КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2007                                                                                           № 39/195

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Коктиш В.Р., директор,

від відповідача - Сафаров А.Ф., довіреність б/н від 10.12.2006р.,

третьої особи - Іськова Ю.П.,  довіреність № 3 від 10.08.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Медіа Файл"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.08.2007

у справі № 39/195

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Чесна музика"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Медіа Файл"

третя особа відповідача           Асоціація "Дім Авторів Музики в Україні"

третя особа позивача

про                                                  заборона використання творів без дозволу позивача, стягнення 369600 грн. компенсації за порушення авторського права

Суть рішення і скарги:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Чесна музика”(надалі – ТОВ “Чесна музика”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернет Медіа Файл” (надалі – ТОВ “Інтернет Медіа Файл”, Відповідач) про заборону використання творів без дозволу Позивача та стягнення 1 722 000,00 грн. компенсації за порушення авторського права. Крім того, Позивач просив накласти на Відповідача штраф у розмірі 10% від суми, присудженої судом на його користь, а також зобов”язати Відповідача опублікувати в газеті “Юридична практика” дані у вигляді судового рішення про допущені порушення авторського права.

Під час розгляду ланої справи ухвалою суду від 23.10.2006р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні Відповідача було залучено Асоціацію “Дім авторів музики в Україні”.

Рішенням господарського суду м. Києва від 08.11.2006р. у справі № 39/195 в задоволенні позовних вимог ТОВ “Чесна музика” було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2007р. у справі № 39/195 вказане судове рішення було залишено без змін, проте, підстави для відмови в позові було змінено – з підстав подання позову до неналежного відповідача.

В наступному, 14.02.2007р. ТОВ “Чесна музика” подало в господарський суд м.Києва позовну заяву про стягнення з ТОВ “Глобал Юкрейн” компенсації за порушення авторського права, за якою господарським судом м. Києва було порушено провадження у справі № 20/71 і в якості другого Відповідача було залучено ТОВ “Інтернет Медіа Файл”.

Під час розгляду останньої, як видно з рішення господарського суду м. Києва від 14.06.2007р. у справі № 20/71, судом було встановлено, що відповідальність за інформацію, яка зберігається та розповсюджується на веб-сайті http: //www.mp3.ua, повинно нести саме ТОВ “Інтернет Медіа Файл”. При цьому, судом також було встановлено, що між ТОВ “Інтернет Медіа Файл” та Асоціацією “Дім авторів музики в Україні” було укладено договір № 011105 від 08.11.2005р., в межах дії якого ТОВ “Інтернет Медіа Файл” надало Асоціації “Дім авторів музики в Україні” звіт про використані твори шляхом публічного сповіщення за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р.

З огляду на те, що під час розгляду справи № 39/195 про існування вищевказаного звіту ТОВ “Чесна музика” не було відомо, Позивач звернувся в господарський суд м.Києва із заявою про перегляд рішення № 39/195 в частині стягнення компенсації за порушення авторських прав на твори, зазначених у звіті, в розмірі 369 600 грн., стягнення в Держбюджет штрафу в розмірі 36 900 грн., а також заборони Відповідачу використання творів без дозволу Позивача та зобов”язання Відповідача опублікувати в газеті “Юридична практика” даних у вигляді судового рішення про допущені порушення авторського права, за нововиявленими обставинами.

За результами перегляду судового рішення по даній справі, рішенням господарського суду м. Києва від 29.08.2007р. у справі № 39/195  позовні вимоги було задоволено частково, а саме: заборонено ТОВ “Інтернет Медіа Файл” використання без дозволу ТОВ “Чесна музика” наступних творів:

Крім того, вказаним рішення було стягнуто з ТОВ “Інтернет Медіа Файл” на користь ТОВ “Чесна музика” 369 600,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав, а також, стягнуто з ТОВ “Інтернет Медіа Файл” в доход Державного бюджету України 3 696,00 грн. державного мита, 36 960,00 грн. штрафу та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стосовно інших вимог, вказаним рішенням  в позові було відмовлено. З метою забезпечення виконання рішення, господарським судом було також накладено арешт на грошові кошти ТОВ “Інтернет Медіа Файл” у розмірі 184 800,00грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2007р. у справі № 39/195 та прийняти нове рішення, яким в позові ТОВ “Чесна музика”, відмовити та стягнути з Позивача на користь Відповідача суму сплаченого державного мита у розмірі 1 848,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з”ясовано обставини, які мають значення для справи і які суд першої інстанції визнав встановленими, а самі висновки суду, викладені в його рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, на думку заявника, судом було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 15, 32, 33, 47 – 49 Закону України “Про авторськне право і суміжні права”, що є підставами для скасування такого судового рішення.

