ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.03.2007
Справа №2-7/8668-2006А

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” (м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1 код ЗКПО 14309008)

До відповідача:  Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції (98112, м. Феодосія, вул. Кримська, 82-В)

За участю Прокуратури Автономної Республіки Крим (м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 21)

Про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Суддя господарського суду АР Крим І. І. Дворний

Секретар судового засідання В. Є. Євген’єва

представники:

Від позивача –  Бистрова Є. І., гол. бух., дов. від 03.01.2006 р., Фіцева Н. О., предст., дов. від 03.01.2006 р.

Від відповідача  –  Обухова Н. В., предст., дов. №20/10-0 від 08.08.2006 р., Шумілова Н. А., предст., дов. №22 від 09.08.206 р., Стешенко Н. П., предст., дов. №11/10-0 від 27.01.2007 р., Печонкін І. Т., предст., дов. №9/10-0 від 27.01.2007 р.

Від прокуратури – Куінджи М. О., посв. №05380

Суть адміністративної  справи:

Відкрите акціонерне товариство „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” звернулось до Господарського суду АР Крим з позовною заявою, в якій просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції №000776/2185/23-1/1/0 від 17.04.2006 р., №000772/2185/23-1/9/0 від 17.04.2006 р., №000777/2185/23-1/2/0 від 17.04.2006 р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного податкового законодавства України. Позивач зазначив, що відповідачем неправомірно були включені до складу валових доходів підприємства за 4 квартал 2004 року суми процентів за користування кредитом з урахуванням індексу інфляції, пені та 3% річних за прострочення платежу, а також судові витрати на загальну суму 473,5 тис. грн., стягнутих з позивача на користь ВАТ «Персей» за рішенням Господарського суду АР Крим від 24.01.2003 р., оскільки вказані суми не є безнадійною заборгованістю в розумінні ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» через те, що не пов’язані з оплатою вартості відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг).

ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” також звернуло увагу на те, що Феодосійською МДПІ були неправомірно збільшені валові доходи позивача в 4 кварталі 2004 року на 4740,5 тис. грн., тому як сума бюджетної позики, отриманої позивачем від Міністерства праці та соціальної політики України за договором №162 від 28.10.2004 р., не є безповоротною фінансовою допомогою, а тому не підлягає включенню до складу валових доходів підприємства.

Крім того, позивач зауважив, що відповідачем також були неправомірно виключені зі складу валових витрат в 2 кварталі 2005 року суми витрат, понесених підприємством у зв’язку з придбанням технічної документації у компанії MTD Marine Technology Development Ltd в розмірі 848,9 тис. грн., оскільки проведення зазначених операцій підтверджується належним чином оформленими документами. За тих самих обставин позивач вважає безпідставними дії відповідача по зменшенню податкового кредиту з ПДВ за січень 2005 року на 169,8 тис. грн.

ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” також вказує на те, що нарахування відповідачем 127339,2 грн. податку з доходу нерезидента із джерелом його походження з України не є обґрунтованим, оскільки острів Гернсі входить до Сполученого Королівства, а тому на нього поширюється дія Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна. Посилання відповідача в акті перевірки на Постанову Кабінету Міністрів України № 470 від 06.05.2001 р. «Про затвердження Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування», якою в якості обов’язкової умови для звільнення від оподаткування передбачена наявність відповідної довідки, позивач вважає безпідставними, оскільки, на його думку, вказане положення Постанови КМУ №470 суперечить Конвенції та обмежує права резидента України.

Ч. 3 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про скасування або визнання нечинним рішення відповідача суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Однак, оскільки ч. 4 ст. 105 КАС України визначено, що позовна заява може містити, крім визначених частиною третьою цієї статті, інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, формулювання позивачем вимог про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень визнається судом правомірним.

Відповідач  проти позову заперечував та пояснив, що нарахована на підставі рішення Господарського суду АР Крим від 24.01.2003 р. по справі №2-19/1953-2003 кредиторська заборгованість перед ВАТ «Персей»  не була віднесена позивачем до складу валового доходу в охоплений перевіркою період, а тому дії Феодосійської МДПІ по включенню до складу валового доходу непогашеної заборгованості у розмірі 473495,00 грн. є правомірними.

Крім того, відповідач зазначив, що ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” в порушення вимог п. п. 4.1.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не була включена до складу валових доходів отримана за договором №162 від 28.10.2004 р. безвідсоткова цільова бюджетна позика у розмірі 4740,5 тис. грн., яка за своєю суттю є поворотною фінансовою допомогою.

Феодосійська МДПІ також зауважила, що позивачем були безпідставно включені до складу валових витрат за 1 квартал 2005 року витрати на придбання проектно-конструкторської документації у компанії MTD Marine Technology Development Ltd в розмірі 848,9 тис. грн. В обґрунтування цього твердження відповідач вказує на те, що згідно з висновками спеціалістів Кримського науково-дослідного інституту судових експертиз №767,768 від 22.03.20063 р. підписи від імені Павлова С. П., розташовані в контракті №СФ 301/01/04 від 11.12.2004 р. в графі «виконавець», в акті виконаних робіт від 19.01.2005 р. в графі «Від виконавця», в інвойсі №SF 301/01/04 від 11.12.2004 р., в графі «MTD Marine Technology Development Ltd» виконані, ймовірно, різними особами. Відтиск печатки “LIMITED” на документі «Акт виконаних робіт від 19.01.2005 р.» нанесений не рельєфним кліше.

