ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

24.09.07
Справа №  17/250-07

За позовом   Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до                   Сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю

“Янтарне”, с. Фурси,
Білоцерківський район

про                стягнення 377 136,00 грн.

Суддя  В.Г. Суховий

Представники: згідно
протоколу судового засідання.

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської
області звернувся з позовом Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1(далі -Позивач) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю “Янтарне” (далі -Відповідач) про стягнення  377 136,00 грн., з яких 300 000 грн.
-основний борг, 50 916 грн. -пеня та 26 220 грн. -3% річних.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги поставкою відповідачу на підставі договору міни від 03.03.2004р. ячменю
у кількості 250 т. на загальну суму 300 000 в обмін на ячмінь товарний урожаю
2004р., та неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору
міни щодо поставки в строк до 30.08.2004р. ячменю урожаю 2004р. у кількості 300
000 грн.

Відповідачем подано суду статут
приватного сільськогосподарського підприємства “Янтарне”, згідно з п. 2.3 та
7.1 якого правонаступником Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю “Янтарне” є Приватне сільськогосподарське підприємство
“Янтарне”. У зв'язку з цим суд здійснює заміну відповідача його
правонаступником.

Відповідач у відзиві на позовну
заяву № 18/9 від 19.09.2007р. позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити
позивачу в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач не надав доказів
передачі відповідачу за Договором міни ячменю в кількості 250 тон на суму 300
000 грн.

В судовому засіданні 17.09.2007р.
оголошувалась перерва до 24.09.2007р.

24.09.2007р. в судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню
з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві
на позов.

Представником відповідача подано
клопотання про витребування від позивача документів. Суд відхиляє дане
клопотання, оскільки позивач в судовому засіданні пояснив, що ним подано всі документи,
які стосуються даного спору. Інших документів у позивача немає.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та подані
докази, суд встановив таке.

Між позивачем та відповідачем було
укладено договір міни від 03.03.2004р., згідно з умовами якого фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 (сторона-2) зобов'язується передати ТОВ “Янтарне”
(сторона-1) у власність ячмінь насіннєвий в кількості 250 т. на суму 300 тис.
грн. в обмін на ячмінь товарний урожаю 2004 року в кількості визначеній
виходячи від офіційно встановленої ціни на ячмінь в липні-серпні 2004 р. на
суму 300 тис. грн. (п.1 Договору).

Сторона-2 (позивач) - ОСОБА_1
зобов'язався передати товар Стороні-1 (відповідач) -СТОВ “Янтарне” в строк до
05.03.2004р. Сторона-1 (відповідач) -СТОВ “Янтарне” зобов'язався передати товар
Стороні-2 (позивач) -ОСОБА_1 в строк до 30.08.2004р. (п. 5 Договору).

У п.7 Договору сторони передбачили
відповідальність за порушення умов договору: “за прострочення надання предметів
обміну -пеню в розмірі 0,5% від суми несвоєчасно виконаного  грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання”.

Отже у сторін спору та Договору
міни виникли взаємні зобов'язання “передавати товар”.

В позовній заяві позивач просить
стягнути з відповідача “вартість непереданого по Договору міни від 01.03.2004р.
товару в сумі 300 000 грн.”.

В судову засіданні позивач пояснив,
що правовою підставою, за якою він просить стягнути 300 000 грн. є Договір міни
від 03.03.2004р., наявний у матеріалах справи.

Оскільки позивач заявив вимоги про
стягнення вартості товару в сумі 300 000 грн., то ним фактично заявлені вимоги,
які можуть виникати лише з грошових зобов'язань.

Однак, зі змісту Договору міни від
03.03.2004р. не вбачається, що відповідач взяв на себе грошові зобов'язання по
сплаті позивачу 300 000 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Аналогічні за змістом приписи містяться
в ст. 193 ГК України.

Виходячи з наведеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про стягнення 300 000 грн. вартості товару не є
обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення трьох
процентів річних в сумі 26 220 грн. також не можуть бути задоволені судом,
оскільки нарахування процентів річних, передбачене у ст. 625 ЦК України,
можливе лише за прострочення грошового зобов'язання, а тому, з урахуванням
наведеного вимога про стягнення 3% річних не є обґрунтованою.

Що ж до позовних вимог про
стягнення 50 916 грн. пені, то ця вимога не підлягає задоволенню з огляду на
таке.

По-перше, в п.7 Договору
нарахування пені в розмірі 0,5% поставлено в залежність “від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання”, яке, як зазначено судом вище, не може
виникнути з Договору міни від 03.03.2004р., а тому унеможливлює застосування
відповідальності за тими умовами, що зазначені в п.7 Договору.

По-друге, позивач нарахував пеню
(штрафні санкції) за період з 01.08.2006р. по 31.07.2007р. проте, у ч.6 ст. 232
ГК України встановлено обмеження нарахування штрафних санкцій шестимісячним
строком, згідно з яким нарахування штрафних санкцій припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором. Строк передачі відповідачем товару -30.08.2004р., отже
шестимісячний термін нарахування штрафних санкцій закінчився 28.02.2005р. Отже
пеню нараховано за межами шестимісячного строку.

Також не знайшло підтвердження
належними доказами посилання позивача на те, що ним за Договором міни від
03.03.2004р. передано відповідачу 250 т. ячменю, оскільки не надано суду
доказів на підтвердження факту передачі відповідачу у власність за Договором
міни зазначеної кількості товару. Наявність у позивача однієї лише довіреності
серії ЯЖА № 188584 від 19.03.2004р. не є належним доказом того, що позивач
передав, а відповідач отримав зазначений товар на підставі Договору міни.

Передача 250 т ячменю згідно з
накладною № 5/08 від 29.08.2003р. та довіреністю серії ЯЖА № 188444 від
29.08.2003р. на підставі Договору відповідального зберігання від 29.08.2003р.
не може бути доказом передачі товару у власність відповідачу.

Статтею 33 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що у
відповідача згідно з Договором міни від 03.03.2004р. виникло грошове
зобов'язання на суму 300 000 грн.

За таких обставин позовні вимоги
про стягнення 377 136 грн. не є обґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Судові (господарські) витрати
відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75,
82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И
В:

У позові відмовити повністю.

Суддя
Суховий В. Г.