ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  13/305

27.11.07

За позовом                 Державного підприємства матеріально-технічного

забезпечення залізничного транспорту України

“Укрзалізничпостач»

До                       Державного територіально-галузевого підприємства

«Південно-західна залізниця»

Про                           стягнення  1699 грн. 33 коп.

Суддя    Іванова Л.Б.

Представники:

Від позивача      Басюк Т.Л. –по довіреності № ЦХП 18/3743 від 16.11.2006р.

Від позивача      Шевченко С.О.–по довіреності  № ЦХП 18/3743 від

16.11.2006р.

Від відповідача  Никипорець І.Ф.-по довіреності № 2440-НЮ від 20.09.2007р.

В судовому засіданні з 13.11.2007 р. до 27.11.2007 р. відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги       Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  “Укрзалізничпостач»про стягнення з Державного територіально-галузевого підприємства «Південно-західна залізниця»1699 грн. 33 коп. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору № ЦХП-4020 від 10.01.2005 р. повністю не виконав свої зобов’язання, частково сплативши рахунок-фактуру  за отриманий товар в сумі 14 035 943, 44 грн., а 1699, 33 грн. залишилися відповідачем несплаченими, чим завдав позивачу збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2007 р. порушено провадження у справі № 13/305 та призначено розгляд справи  на 24.09.2007р. об. 10-55 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2007 р. розгляд справи було відкладено до 18.10.2007 р. об. 10-20 год.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва № 17 від 26.10.2007 р. в зв’язку з перебуванням судді Євдокимова О.В. на лікарняному, справу № 13/305 передано на розгляд судді Івановій Л.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2007 р. суддею   Івановою Л.Б. справу № 13/305 прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи на 13.11.2007 р. о 11-00 год.

В судовому засіданні 13.11.2007 р. представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенню позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в наданому письмовому відзиві на позов проти позову заперечує, зазначаючи, що покупець не повинен платити за товар, який він не отримав.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

10 січня  2005 р. між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  “Укрзалізничпостач»(далі-позивач, тобто постачальник) та  Державним територіально-галузевим підприємством «Південно-західна залізниця» (далі-відповідач, покупець) було укладено договір № ЦХП-40205.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, названі в подальшому «Товар», найменування, марка, ціна і кількість яких вказується в специфікаціях, які є невід»ємними  частинами договору.

Умовами договору № ЦХП-40205 зокрема розділом 2 «Ціна товару та загальна сума договору»сторони обумовили, що ціна на товар, який постачається за цим договором, встановлюється у гривнях для кожної партії окремо і вказується у специфікаціях до цього договору (п.2.1). Товар, що постачається за даним договором, оплачується в сумі, що включає: ціну товару, з урахуванням митних платежів та послуг, пов’язаних з митним оформленням товару, якщо він імпортується; націнку постачальника, відповідно до Наказу Укрзалізниці № 036-Ц від 01.03.04 р.: - складська націнка складає 1,2 % від вартості поставленого товару; - транзитна націнка складає 1, 0 % від вартості поставленого товару; транспортно-заготівельні витрати, пов’язані із закупівлею товару; ПДВ та інші податки та збори, встановлені чинним законодавством.

Сума договору складає 183 375 833, 33 грн., крім того ПДВ за ставкою 20 % - 36 675 166, 67 грн., разом –220 051 000, 00 грн. і може змінюватись в зв’язку з корегуванням планів централізованого матеріально-технічного забезпечення (п.2.3).

Відповідно до пункту 6.1. договору встановлено, що для проведення розрахунків постачальник надає покупцю рахунок-фактуру. Податкову накладну та сповіщення «авізо»на товар, який було поставлено покупцю.

Термін дії договору сторони погодили з моменту підписання і діє до 31 грудня 2005 р.

Як свідчать матеріали справи 31.05.2005 р. між Закритим акціонерним товариством транснаціональна фінансово-промисловою нафтовою компанією «Укртатнафта»(далі-постачальник) та позивачем було укладено договір поставки нафтопродуктів № ЦХП-14-02705-01.

Відповідно до п. 1.1. договору № ЦХП-14-02705-01 постачальник зобов’язувався поставити, а позивач  прийняти та оплатити нафтопродукти, названі в подальшому «Товар», найменування, марка, ціна і кількість яких вказується в специфікаціях, які є невід»ємними  частинами договору. На умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповідно до п. 2.4 договору сторони планують за цим договором поставити товар на загальну суму 308 333 333, 33 грн., крім того ПДВ 20 % - 61 666 666, 67 грн., на загальну суму 370 000 000, 00 грн.

Постачальник здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах  FCA (Франко-перевізник) станція відправлення, яка вказується в додатку до цього договору, із подальшим направленням за реквізитами одержувача, які вказуються у рознарядці покупця. (п.3.1).

Термін дії договору сторони встановили з моменту його підписання і діє до 31 липня 2005 року, а в частині взаєморозрахунків –до повного виконання сторонами своїх зобов’язань. (п.11.2).

Крім того, 31 травня 2005 р. між позивачем та Закритим акціонерним товариством транснаціональна фінансово-промисловою нафтовою компанією «Укртатнафта»укладено додаткову угоду № 1 до договору ЦХП-14-02705-01 від 31.05.2005 р.

