ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

04.04.07                                                                                           Справа  № 5/2813-13/333А

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                                       Бонк Т.Б.

суддів                                                                                 Марко Р.І.

Бойко С.М.

при секретарі Гуньці О.П.

з участю представників:

від позивача: Мичка Б.Р. –представник;

від відповідача: - Чубак Н.В., - начальник юридичного відділу;

Габрук Л.В. –старший державний податковий інспектор;

Кирилейза О.В. –головний державний податковий інспектор;

Гавраняк Є.Р. –начальник відділу контрольно-перевірочної роботи;

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Львівська пивна компанія” (далі ТОВ „Львівська пивна компанія”),

на постанову Господарського суду від 21.11.2006р.

у справі №5/2813-13/333

за позовом ТОВ „Львівська пивна компанія”, с.Сокільники

до відповідача Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області, м.Пустомити

про скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 21.07.06, №/1 від 22.09.06.

встановив:

постановою Господарського суду Львівської області від 21.11.2006 року у справі №5/2813-13/333А повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ „Львівська пивна компанія” про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Пустомитівському районі №/0 від 21.07.06, №/1 від 22.09.06р.

Господарський суд Львівської області мотивував свою постанову, зокрема тим, що позивачем не були представлені первинні документи, які б містили відомості про господарські операції, у зв’язку з чим суд вважав відсутнім підтвердження фактичного надання послуг та їх зв’язку з підготовкою, організацією та веденням виробництва, продажем продукції та відсутньою підстави для включення їх без підтвердження відповідними, складеними згідно з чинним законодавством, первинними документами до складу валових витрат. Таким чином, суд погодився з висновком відповідача, викладеним у акті перевірки щодо порушення позивачем норм пп.5.3.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та вимог Зкону України „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні” при включенні до валових витрат у спірному періоді витрат по послугах з логістики та послугах з економічного обгрунтування господарської діяльності підприємства. Також, судом вказується на те, що представлені до перевірки документи не містили інформації про економічний ефект для підприємства.

ТОВ „Львівською пивною компанією” подано апеляційну скаргу без номера і дати, в якій скаржник просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Пустомитівському районі №/0 від 21.07.06, №/1 від 22.09.06р. з підстав неповного з”ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування своїх вимог, скаржник зазначає, що надання позивачу послуг з логістики та послуг з економічного обгрунтування господарської діяльності підприємства підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а саме, договорами на надання вказаних послуг, актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), актами коригування до актів здачі-приймання виконаних робіт та платіжними дорученнями на перерахування коштів, які були представлені до перевірки та долучені до судової справи. Вказані первинні документи складені згідно з вимогами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, та містять обов’язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складено документ, назва документа, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Також, позивач звертає увагу на те, що, у акті перевірки відповідачем не наведено жодного аргументу в підтримку висновків щодо порушень у сфері застосування звичайних цін під час здійснення господарських операцій між пов’язаними особами. Крім того, позивачем вказується на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, вимог статті 110 КАС України щодо прийняття рішення про проведення попереднього судового засідання з метою вжиття заходів до всебічного та об’єктивного розгляду і вирішення справи. Наводить також інші міркування щодо непогодження з висновком суду першої інстанції.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову такою, що відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому підстави для її скасування відсутні. Звертає увагу суду на те, що перевіркою встановлено завищення скоригованих валових витрат у 2005 році на 394304 грн., а саме, в порушення пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” підприємством у спірному періоді було віднесено до складу валових витрат витрати в сумі 394304 грн. по послугах з логістики вартістю 158804 грн та послугах з економічного обргунтування господарської діяльності підприємства вартістю 235500 грн. В актах здачі –приймання виконаних робіт (надання послуг), представлених до перевірки на підтвердження правомірності включення згаданих сум до валових витрат, відсутній об’єктивний кількісний аналіз всієї сукупності достовірної інформації про зовнішні та внутрішні умови здійснення діяльності у відповідності до встановлених норм, правил та діючого законодавства, прийнятої методології визначення вартісних та натуральних показників, які ознаки дослідження чи консультації щодо вивчення можливостей налагодження поставок були надані та які програми дій складені при налагодженні роботи з конкретною групою товарів, не вказано обсяги наданих послуг в натуральному виразі, не конкретизовано зміст наданих послуг в натуральному та вартісному виразі, акти не містять інформації про фактичні понесені витрати на здійснення цих послуг. Крім того, відповідач вказує на те, що особи, котрі надавали послуги позивачу є засновниками ТОВ „Львівська пивна компанія”, тобто, відповідно до вимог п.1.26 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” є пов’язаними з ним особами. Відповідно до вимог пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” витрати понесені платником податку у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов’язаної особи визначаються виходячи із договірних цін, але не більших за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, які підтримали свої доводи, пояснення, дали аналогічні викладеним письмово, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі проведено виїзну планову перевірку ТОВ „Львівська пивна компанія” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.01.2005 по 31.03.2006 року, про що складено акт №74/230/33285781 від 14.07.06. На підставі даного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 21.07.06, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 157434 грн., в тому числі 79946 грн. штрафна (фінансова) санкція.