Феодосійська МДПІ також звернула увагу на те, що ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” був завищений податковий кредит за січень 2005 року на 169786,00 грн., оскільки податковий кредит був нарахований підприємством без фактичної сплати коштів на рахунок бюджету з ПДВ, що є порушенням п. п. 7.5.2 Закону України «Про податок на додану вартість». За таких обставин, а також приймаючи до уваги те, що сума ПДВ, сплачена підприємством при імпортуванні послуг, відноситься до складу податкового кредиту тільки в частині вартості, яка відноситься до складу валових витрат виробництва, відповідач вважає правомірними дії Феодосійської МДПІ по зменшенню податкового кредиту з ПДВ за січень 2005 року на 169,8 тис. грн.

По епізоду з нарахування податку з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України відповідач повідомив, що на виконання укладеного між ВАТ  „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” та компанією «MTD Marine Technology Development Ltd» контракту №СФ-301-04 від 11.12.2004 р. позивачем з валютного рахунку була перерахована передплата на користь нерезидента – MTD Marine Technology Development Ltd в сумі 160000 доларів США, що дорівнює 848928,00 грн. Податок на доходи нерезидента при цьому позивачем не нараховувався і до бюджету не перераховувався. Феодосійська МДПІ зазначила, що відповідно до п. 4 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів з джерелом їх походження з України є представлення нерезидентом, з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (чи нотаріально завіреної копії), виданої уповноваженим компетентним органом (Міністерством фінансів), що підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з яким укладено міжнародний договір. Проте, всупереч цієї норми, відповідна довідка ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море”, по відношенню до нерезидента MTD Marine Technology Development Ltd, до перевірки не була представлена, а тому дії Феодосійської МДПІ щодо донарахування позивачеві 127339,2 грн. податку з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України відповідач вважає правомірними.

На підставі листа №05/01-1201вих/06 від 24.05.2006 р. в процес з дійсної справи вступила Прокуратура Автономної Республіки Крим.

Ухвалою ГС АР Крим від 19.06.2006 р. провадження у справі було зупинено у зв’язку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи. На вирішення експертизи було поставлено питання: «Чи підтверджуються висновки акта перевірки Феодосійської МДПІ №159023-114309008 від 04.04.06р. первинними бухгалтерським документами ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море»?».

Ухвалою ГС АР Крим від 28.12.2006 р., у зв’язку із закінченням експертизи, провадження у справі було поновлено.

23.01.2007 р. до ГС АР Крим від ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” надійшли заперечення на висновок експерта. Вказані заперечення були прийняті судом до розгляду.

26.01.2007 р. до ГС АР Крим від позивача надійшли зміни до позову, в яких ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” додатково зауважила, що сума бюджетної цільової позики не може бути включена до складу валових доходів, оскільки ця сума взагалі не підпадає під визначення терміну «доходи», наданому в ч. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №87 від 31.03.1999 р. Крім того, позивач зазначив, що включення до валових доходів суми цільової бюджетної позики на погашення заборгованості з заробітної плати та подальше нарахування та сплата з вказаної суми позики податку на прибуток неминучо призвело би до нецільового використання бюджетних коштів, що є порушенням п. 8 ст. 7 Бюджетного кодексу України. ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” також повідомила, що діяльність нерезидента – компанії MTD Marine Technology Development Ltd по виконанню обов’язків за контрактом №СФ-301-04 від 11.12.2004 р. носить разовий характер, здійснювалось не на митній території України, а тому не підпадає під визначення терміну «господарська діяльність», наданому в п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», через що у відповідача були відсутні підстави для нарахування 127339,2 грн. податку з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.

У судовому засіданні, що відбулося 30.01.2007 р., представник відповідача надав суду пояснення щодо висновку експерта. Вказані пояснення були прийняті судом до розгляду.

08.02.2007 р. до ГС АР Крим від відповідача надійшло клопотання з проханням викликати у судове засідання експерта, який проводив судово-економічну експертизу для надання пояснень за матеріалами висновку №67/06. Відповідно до ч. 2 ст. 82 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право в судовому засіданні запропонувати експерту дати усне пояснення до свого висновку. Однак, враховуючи те, що виклик експерта у судове засіданні є правом суду, а також те, що висновок експерта для суду не є обов’язковим, вказане клопотання відповідача було залишено без задоволення.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки. Отже, спори щодо оскарження рішень органів державної податкової служби в Україні підсудні окружним адміністративним судам. Проте, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача. Таким чином, приймаючи до уваги те, що підсудні господарським судам спори є одночасно і підвідомчі їм, спори щодо оскарження податкових повідомлень-рішень підлягають розгляду господарськими судами України в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

З 14.02.2006 р. по 28.03.2006 р. Феодосійською міжрайонною державною податковою інспекцією була проведена планова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Відкритого акціонерного  товариства „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” за період з 01.10.2004 р. по 01.10.2005 р., за результатом якої був складений акт №1590/23-1/14309008 від 04.04.2006 р.

На підставі матеріалів перевірки Феодосійською МДПІ були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

-          №000776/2185/23-1/1/0 від 17.04.2006 р. про визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 1188150,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1188150,00 грн.;

-          №000777/2185/23-1/2/0 від 17.04.2006 р., яким було визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 170206,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 85103,00 грн.

-          №000772/2185/23-1/9/0 від 17.04.2006 р. про визначення суми податкового зобов’язання з податку з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України у розмірі 127339,20 грн., а також застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 254678,40 грн.

Оцінивши в сукупності представлені докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому  задоволенню з наступних підстав.

По епізоду з нарахування податку на прибуток.