Відповідно до додаткової угоди сторони домовились в рахунок виконання умов договору № ЦХП-14-02705-01 від 31.05.2005 р. про поставку товару на умовах FCA (Франко-перевізник) ст. Кагамлицька Південної залізниці. З подальшим направленням його по новим залізничним накладним на адреси одержувачів, які вказані в рознарядці покупця, згідно специфікації: Код продукції згідно класифікатору МТР УЗ –23.21.15.1102; найменування товару:  дизельне паливо марки Л-0, 2-62; ДСТУ –3868-99; кількість, тонн –58 000, 00; ціна однієї тонни без ПДВ –2591, 65 грн.; загальна сума з урахуванням ПДВ 180 378 840, 00 грн.; Термін поставки з 01.06.05 р. по 30.06.05 р.

Пунктом 2 додаткової угоди встановлено, що покупець, тобто позивач здійснює оплату постачальнику, тобто Закритому акціонерному товариству транснаціональна фінансово-промисловій нафтовій компанії «Укртатнафта»протягом п’яти банківських днів із дати поставки товару. Але не пізніше надання постачальником всіх документів згідно п. 3. 5 даного договору. Покупець здійснює оплату на суму, яка не перевищує документально підтверджену кількість постаченого товару. Сума вартості товару, який планується поставити в рахунок цього додатку, складає 150 315 700, 00 грн., крім того ПДВ –30 063 140, 00 грн., на загальну суму 180 378 840, 00 грн.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № ТОП05-849 від 15.06.2005 на загальну суму 14 037 642, 77 грн.

Сповіщення № 7684 від 15.06.2005 р. свідчить про те, що відповідач частково сплатив кошти за дизельне паливо згідно рахунку-фактури № ТОП05-849 від 15.06.2005 кошти в сумі 14 035943 грн. 44 коп., а 1699 грн. 33 коп. залишилися відповідачем несплаченими.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані позивачем  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором. Законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 2 статті 205 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона –постачальник зобов’язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму .

Частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений –вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Пунктом 3.3. договору № ЦХП-40205 встановлено, що дата поставки товару визначається згідно умов поставки товару, що зазначені в специфікаціях до даного договору, і відповідає вимогам міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс»редакції 2000 року.

Поставка товару підтверджується сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі, який покупець повинен підписати і повернути постачальнику протягом п’яти робочих днів після його отримання. (п.3.4. договору № ЦХП-40205).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що прийом товару за кількістю, який поставлено: - в залізничній цистерні, здійснюється покупцем у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України від 02.04.1998 р. № 81/38/101/235/122, зареєстрованої Міністерством Юстиції України за № 685/3978 від 07.10.1998 р. із складанням «Акту приймання нафтопродуктів за кількістю»за формою № 5-НП.

Статтею А4 Правил Інкотермс-2000 встановлено, що продавець зобов’язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 «а», у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки. Поставка вважається здійсненою, якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього;

Згідно п. А.5 розділу FCA Правил Інкотермс-2000 передбачено, що продавець зобов’язаний, з урахуванням положень Б.5 нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту здійснення його поставки у відповідності зі  статтею А4.

Правилами ст. А. 9 передбачено зобов’язання продавця нести витрати, пов’язані з діями щодо перевірки товару, необхідними для здійснення товару у відповідності зі ст. А.4.

Відповідно до залізничної накладної № 43574012 від 07.06.2005 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи на станцію Ворожба  Закритим акціонерним товариством транснаціональна фінансово-промисловою нафтовою компанією «Укртатнафта»було здійснено поставку цистерни  № 74198342.

З матеріалів справи, а саме акту № 27 від 10.06.2005 р. приймання нафтопродуктів вбачається, що маса нестачі з урахуванням природної втрати становить 450 кг. на  загальну суму 892, 07 грн., в вищезгаданому акті зазначено, що дизельне паливо відвантажено зі станції Кагарлицька, тому в зв’язку з недостачею палива відвантаження дизельного палива було зупинено.

В зв’язку з нестачею дизельного палива  відповідач 29.06.2005 р. звернувся до позивача з претензією № 3 на суму 892, 07 грн.

Крім того, відповідно до залізничної накладної № 43574535 від 13.06.2005 р. на станцію Шепетівка Закритим акціонерним товариством транснаціональна фінансово-промисловою нафтовою компанією «Укртатнафта»відвантаженого зі станції Кагамлицька  доставлено цистерни № 79561338.

Суд звертає увагу на те, що з акту № 22 від 15.06.2005 р. приймання нафтопродуктів вбачається, що маса нестачі становить 257 кг. з урахуванням природної втрати на  загальну суму 807, 26 грн.

В зв’язку з чим, відповідач 07.07.2005 р. звернувся до позивача з претензією № НЮ-16-215/05 про нестачу дизельного палива на суму 807 грн. 26 коп.

В матеріалах справи відсутні  докази того, що позивач відреагував яким-небудь чином на претензії відповідача щодо недостачі дизельного палива.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини позову, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими.

Згідно частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати  за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором, а при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 Цивільного кодексу України).

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); шкода, завдана такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов’язок доведення покладено законом на позивача.

Отже, враховуючи вимоги зазначеної норми, при зверненні до суду із позовом саме на позивача покладено обов’язок довести суду належними засобами доказування факт поставки дизельного палива  відповідачу на суму 1699 грн. 33 коп.

Проте, таких доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищезазначене вбачається, що позивач безпідставно звернувся до суду, оскільки його права не порушені, а позовні вимоги слід визнати такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати  понесені позивачем по сплаті державного мита та витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, Господарський суд  міста Києва -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                    Л.Б. Іванова