ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09"
листопада 2007 р.
Справа № 33/220-07

вх. № 8103/3-33

Суддя
господарського суду Савченко А.А.

при
секретарі судового засідання Яковенко К.І.

за
участю представників сторін:

позивача
- Чумак Ю.О., дов. № 22 від 05.01.2007р.

відповідача
- ОСОБА_2,  дов. № 1594 від
13.09.2006р.

розглянувши
справу за позовом Лозівське КП "Водоканал", м. Лозова

до  СПДФО ОСОБА_1, м. Лозова

про
визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору
№ 264 від 08.05.2007 року на  відпуск
види із комунального водопроводу і
прийом стоків в комунальну каналізацію укладеним  між сторонами 08.05.2007р. в редакції
Лозівського КП "Водоканал". Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, який є власником
нежитлового приміщення, відповідно до вимог діючого законодавства  має укласти з позивачем договір на  відпуск води із комунального водопроводу і
прийом стоків в комунальну каналізацію, Але
умови договору № 264 від 08.05.2007р., проект якого був запропонований
позивачем, залишились непогодженими.

Відповідач у своєму запереченні проти позову не  визнає позовні вимоги, вважає, що між
сторонами має бути укладений  договір в
редакції,  запропонованій відповідачем
позивачеві, вважає  позовні вимоги
позивача безпідставними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства.
Крім того, зазначив що Суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1
здійснює свою підприємницьку діяльність на території торгівельного майданчику
МП "Янтар" (Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 4), а
спірним  нежитловим приміщенням
громадянка ОСОБА_1 володіє не як Суб'єкт підприємницької діяльності фізична
особа, а як громадянка, та в спірному приміщенні не здійснюється  господарська діяльність. За таких підстав,
відповідач  вважає, що вказаний спір не
підлягає розгляду в господарському  суді.

В судовому засіданні
оголошено перерву з 01.11.2007р. до 09.11.2007р. для виготовлення  повного тексту  рішення. В судовому засіданні
09.11.2007р.  розгляд  справи продовжено  у зв'язку
з   необхідністю   дослідження наданих  позивачем
до матеріалів  справи   документів.

Суд, вислухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач   14.05.2007 р.  направив
на  адресу  відповідача
два   екземпляри договору №
264  від 08.05.2007р. на   відпуск
води   з комунального  водопроводу
та  приймання  стоків
в комунальну  каналізацію. У
відповідності до  умов  цього проекту договору   сторонами
цього  договору  позивач визначив  КП „Водоканал”  (Водоканал)
та  фізичну особу  ОСОБА_1 (Субабонент). За   умовами цього проекту  адресою, за
якою мають   надаватись відповідні  послуги
ОСОБА_1,  є АДРЕСА_1.    Відповідач
у  встановлений  законом
строк,   не  підписав
запропоновану  редакцію договору,
у  зв'язку з чим    позивач
звернувся  до господарського
суду  з позовом про  визнання
договору № 264 укладеним в
редакції  позивача.

При дослідженні матеріалів
справи  встановлено, що  ОСОБА_1
на  підставі договору  купівлі - продажу  02.04.2003р. придбала  квартиру АДРЕСА_1.   21.08.2006р.
рішенням  № 103  VI сесії
V скликання Лозівської міської
ради  Харківської області   вирішено
перевести  квартиру АДРЕСА_1, що
належить  громадянці ОСОБА_1, у нежиле
приміщення, якому присвоїти  адресу:
АДРЕСА_2.  Але в запропонованій  позивачем
редакції   договору   адреса відповідача  зазначена
наступним чином:  АДРЕСА_1.

Тобто, за проектом договору позивача, послуги  за договором
мають  надаватись  фізичній особі,  яка мешкає у квартирі АДРЕСА_1.

Позивачем не  надано
до суду   доказів  на
підтвердження  узгодження  з КП „ДЕЗ”, як  це
зазначено в   проекті
договору,  зобов'язання  щодо
забезпечення  відповідача
питною  водою   та
доказів на підтвердження
узгодження з відповідачем всіх
істотних  умов договору,
укладення  додатків  до
договору, які перелічені  в  розділі
№ 18   договору.