1. В ході проведення перевірки Феодосійською МДПІ було встановлено порушення позивачем п. п. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994 р. (в редакції Закону №283/97-ВР від 22.05.1997 р., з наступними змінами та доповненнями), у зв’язку з чим занижено валовий доход 4 кварталу 2004 року у сумі 473,5 тис. грн. Вказаний висновок був зроблений відповідачем у зв’язку з тим, що рішенням Господарського суду АР Крим від 24.01.2003 р. у справі №2-19/1953-2003 з Відкритого акціонерного товариства „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” на користь Відкритого акціонерного товариства «Персей» була стягнута сума грошових коштів у розмірі 473394,59 грн., у тому числі:

- 118,00 грн. – витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- 1700,00 грн. – витрати по оплаті державного мита;

- 411113,50 грн. – проценти за користування кредитом;

- 9924,28 грн. – інфляційні втрати;

- 5744,33 грн. – 3% річних за прострочення платежу;

- 44794,48 грн. – пеня за прострочення платежу.

Відповідно до п. п. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку — покупець зобов’язаний збільшити валові доходи на суму непогашеної заборгованості (її частини), визнаної у порядку досудового врегулювання спорів або судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає перша з подій:

а) або 90-й календарний день від дня граничного строку погашення такої заборгованості (її частини), передбаченого договором або визнаною претензією;

б) або 30-й календарний день від дня прийняття рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У висновку судово-економічної експертизи №67/06 по цій справі зазначено, що в липні 2005 року в оборотній відомості по бухгалтерському рахунку 631.2 «Розрахунки з відчизняними постачальниками» відображено збільшення заборгованості перед ВАТ «Персей» в сумі 473394,59 грн. Вказана заборгованість не погашена станом на 01.09.2005 р.

Зобов’язання  по погашенню (відшкодуванню) процентів в сумі 411113,50 грн., що були стягнуті рішенням ГС АРК, виникли у ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” на підставі додаткової угоди до договору №1/03-2000. В розумінні Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», договір №1/03-2000 є договором купівлі робот, а позивач є покупцем робот, у якого визнана судом заборгованість за договором купівлі робот. Отже, заборгованість за відсотками, яка визнана рішенням ГС АРК, регулюється п. п. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України №334/94-ВР та повинна бути включена до валових доходів ВАТ «ФСК «Море», оскільки за даним бухгалтерського обліку вона не погашена протягом 30 днів з моменту прийняття рішення ГС АРК.

Зобов’язання по погашенню інфляційних втрат, державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, пені та трьох відсотків річних на загальну суму 62281,09 грн., що виникли у позивача на підставі рішення ГС АРК, є похідними від зобов’язання ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” за договором №1/03-2000 по погашенню процентів, а тому також повинні бути включені до валових доходів.

Таким чином, висновки Феодосійської МДПІ в цій частині є обґрунтованими та відповідають дійсним обставинам справи.

Суд не може погодитись з твердженням позивача про те, що ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлює порядок регулювання сумнівної та безнадійної заборгованості, що виникла при оплаті лише товарів, робіт та послуг, оскільки п. п. 12.1.5, на відміну від п. п. 12.1.1, передбачений обов’язок платника податку-покупця відносити до складу валових доходів суму будь-якої заборгованості, не погашеної протягом 30 днів з моменту прийняття судом відповідного рішення.

У висновку №67/06 судовий експерт також зазначає, що зобов’язання по погашенню (відшкодуванню) процентів в сумі 411113,50 грн., стягнуті за рішенням ГС АРК, повинні бути включені до валових витрат ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” на підставі п. п. 5.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Зобов’язання по погашенню державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 1818,00 грн., що виникли у позивача на підставі рішення ГС АРК, підлягають включенню до валових витрат на підставі п. п. 5.2.1 Закону України №334/94-ВР. Зобов’язання по погашенню пені, 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 60463,09 грн. не включаються до валових витрат на підставі п. п. 5.3.5 Закону України №334/94-ВР.

Проте, суд не може погодитись з вказаним висновком експерту з огляду на наступне. Так, п. п. 12.1.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що якщо у наступних податкових періодах покупець погашає суму визнаної заборгованості або її частину (самостійно або за процедурою примусового стягнення), такий покупець збільшує валові витрати на суму такої заборгованості (її частини) за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення. Отже, віднесення стягнутої за рішенням суду суми боргу до складу валових витрат повинно відбуватися лише по мірі фактичного погашення цієї заборгованості платником податку-покупцем. Враховуючи те, що в 4 кварталі 2004 року, як і станом на 01.09.2005 р., зазначена заборгованість Відкритим акціонерним товариством „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” погашена не була, проценти, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на загальну суму 412931,50 грн., які були стягнуті з позивача рішенням ГС АР Крим від 24.01.2003 р. у справі №2-19/1953-2003, не підлягають включенню до складу валових витрат.

2. Під час проведення перевірки Феодосійською МДПІ також був зроблений висновок про порушення позивачем п. п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що виразилось у заниженні валового доходу підприємства у 4 кварталі 2004 року в сумі 4740,5 тис. грн. Так, відповідач зазначив, що Відкритим  акціонерним  товариством „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” не було включено до складу валового доходу отриману за договором №162 від 28.10.2004 р. безвідсоткову цільову бюджетну позику у розмірі 4740,5 тис. грн., яка по своєї суті є поворотною фінансовою допомогою. Однак, суд не може погодитись з вказаним твердженням відповідача з наступних підстав.