Позивач надав суду свій відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення господарського суду м. Києва від 29.08.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього представником Відповідача апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник Третьої особи письмового відзиву суду не надав, однак в судовому засіданні пояснив, що при розгляді вказаної апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін і Третьої соби в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ТОВ “Чесна музика” звернулось в господарський суд м.Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення № 39/195 в частині стягнення компенсації за порушення авторських прав на твори, зазначених у звіті, в розмірі 369 600 грн., стягнення в Держбюджет штрафу в розмірі 36 900 грн., а також заборони Відповідачу використання творів без дозволу Позивача та зобов”язання Відповідача опублікувати в газеті “Юридична практика” даних у вигляді судового рішення про допущені порушення авторського права і рішенням господарського суду м.Києва від 29.08.2007р. у справі № 39/195 позовні вимоги було задоволено частково, а саме: заборонено ТОВ “Інтернет Медіа Файл” використовувати без дозволу ТОВ “Чесна музика” творів, про які йшлося в позові, а також, стягнуто з ТОВ “Інтернет Медіа Файл” на користь ТОВ “Чесна музика” 369 600,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав, а також, стягнуто з ТОВ “Інтернет Медіа Файл” в доход Державного бюджету України 3 696,00 грн. державного мита, 36 960,00 грн. штрафу та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стосовно інших вимог, вказаним рішенням  в позові було відмовлено. З метою забезпечення виконання рішення, господарським судом було також накладено арешт на грошові кошти ТОВ “Інтернет Медіа Файл” у розмірі 184 800,00грн.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що звіт про використані твори шляхом публічного сповіщення за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р., наданий Відповідачем Третій особі, який не був предметом дослідження під час розгляду даної справи і прийняття рішення господарським судом м. Києва 08.11.2006р., на виконання договору № 011105 від 08.11.2005р., є належним доказом здійснення Відповідачем у 2006 році використання творів у формі публічного сповіщення, відтворення та розповсюдження 36 творів, авторські права на які належать Позивачу, що призвело до порушення виключних майнових авторських прав останнього і є підставою для стягнення на його користь з Відповідача грошової компенсації на суму 369 600,00 грн.

В той же час, стосовно вимог Позивача про публікацію в засобах масової інформації відомостей про порушення авторського права, то за висновками місцевого господарського суду, в судовому порядку можна зобов”язувати публікувати таку інформацію лише спеціалізовані видання, метою створення яких є саме інформування щодо авторських прав. Всі інші видання, в тому числі – “Юридичну практику”, суд не вправі зобов”язувати проводити будь-які публікації.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду про задоволення вимог Позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 426 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) використання об”єкту права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об”єкту права інтелектуальної власності.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України “Про авторське право і суміжні права” використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору. Також, ч. 5 ст. 15 цього Закону встановлено, що суб”єкт авторського права має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Розмір і порядок виплати авторської винагороди за використання твору встановлюються в договорах, що укладаються суб”єктами авторського права.

Відповідно до ст. 50 Закону  України “Про   авторське   право   і   суміжні   права”, використання творів без письмового дозволу (укладання ліцензійного договору) та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав.

В даному випадку, як було правильно встановлено судом першої інстанції, 01.01.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Продюсерский центр Макса Фадеєва” і Товариством з обмеженою відповідальністю “Чесна музика” було укладено договір про передачу виключних авторських прав (субвидавничий договір) № 02/01.

Відповідно до п. 2 цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю “Продюсерский центр Макса Фадеєва” передало Позивачу виключні майнові авторські права на твори, що надає право Позивачу на власний розсуд здійснювати, дозволяти або забороняти здійснювати по відношенню до зазначених творів визначені договором дії.

Зокрема, відповідно до п. 2.5. договору Позивачу було надано право протягом терміну дії договору передавати право на використання творів повністю або частково.

Також, згідно з п. 2.6. договору, Позивачу надано право представляти і захищати майнові та немайнові інтереси ТОВ “Продюсерский центр Макса Фадеєва”, а також здійснювати будь-які, за вибором Позивача, юридичні дії, пов”язані з неправомірним використанням творів, права на які передані Позивачу.

