ст. 85 ГПК України.

Рішення господарського суду є обов’язковим до виконання на усій території України відповідно до вимог  ст. 45 ГПК України та підлягає державній реєстрації в органах МБТІ на підставі  ст.182 ЦК України та  ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”.

Суддя                                                                                       Зуєва Л.Є.