Відповідно до норм Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про державний бюджет України на 2004 рік”, Постанови Кабінету Міністрів України №1111 від 25.08.2004 р. „Про затвердження Порядку спрямування надходжень від приватизації державного майна понад обсяги, визначені статтею 26 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік" та Наказу Міністерства праці та соціальної політики України і Міністерства фінансів України №231/576 від 20.09.2004 р. „Про затвердження Порядку перерахування та використання коштів державного бюджету від приватизації державного майна, що надходять понад обсяги, визначені статтею 20 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, на погашення заборгованості із заробітної плати на умовах безвідсоткових бюджетних позичок підприємствам державної форми власності” 28.10.2004 р. між Міністерством праці та соціальної політики України (Позикодавець) та Відкритим акціонерним товариством „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” (Позичальник) був укладений договір №162 безвідсоткової, цільової бюджетної позики на погашення заборгованості із виплати заробітної плати.

П. 2.1 цього Договору було встановлено, що метою надання позики Позичальнику є виплата заборгованості із заробітної плати, що утворилася станом на 1.01.2004 р. та не погашена на момент введення в дію Закону України від 17.06.2004 р. №1801-ІУ „Про внесення змін до Закону України „Про державний бюджет України на 2004 рік” працівникам Позичальника.

Розмір позики, згідно з п. 3 Договору, складає 5 400 000,00 грн.

Для забезпечення зобов’язання за договором №162 між Міністерством праці та соціальної політики України (Іпотекоутримувач) та Відкритим акціонерним товариством „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” (Іпотекодавець) був укладений договір іпотеки №2183 від 27.10.2004 р. Предметом іпотеки є нерухоме майно іпотекодавця, а саме: комплекс будівель 121 корпуса, що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1-д.

З висновку судово-економічної експертизи №67/06 вбачається, що виникнення заборгованості за договором №162 в сумі 5 400 000,00 грн. відображено в бухгалтерському обліку ВАТ «ФСК «Море» в жовтні 2004 року. Вказана заборгованість рахувалась за кредитом бухгалтерського рахунку №505 «Інші довгострокові позики в національній валюті».

06.12.2004 р. між Міністерством праці та соціальної політики України та ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” була укладена додаткова угода до Договору №162, відповідно якої Позичальник, у зв’язку з неможливістю використання частини наданої безвідсоткової позики, повертає Позикодавцю частину позики в розмірі 659494,97 грн.

Отже, після підписання вказаної угоди, загальна сума безвідсоткової позики, що підлягає поверненню Позичальнику, складає 4740505,03 грн.

Станом на 01.01.2005 р. заборгованість позивача за договором №162 відображена в бухгалтерському обліку ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” в сумі 4740505,03 грн. (5 400 000,00 грн. – 659494,97 грн.).

Феодосійська МДПІ при перевірці вказаної операції керувалась п. п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно з яким валовий доход включає суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону.

Однак, вказаний висновок Феодосійської МДПІ є передчасним.

Так, згідно з п. п. 1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону України №334/94-ВР поворотна фінансова допомога — це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами. Отже, хоча надана бюджетна позика формально і підпадає під визначення терміну «поворотна фінансова допомога», ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” було обмежено у використанні вказаної позики певною ціллю – погашенням заборгованості з заробітної плати. Крім того, повернення бюджетної позики було забезпечено укладанням договору іпотеки, що є властивістю кредитів. Особливості податкового обліку цільових бюджетних безвідсоткових позик Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» не визначені. Проте, суд вважає за необхідне зауважити, що у випадку включення позивачем до складу валових витрат за 4 квартал 2004 року бюджетної позики, не погашеної на кінець звітного періоду в сумі 4740505,03 грн., він повинен був би нарахувати податкові зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 1185126,26 грн. (25%) та сплатити їх до бюджету. Однак, за відсутністю власних грошових коштів, ВАТ «ФСК «Море» повинно було б використовувати частину бюджетної цільової позики в сумі 1185126,26 грн. для погашення зобов’язань з податку на прибуток, що було би кваліфіковано як нецільове використання бюджетних коштів. Крім того, Міністерство фінансів України в листі N31-20000-04-10/21100 від 05.10.2005 р. зазначає, що бюджетна позика, надана держпідприємствам відповідно до ст. 26 та 109 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” (1344-15) на погашення заробітної плати, не враховується у складі валового доходу платника податку та у складі валових витрат при поверненні цієї позики. Суд також звертає увагу на те, що в даному випадку необхідно приймати до уваги п. 4. 4 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 від 21.12.2000 р., яким передбачено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, висновки Феодосійської МДПІ про заниження позивачем валового доходу у 4 кварталі 2004 року у сумі 4740,5 тис. грн. не є правомірними.

В ході проведення перевірки Феодосійською МДПІ також було встановлено заниження позивачем валових доходів за 4 картал 2004 року у сумі 403,7 тис. грн. через невключення ВАТ «ФСК «Море» до складу валового доходу отриманих субсідій та поточних трансфертів на загальну суму 403652,00 грн. Крім, того відповідачем було виявлено завищення скоригованих валових витрат у 4 кварталі 2004 року на суму 27,9 тис. грн. та заниження скоригованих валових витрат у 4 кварталі 2004 року на суму 403,7 тис. грн. Вказані порушення не оскаржуються позивачем по суті.

За таких обставин донарахований відповідачем податок на прибуток за 4 квартал 2004 р. у сумі 1188150,00 грн. підлягає коригуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об’єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

- суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

- суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

П. 10.1 ст. 10 Закону України №334/94-ВР передбачено, що прибуток платників податку, включаючи підприємства, засновані на власності окремої фізичної особи, оподатковується за ставкою 25 відсотків до об’єкта оподаткування.