За наслідками адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, ДПІ у Пустомитівському районі, рішенням від 21.09.06 №8710/10/23-3, скаргу позивача залишено без задоволення а податкове повідомлення-рішення без змін та прийнято податкове повідомлення-рішення №/1 від 22.09.06.

У вказаному акті перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, вимог Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, а саме, щодо включення до валових витрат у спірному періоді вартості послуг з логістики та послуг з економічного обргунтування господарської діяльності підприємства без підтвердження таких витрат належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.94 №334/94-ВР (в редакції Закону №283/97-ВР від 22.05.97) в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин (надалі –Закон №334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону №334/94-ВР суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з вимогами пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94-ВР валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Підпунктом 11.2.1 статті 11 Закону №334/94-ВР визначено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, на підтвердження вартості послуг з логістики та послуг з економічного обгрунтування господарської діяльності позивачем представлено договори, акти здачі –приймання виконаних робіт (надання послуг), акти коригування до актів здачі –приймання виконаних робіт (надання послуг), видаткові касові ордери, платіжні доручення.

Вимоги щодо обов’язкових реквізитів первинних документів містить ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні” від 16.07.99 №996-ХІV, яка, зокрема, встановлю, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Чинне законодавство не встановлює обов’язку щодо відображення в первинних документах інформації про економічний ефект відповідної господарської операції для суб’єкта господарювання, як і не встановлює конкретних обов’язкових вимог до форми актів прийому-передачі виконаних робіт, складених відповідно до умов договору про надання послуг.

Статтею 627 Цивільного кодексу України декларується свобода договору, відповідно до норми якої, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, згідно з нормою ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, апеляційний суд вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно непредставлення позивачем первинних документів, які б містили відомості про оспорювані господарські операції, оскільки, наявні в матеріалах справи договори про надання послуг з логістики та економічного обгрунтування господарської діяльності, складені у відповідності з вимогами чинного законодавства та не були визнані недійсними в судовому порядку.

Судом, не взято до уваги доводи відповідача щодо неправомірності коригування вартості наданих послуг за договорами про надання послуг з логістики та економічного обгрунтування господарської діяльності після оформлення актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), оскільки, нормою п.5.10 ст.5 Закону №334/94-ВР визначається, що у разі коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок валових доходів або валових витрат (балансової вартості основних фондів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Також, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно порушень позивача у сфері застосування звичайних цін під час здійснення господарських операцій з пов’язаними особами, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.1.20.1 ст.1 Закону №334/94-ВР звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Отже, Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках визначених цим Законом, покладається на податковий орган.

Суд вирішує справу на основі наявних доказів та відповідно до вимог ст.71 КАС України, відповідно до вимог якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки, відповідачем не представлено жодних доказів на підтвердження висновку про те, що вартість послуг з логістики та з економічного обгрунтування господарської діяльності не відповідає рівню справедливих ринкових цін, суд вважає неправомірним зменшення податковим органом суми скоригованих валових витрат позивача на суму витрат понесених ним у зв’язку з оплатою вартості таких послуг.

Поряд з цим, судова колегія погоджується з доводами відповідача, щодо заниження позивачем приросту балансової вартості товарів, сировини, матеріалів, малоцінних предметів на складах, за рахунок неправильного проведення приросту (убутку) балансової вартості товарів ( згідно головної книги за 2005 рік по рахунках 201, 22, 281) на суму 6200 грн., в тому числі: в ІІІ кв. 2005 року –14800 грн.; ІV кв. 2005 року –(-8600) грн., та вважає правомірним донарахування суми податку на прибуток позивачу в розмірі 1550 грн. та застосування у зв’язку з цим штрафної (фінансової) санкції в розмірі 465 грн.

Пунктом 5.9 статті 5 Закону №334/94-ВР передбачено, що платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включається до складу валових витрат згідно з цим Законом (за вийнятком тих, що отримані безкоштовно). У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що постанова господарського суду Львівської області від 21.11.06 у справі №5/2813-13/333А підлягає частково скасуванню, а апеляційна скарга ТОВ „Львівська пивна компанія” підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200-206 Кодексу адміністративного судочинства України, Львівський апеляційний господарський суд,

постановив:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Львівська пивна компанія”, с.Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, задоволити частково.

2.Постанову господарського суду Львівської області від 21.11.06 у справі №5/2813-13/333А частково скасувати. Позов задоволити частково. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Пустомитівському районі №/0 від 21.07.06 та №/1 від 22.09.06 в частині визначення ТОВ „Львівська пивна компанія” податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі основного боргу - 75938 грн. та в сумі 79481 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій з моменту їх прийняття.

3.В решті постанову господарського суду Львівської області від 21.11.2006р. у справі №5/2813-13/333А залишити без змін.

4. Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ст.ст. 211, 212 КАС України.

5.Матеріали справи №5/2813-13/333А повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя                                                             Бонк Т.Б.

Судді:                                                                                 Бойко С.М.

Марко Р.І.