Згідно   зі
ст. 1 Господарського
процесуального  кодексу
України  підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи  (у  тому
числі  іноземні),   громадяни,
які   здійснюють  підприємницьку  діяльність
без  створення  юридичної
особи  і  в установленому  порядку
набули  статусу  суб'єкта
підприємницької діяльності,  мають
право звертатися  до   господарського   суду
згідно   з   встановленою підвідомчістю  господарських справ за захистом  своїх
порушених або  оспорюваних прав і
охоронюваних законом  інтересів,  а
також  для вжиття   передбачених   цим
Кодексом   заходів,  спрямованих
на  запобігання    правопорушенням.

У   випадках,
передбачених законодавчими
актами  України,  до
господарського суду мають право також звертатися  державні та
інші органи,  фізичні особи,  що не є
суб'єктами  підприємницької
діяльності (по корпоративним спорам  та
кредитори  у справах про банкрутство).

Відповідно до ст.  21 Господарського  процесуального  кодексу України   сторонами
в  господарському  процесі
- позивачами  і  відповідачами
-  можуть   бути
підприємства   та організації,  зазначені
у  статті  1 цього Кодексу.  Позивачами є підприємства та
організації,  що подали позов або в
інтересах яких подано  позов  про
захист  порушеного  чи
оспорюваного права  або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є  підприємства  та організації, яким  пред'явлено позовну вимогу.

Отже, з урахуванням
наведених правових норм та положень ст. 2 Господарського   процесуального   кодексу
України  вбачається,  що господарський  суд  переважно  порушує
справи  за  позовними
заявами підприємств та організацій,
які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та
охоронюваних законом  інтересів.

Таким чином,  Господарським
процесуальним  кодексом  України
не  передбачено  участі
у  господарському  процесі, зокрема,  позовному
провадженні   (крім   корпоративних   спорів), фізичних  осіб,
що  із  врахуванням положень ст.  12 Господарського  процесуального  кодексу
України  та  суб'єктного
складу   сторін  виключає
розгляд   спору в  господарському суді.

Правовий аналіз чинного
процесуального законодавства свідчить, що
господарським  судам  підвідомчі
спори,  що   виникають
при здійсненні  господарської  діяльності,
та, відповідно,  пов'язані з
господарськими правовідносинами.

Стаття 4 Господарського
кодексу України  розмежовує
відносини   у  сфері
господарювання  з  іншими
видами  відносин, зазначаючи, що
не є предметом регулювання цього кодексу майнові та особисті  немайнові
відносини,  що регулюються
Цивільним кодексом України,  одночасно
вказуючи при цьому,  що особливості
регулювання    майнових    відносин
суб'єктів    господарювання
визначаються саме Господарським кодексом України.

Відповідно до  ст.
2  Цивільного  кодексу України   учасниками цивільних відносин є фізичні  особи та
юридичні особи.

Стаття 24 Цивільного
кодексу України   встановлює, що  фізичною
особою  як  учасником
цивільних відносин визнається людина,
яка  набуває  цивільної
правоздатності   у   момент
її  народження.  Цивільна
дієздатність  фізичної особи
визначається її здатністю  усвідомлювати
свої  дії
та  керувати  ними,
у  окремих  випадках,
вона обумовлена  необхідністю
досягнення людиною певного  віку,  але
у  будь-якому  випадку
вона  не  залежить
від   інших  організаційних  або
формальних чинників,  таких як
її  реєстрація у  компетентних державних органах тощо.

Поряд з  цим,
Цивільний кодекс України
передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької
діяльності, не  забороненої  законом.
Фізична  особа  здійснює
своє право на  підприємницьку
діяльність  за  умови
її  державної  реєстрації
в порядку, встановленому
законом.  Інформація про державну
реєстрацію  фізичних
осіб-підприємців   є відкритою.