Судом встановлено, що валові доходи Відкритого акціонерного товариства „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” за 4 квартал 2004 року за наслідком проведеної відповідачем перевірки підлягають збільшенню на 877,2 тис. грн., з яких 403,7 тис. грн. – отримані позивачем субсидії та поточні трансферти, 473,5 тис. грн. – непогашена позивачем заборгованість за рішенням Господарського суду АР Крим від 24.01.2003 р. у справі №2-19/1953-2003.

Проведеною відповідачем перевіркою встановлено, що скориговані валові витрати ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” за 4 квартал 2004 року були завищені на суму 27,9 тис. грн. та занижені на суму  суму 403,7 тис. грн.. Таким чином, валові витрати позивача за 4 квартал 2004 р. підлягають збільшенню на 375,8 тис. грн. (403,7 тис. грн. – 27,9 тис. грн.).

Отже, об’єкт оподаткування ВАТ «ФСК «Море» за 4 квартал 2004 р. складає 501,4 тис. грн. (877,2 тис. грн. – 375,8 тис. грн).

Однак, з акту перевірки вбачається, що оподатковуваний прибуток підприємства за 4 квартал 2004 року був задекларований позивачем у сумі -489,3 тис. грн. (а. с. 48).

За таких обставин об’єкт оподаткування позивача за 4 квартал 2004 р. підлягає зменшенню на 489,3 тис. грн. та складає 12,1 тис. грн. В свою чергу, податок на прибуток підприємства за 4 квартал 2004 року складає 3025,00 грн. (25% від 12100,00 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що податковим повідомленням-рішенням №000776/2185/23-1/1/0 від 17.04.2006 р. до ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” також були застосовані штрафні (фінансові санкції) в розмірі 1188150,00 грн. на підставі п. п. 17.1.3, 17.1.6 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181 у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Згідно з п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 цього Закону у разі коли платника податків (посадову особу платника податків) засуджено за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків або якщо платник податків декларує переоцінені або недооцінені об’єкти оподаткування, що призводить до заниження податкового зобов’язання у великих розмірах, такий платник податків додатково до штрафів, визначених цим пунктом, за наявності підстав для їх накладення сплачує штраф у розмірі п’ятдесяти відсотків від суми недоплати, але не менше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули. Заниженням податкового зобов’язання у великих розмірах вважається сума недоплати, яка встановлюється на рівні, визначеному Кримінальним кодексом України.

Ст. 212 Кримінального кодексу України передбачено, що під великим розміром коштів слід розуміти суми податків, зборів і інших обов’язкових платежів, які в три тисячі і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до п. 22.5 ст. 22 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року.

П. п. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 цього Закону податкова соціальна пільга встановлена у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 82 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2006 року встановлений на рівні 350 гривень на місяць. Отже, податкова соціальна пільга в 2006 році дорівнювала 175,00 грн. (50% від 350 грн.). Таким чином, великим розміром коштів в розумінні ст. 212 Кримінального кодексу України є сума податкових зобов’язань, що перевищує 525000,00 грн.

За таких обставин, суд визнає правомірними дії Феодосійської МДПІ в частині донарахування податку з прибутку в розмірі 3025,00 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 1512,50 грн (50% від 3025,00 грн) на підставі п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181.

Враховуючи те, що сума грошових коштів у розмірі 3025,00 грн. не є податковим зобов’язанням у великому розмірі, в розумінні чинного законодавства України, застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, є безпідставним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції №000776/2185/23-1/1/0 від 17.04.2006 р. підлягає визнанню недійсним в частині донарахування Відкритому акціонерному товариству „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” податку на прибуток у сумі 1185125,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1186637,50 грн.

По епізоду з нарахування податку на додану вартість.

В ході проведення перевірки Феодосійською МДПІ було встановлено порушення позивачем п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що виразилось в завищенні податкового кредиту за січень 2005 року на 169786,00 грн. Вказаний висновок відповідача був мотивований тим, що податковий кредит підприємством був нарахований без фактичної сплати (перерахування  коштів на рахунок бюджету по ПДВ). Крім того, відповідач зазначив, що сума ПДВ, сплачена підприємством при імпортуванні послуг, відноситься до складу податкового кредиту тільки в частині вартості, яка відноситься до складу валових витрат виробництва.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

11.12.2004 р. між ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” (Замовник) та компанією MTD Marine Technology Development Ltd (Виконавець) був укладений контракт №СФ-301-04, згідно з яким Виконавець прийняв на себе зобов’язання по виконанню дослідно-конструкторських робіт по розробці комплекту конструкторської документації та технічному супроводженню будівництва та здачі пасажирського швидкісного катамарану з підводними крилами та інтерцепторами проекту «Суперфойл-301». Вартість робіт, згідно з п. 2.1 Контракту, складає 264000 доларів США. Оплата робіт, відповідно до п. 2.2 Контракту, здійснюється наступним шляхом:

- не пізніше 5 банківських днів після підписання Контракту Замовник переводить на користь Виконавця перший платіж в розмірі 160000,00 доларів США;

- не пізніше 30.01.2005 р. Замовник переводить на користь Виконавця другий платіж в розмірі 52000,00 доларів США;

- не пізніше 28.02.2005 р. Замовник переводить на користь Виконавця третій платіж в розмірі 52000,00 доларів США.

П. 4.1 Контракту встановлено, що закінчення робіт за кожним етапом оформлюється двостороннім актом виконаних робіт. Від імені Виконавця Контракт підписаний Павловим С. П., який діяв на підставі довіреності MTD Marine Technology Development Ltd від 25.11.2004 р. Згідно  з довіреністю Павлову С. П. надано право бути довіреною особою MTD Marine Technology Development Ltd та виступати за та від імені компанії при здійсненні та виконанні на території України всіх або окремих дій з наступних дій:

- ведення переговорів та підписання Контракту №СФ-301-04 з ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море»;

- ведення переговорів по всім питанням, пов’язаним з ЕРО патент №0794892 в Україні.

Повноваження, надані Довіреній особі за довіреністю, обмежуються вказаними вище, а також іншими повноваженнями, які можуть бути необхідні для цього або виникнуть непередбачено та будуть обґрунтовано пов’язані з цим. Згідно з поясненнями MTD Marine Technology Development Ltd від 31.03.2006 р. Павлову С. П. за довіреністю були надані повноваження підписувати акт виконаних робіт за Контрактом №СФ-301-04 від імені MTD Marine Technology Development Ltd, оскільки вказана дія пов’язана з укладанням Контракту.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи №67/06 по цій справі, 21.12.2004 р. ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» перерахувала Компанії 160000,00 доларів США або 848928,00 грн. (за курсом в гривнях на дату перерахування). В бухгалтерському обліку позивача в грудні 2004 року відображено нарахування дебіторської заборгованості Компанії в сумі 160000,00 доларів США або 848928,00 грн. Вказана заборгованість рахувалась на бухгалтерському рахунку  №371.5 «Розрахунки по виданим авансам з контрагентами ближнього та дальнього зарубіжжя».

19.01.2005 р. між MTD Marine Technology Development Ltd та ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» був підписаний акт виконаних за Контрактом №СФ-301-04 від 11.12.2004 р. робіт  на суму 160000,00 доларів США. На акті стоїть підпис Повіреного Павлова С. П., який завірений печаткою MTD Marine Technology Development Ltd, а також підпис Голови правління ВАТ «ФСК «Море» Козлова Б. А., завірений печаткою позивача.

У висновку експерта також зазначено, що згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію №28697 Статут та Установчі документи MTD Marine Technology Development Ltd зареєстровані Королівським Судом Її Королівської Величності  07.10.1994 р. на острові Гернсі. Таким чином, MTD Marine Technology Development Ltd є нерезидентом в розумінні п. 1.16 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. п. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 цього Закону датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є нерезидентами, є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті — також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), — дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про перелік офшорних зон» №77-р від 24.02.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями) острів Гернсі є Британською незалежною територією та відноситься до офшорних зон.

П. 18. 3 ст. 18 Закону України №334/94-ВР передбачено, що у разі укладення договорів, які передбачають здійснення оплати товарів (робіт, послуг) на користь нерезидентів, що мають офшорний статус, чи при здійсненні розрахунків через таких нерезидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, чи здійснюється така оплата (в грошовій або іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів або нерезидентів, витрати платників податку на оплату вартості таких товарів (робіт, послуг) включаються до складу їх валових витрат у сумі, що становить 85 відсотків вартості цих товарів (робіт, послуг)

Факт отримання позивачем робіт від MTD Marine Technology Development Ltd підтверджується двосторонньо підписаним актом виконаних робіт, а тому ВАТ  «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» мало право включити до валових витрат суму підрядних робіт, отриманих за актом виконаних робіт від 19.01.2005 р., на суму 721588,80 грн., що дорівнює 85% вартості фактично отриманих робіт.

Висновки акту перевірки №1590/23-1/14309008 від 04.04.2006 р. про невизнання в якості підтверджуючого витрати Акта виконаних робіт від 19.01.2005 р. засновані на висновку спеціалістів Кримського науково-дослідного інституту судових експертиз №767,768 від 22.03.2006 р., згідно з якими:

-          підписи від імені Павлова С. П., що розташовані на Контракті №СФ-301-04 від 11.12.2004 р. в графі «Виконавець» та в акті виконаних робіт від 19.01.2005 р. від Виконавця виконані, можливо, різними людьми;

-          відбиток печаті “LIMITED” на документі «Акт виконаних робіт від 19.01.2005 р.» нанесений не рельєфним кліше.

Вказані обставини не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч. 4 ст. 70 КАС України).

Отже, висновки спеціалістів Кримського науково-дослідного інституту судових експертиз №767,768 від 22.03.2006 р. не можуть бути розцінені судом як належні докази, оскільки вони були отримані поза судовим розглядом справи.

Більш того, суд звертає увагу на те, що висновок спеціаліста відносно підпису Павлова С. П. на акті виконаних робіт носить вірогідний характер.

Висновок спеціалісту відносно нанесення печаті “LIMITED” не рельєфним кліше має точно визначений характер, проте, чинним законодавством України не встановлена вимога відносно нанесення печаті нерезидента на первинному документі рельєфним кліше. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов’язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 р., первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов’язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Таким чином, акт виконаних робіт від 19.01.2005 р. від імені MTD Marine Technology Development Ltd завірений печаттю з нерельєфним кліше, проте, вказаний документ, завірений печаттю, є справжнім, згідно з чинним законодавством України, а вимоги до печаті нерезидента (нанесення печаті рельєфним кліше або іншим способом) встановлюється не українським законодавством, а внутрішнім законодавством країни нерезидента.

Крім того, суд вважає за необхідне повідомити, що вищезазначений Контракт є правомірним, оскільки його недійсність не визнана судом.