Згідно ч. 1 ст. 128
Господарського кодексу України
громадянин визнається суб'єктом господарювання у  разі
здійснення ним  підприємницької
діяльності за умови державної реєстрації його
як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті  58 цього
Кодексу.   Саме
у   господарських   відносинах
фізичні  особи-підприємці  приймають участь  перш за все
як підприємці,  а не  як
фізичні  особи,  та
лише на підставі їх
реєстрації  і внесення  відомостей про них до єдиного державного  реєстру.

Стаття 51
Цивільного  кодексу України  передбачає, що   нормативно-правові акти,  що регулюють
підприємницьку  діяльність
юридичних осіб,  застосовуються лише до підприємницької
діяльності  фізичних  осіб.

З правового   аналізу
матеріалів  справи  не
випливає,  що   позивач
звернувся до   господарського  суду з позовом до  Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_1   щодо   спору,
пов'язаного  з  його
підприємницькою   діяльністю.

Набуття  ОСОБА_1
статусу  суб'єкта  підприємницької діяльності (фізичної
особи  -
підприємця)  не  є
підставою  визначення  його
правового статусу у будь-якому випадку
як підприємця, оскільки цей правовий
статус  поширюється  лише
на ту частину  його  діяльності,
яка за  своїм  характером є підприємницькою.

Позивачем  не
доведено належними   доказами  того, що
правовідносини  між ним   та
відповідачем     пов'язані  з
господарською  діяльністю  останнього,
оскільки  лише сам  факт того, що
спірне приміщення переведене
в  нежитлове у встановленому  законом порядку не  свідчить
про те, що в цьому  приміщенні
здійснюється    господарська діяльність
відповідачем як суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою.  До того ж сам
проект договору  містить в  якості Субабонента   не
СПД  ФО ОСОБА_1, а   фізичну особу   ОСОБА_1.

У відповідності до ст.3
Закону „Про житлово-комунальні послуги”
предметом регулювання цього Закону
є  правовідносини,  що
виникають   між  виробниками,
виконавцями,  споживачами  у процесі
створення, надання та   споживання
житлово-комунальних послуг.
Суб'єктами  цього Закону  є
органи  виконавчої влади,   органи
місцевого     самоврядування,     власники,     виробники,    виконавці
та   споживачі  житлово-
комунальних  послуг.

Закон „Про
житлово-комунальні послуги”
визначає,  що споживачем  є
фізична чи  юридична особа,  яка
отримує  або  має намір отримати житлово-комунальну
послугу, а  власником  приміщення, будинку, споруди, житлового
комплексу або  комплексу будинків  і
споруд  -  фізична
або  юридична  особа,
якій  належить право
володіння,  користування та розпоряджання
приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або  комплексом
будинків і споруд,  зареєстроване
у  встановленому  законом порядку.

Статтею 19 цього
закону  передбачено, що учасниками  відносин у сфері житлово-комунальних послуг
є:  власник, споживач, виконавець,
виробник і відносини  між  учасниками
договірних  відносин  у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються  виключно  на
договірних  засадах.

Оскільки цей  закон
передбачає необхідність
врегулювання  відносин щодо
водопостачання з   необмеженим колом  учасників
і фізичні   особи нарівні з  іншими мають будувати  свої відносини   з
водопостачальними  організаціями
на  підставі укладених з ними договорів
та  враховуючи той факт, що  позивачем
не   доведено,  що
не житлове приміщення
використовується  відповідачем у
господарській діяльності  останнього   на
час звернення до суду   з  відповідним позовом, суд вважає, що    цей
спір   не   підлягає вирішенню в   господарських  судах України, а позивач не позбавлений права
звернутись до   місцевого суду  з
позовом до  власника   приміщення - фізичної  особи
ОСОБА_1   на   загальних
підставах.

Керуючись ст.ст. 1,12,21,29,33,64,49,п.1 ст.80,86  ГПК України,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі
припинити .

Видати позивачу довідку на повернення з державного бюджету 85грн.
сплаченого ним  державного мита.

Суддя
Савченко А.А.