Відповідно до п.11 ст. 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що державні податкові інспекції в районах,  містах без районного поділу,   районах  у  містах,  міжрайонні  та  об`єднані  державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках — коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування і їх посадови особи зобов’язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Статус, функції та правові основи діяльності державної податкової служби України визначені Законом України „Про державну податкову службу в Україні” №509-ХІІ від 04.12.1990 грн. Ст. 11 цього Закону, яка визначає права органів державної податкової служби в Україні, не передбачено такого права, як визнання недійсними первинних документів бухгалтерського обліку. Відповідно ст. 13 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” посадові особи органів державної   податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших  нормативних актів, прав та  охоронюваних  законом інтересів громадян,  підприємств,    установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної  податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права. Тому, на думку суду, не можуть бути визнані обґрунтованими дії відповідача по визнанню первинних документів такими, що не підтверджують фактичне отримання послуг, без наявності відповідного рішення суду.

Відповідач не надав суду доказів того, що на Контракт №СФ-301-04 від 11.12.2004 р. був оскаржений ним у судовому порядку, у той час як відповідно до ч. 2 ст. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на момент проведення перевірки) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку в звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва.

З висновку судово-економічної експертизи №67/06 вбачається, що 21.12.2004 р. ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” перерахувало Компанії 160000,00 доларів США або 848928,00 грн. (за курсом в гривнях на дату перерахування) по рахунку №СФ301/01/04 на підставі контракту №СФ301-01-04 від 11.12.2004 р. (згідно з випискою банку за 21.12.2004 р.). Вказана сума включена до складу валових витрат на підставі акта виконаних робіт від 19.01.2005 р. Таким чином, ВАТ «ФСК «Море» мало право включити суму ПДВ, нарахованого у зв’язку з придбанням робіт у MTD Marine Technology Development Ltd, до податкового кредиту.

П. п. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит для операцій по ввозу (пересиланню) робіт вважається дата сплати податкових зобов’язань з ПДВ, нарахованих за такою операцією.

Судовим експертом у висновку №67/06 по цій справі зазначено, що податкові зобов’язання з ПДВ нараховані ВАТ «ФСК «Море» в момент перерахування грошових коштів за роботи MTD Marine Technology Development Ltd та включені до складу податкових зобов’язань за грудень 2004 року в сумі 169785,00 грн. Податкові зобов’язання з ПДВ за грудень 2004 року в повному обсягу зараховані позивачем в січні 2005 року в рахунок погашення бюджетного відшкодування з ПДВ, згідно з п. п. 7.7.3 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (згідно даним податкового обліку). Отже, в січні 2005 року у ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” виникло право на податковий кредит з ПДВ в сумі 169785,00 грн., нарахований у зв’язку з придбанням робіт на суму 848928,00 грн. у MTD Marine Technology Development Ltd.

Таким чином, зменшення податкового кредиту з ПДВ ВАТ «ФСК «Море» в 1 кварталі 2005 року та, відповідно, донарахування ПДВ, яке було здійснено Феодосійською МДПІ на підставі акта перевірки №1590/23-1/14309008 від 04.04.2006 р., в сумі 169785,00 грн. не є правомірним. За таких же обставин не є правомірним нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій на підставі п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181 в розмірі 84892,50 грн.

Однак, в ході проведення перевірки відповідачем було також встановлено порушенням позивачем п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що виразилось в завищенні податкового кредиту з ПДВ за вересень 2005 року на суму 420,28 грн., не підтверджену податковими накладними. Вказане порушення не заперечується позивачем по суті.

Таким чинним, податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції №000777/2185/23-1/2/0 від 17.04.2006 р. підлягає визнанню недійсним в частині донарахування Відкритому акціонерному товариству „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” податку на додану вартість у сумі 169785,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 84892,50 грн.

По епізоду з нарахування податку з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення перевірки Феодосійської МДПІ був зроблений висновок про порушення позивачем п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що виразилося у заниженні податку в 4 кварталі 2004 року у сумі 127339,20 грн. Так, відповідач зазначив, що ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” був порушений Порядок звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №470 від 06.05.2001 р., а тому позивач позбавлений права застосовувати норми Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна. На підставі вказаного висновку Феодосійською МДПІ був донарахований позивачу податок з доходу нерезидента з джерелом його походження з України у розмірі 127339,20 грн., а також застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 254678,40 грн. на підставі п. п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181, яким встановлено, що у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов’язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов’язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов’язання з такого податку, збору (обов’язкового платежу).

Однак, суд не може погодитись з вказаним висновком Феодосійської МДПІ з огляду на наступне.

Як вже було вказано раніше, 11.12.2004 р. між ВАТ „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” (Замовник) та компанією MTD Marine Technology Development Ltd (Виконавець) був укладений контракт №СФ-301-04, згідно з яким Виконавець прийняв на себе зобов’язання по виконанню певних дослідно-конструкторських робіт.

У висновку експерта №67/06 по цій справі зазначено, що згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію №28697 Статут та Установчі документи MTD Marine Technology Development Ltd зареєстровані Королівським Судом Її Королівської Величності  07.10.1994 р. на острові Гернсі, що підтверджується реквізитами рахунку (INVOICE) №СФ301/01/04 (SF 301/01/04), за яким був перерахований платіж в сумі 160000,00 доларів США.

П. 1.16 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що нерезиденти — юридичні особи та суб’єкти господарської діяльності, що не мають статусу юридичної особи (філії, представництва тощо) з місцезнаходженням за межами України, які створені та здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства іншої держави

Таким чином, MTD Marine Technology Development Ltd є нерезидентом в розумінні норм чинного законодавства.

Відповідно до п. п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3-13.6, зобов’язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

П. 1.21 ст. 1 Закону України №334/94-ВР від 28.12.1994 р. встановлено, що доходи з джерелом їх походження з України — будь-які доходи, отримані резидентами або нерезидентами від будь-яких видів їх діяльності на території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, сплачених резидентами України, доходи від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до портів, розташованих в Україні, доходи від продажу нерухомого майна, розташованого в Україні, доходи, отримані у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України, а також доходи страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України, інші доходи від господарської діяльності на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних служб України (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо).

MTD Marine Technology Development Ltd є резидентом острова Гернсі, який, згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про перелік офшорних зон» №77-р від 24.02.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями) є Британською незалежною територією та відноситься до офшорних зон.

Відповідно до ст. 7 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується податком тільки у цій Договірній Державі, якщо тільки підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване там постійне представництво. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність як вказано вище, то його прибуток може оподатковуватися в другій Договірній Державі, але тільки в тій частині, яка відноситься до цього постійного представництва.

Згідно зі ст. 3 цьєї Конвенції термін “Сполучене Королівство” означає Великобританію і Північну Ірландію, включаючи будь-яку територію за межами територіального моря Сполученого Королівства, яка відповідно до міжнародних законів визначається або може бути в подальшому визначена за законами Сполученого Королівства, що стосуються континентального шельфу, як територія, в межах якої можуть застосовуватись права Сполученого Королівства щодо морського дна, надр і їх природних ресурсів.

Таким чином, враховуючи те, що острів Гернсі є Британською незалежною територією, дія вищезазначеної конвенції поширюється, відповідно, на MTD Marine Technology Development Ltd. Вказаний висновок суду також випливає з листа Державної податкової адміністрації України №4174/7/12-0117 від 24.03.2000 р., з якого вбачається, що дія Конвенції не поширюється лише на острів Джерсі.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на п. 4 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, яким встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі — довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором. Суд погоджується з твердженням позивача про те, що вказане положення суперечить Конвенції та звужує права платника податку-резидента України. Суд зазначає, що встановлення будь-яких додаткових умов, не передбачених Конвенцією про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна, не є обгрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Судом встановлено, що MTD Marine Technology Development Ltd є резидентом острова Гернсі, який, в свою чергу, є частиною Сполученого Королівства Великобританії. Таким чином, нарахування Феодосійською МДПІ податку з доходів нерезидента, який підлягає утриманню з доходів, виплачених позивачем на користь MTD Marine Technology Development Ltd в 4 кварталі 2004 року в сумі 127339,20 грн. не є правомірним. Вказана думка суду також підтверджується висновком судово-економічної експертизи №67/06 по цій справі.

Крім того, суд зазначає, що зі змісту визначення терміну «доходи з джерелом їх походження з України», наданому в п. 1.21 ст. 1 Закону України №334/94-ВР від 28.12.1994 р., випливає, що оподаткуванню підлягає лише доход нерезидента, отриманий ним від здійснення господарської діяльності на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних служб України (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо). Проте, матеріали справи свідчать, що доход у розмірі 160000,00 доларів США або 848928,00 грн. (за курсом в гривнях на дату перерахування) був отриманий MTD Marine Technology Development Ltd від здійснення господарської діяльності поза митною територією України, а саме: на острові Гернсі. Іншого, всупереч вимозі ч. 2 ст. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем суду не доведено. Таким чином, доход у розмірі 160000,00 доларів США або 848928,00 грн., отриманий MTD Marine Technology Development Ltd від здійснення господарської діяльності поза митної території України, не підпадає під визначення терміну «доходи з джерелом їх походження з України», а тому, відповідно, не підлягає оподаткуванню на підставі п. п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції №000772/2185/23-1/9/0 від 17.04.2006 р. про донарахування Відкритому акціонерному товариству „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” податку з доходу нерезидента з джерелом його походження з України у сумі 127339,20 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 254678,40 грн. підлягає визнанню недійсним.

Оскільки п. 2 ч. 3 розділу VІІ КАС України передбачено, що розмір судового збору визначається відповідно п. п. б п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що дорівнює 3,40 грн., зайве сплачене держмито у сумі 81,60 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, відповідно до п. 1 ст. 8 Декрету КМУ “Про державне мито” за його заявою.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції №000776/2185/23-1/1/0 від 17.04.2006 р. в частині донарахування Відкритому акціонерному товариству „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” податку на прибуток у сумі 1185125,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1186637,50 грн.

3. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції №000777/2185/23-1/2/0 від 17.04.2006 р. в частині донарахування Відкритому акціонерному товариству „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” податку на додану вартість у сумі 169785,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 84892,50 грн.

4. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції №000772/2185/23-1/9/0 від 17.04.2006 р. про донарахування Відкритому акціонерному товариству „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” податку з доходу нерезидента з джерелом його походження з України у сумі 127339,20 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 254678,40 грн.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 в банку одержувача: Управління держказначейства в АР Крим, МФО 824026, одержувач: Держбюджет, м. Сімферополь, ОКПО 34740405) на користь Відкритого акціонерного товариства „Феодосійська суднобудівна компанія „Море” (м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1 код ЗКПО 14309008)  3,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

Виконавчий лист видати після вступу постанови в законну силу за заявою сторони, на користь якої ухвалено рішення.

Судом роз’яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України,  відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов’язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.