Сторони цього договору визначили, що творами за цим договором є твори, виключні майнові авторські права на використання яких передані авторами ТОВ “Продюсерский центр Макса Фадеєва” на підставі відповідних авторських договорів і які зазначені сторонами в додатку до цього договору.

У зв”язку з цим, сторонами договору № 02/01 від 01.01.2006р. укладалися додатки до нього, в яких зазначалися назва твору, автор музики, автор тексту, виконавець.

В наступному, 01.01.2006р. між ТОВ “Монолит-АВК” і ТОВ “Чесна музика” було  укладено договір про передачу виключних авторських прав (субвидавничий договір) №01/01/06, відповідно до п. 2 якого, ТОВ “Монолит-АВК” передало Позивачу виключні майнові авторські права на твори, що надає право Позивачу на власний розсуд здійснювати, дозволяти або забороняти здійснювати по відношенню до зазначених творів визначені договором дії.

Зокрема, відповідно до п. 2.5. договору Позивачу надано право протягом терміну дії договору передавати право на використання творів повністю або частково.

Також, вказаним договором Позивачу було надано право представляти і захищати майнові та немайнові інтереси ТОВ “Монолит-АВК”, а також здійснювати будь-які, за вибором позивача, юридичні дії, пов”язані з неправомірним використанням творів, права на які передані Позивачу.

Сторони цього договору визначили, що творами за цим договором є твори, виключні майнові авторські права на використання яких передані авторами ТОВ “Монолит-АВК” на підставі відповідних авторських договорів і які зазначені сторонами в додатках до цього договору, в яких зазначалися назва твору, автор музики, автор тексту, виконавець.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачу були передані майнові права на твори, зазначені у додатках до договорів №02/01 від 01.01.2006р. та № 01/01/06 від 01.01.2006р., з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України “Про авторське право і суміжні права”, виключне право - це майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об”єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Статтею 15 Закону України “Про авторське право і суміжні права” встановлено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно положень ст. 31 вказаного Закону майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі, після чого ця особа стає суб”єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів; публічну демонстрацію і публічний показ; будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою  організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; переклади творів; переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп”ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп”ютер; імпорт примірників творів.

При цьому, цей перелік не є вичерпним.

Автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Згідно ст. 31 Закону України “Про авторське право та суміжні права” автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені.

Відповідно до п. 29 Рекомендації ВГСУ від 10.06.2004р. № 04-5/1 107 розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є їх відтворенням у розумінні статті 1 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, і тому на таке розміщення творів поширюється дія статті 15 цього Закону.

Пунктом “а” статті 50 Закону України “Про авторське право і суміжні права” встановлено, що якщо у зв”язку з таким розміщенням порушуються майнові права суб'єкта авторського права, визначені статтею 15 названого Закону, то це дає підстави для судового захисту авторського права.

Судом першої інстанції було встановлено, що Відповідачем використовуються об”єкти авторського права Позивача, а саме, здійснюється відтворення, публічне сповіщення та розповсюдження творів за допомогою мережі Інтернет на веб-сайті http://www.mp3.ua.

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.06.2007р. у справі № 20/71 було  встановлено, що відповідальність за інформацію, яка зберігається та розповсюджується на  веб-сайті  http://www.mp3.ua, несе саме ТОВ “Інтернет Медіа Файл”.

Крім того, 08.11.2005р. між Третьою особою та Відповідачем було укладено ліцензійний договір № 011105, відповідно до п. 2.1. якого Третя особа з дати підписання договору надала Відповідачу невиключне право тільки на публічне сповіщення творів (шляхом передачі в цифрових комп”ютерних мережах) оприлюднених творів на території України, які відносяться до репертуару Третьої особи.

При чому, в п. 2.2. договору зазначалося, що Відповідач має право представляти твори на своєму сервері у всіх існуючих мультимедійних форматах, за виключенням формату Audio CD, Dolby-AC3 та DVD-audio object.

Щодо Асоціації “Дім авторів музики в Україні”, то така здійснює колективне управління майновими правами суб”єктів авторського права відповідно до Закону України “Про авторське право та суміжні права”, на підставі Свідоцтва про облік організацій колективного управління № 7/2005 від 26.01.2005р., виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Стаття 45 Закону України “Про авторське право та суміжні права” передбачає, що суб”єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть управляти своїми правами через організацію колективного управління.

Відповідно до ч.3 ст. 47 Закону України “Про авторське право та суміжні права” особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов”язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних творів, виконань, програм мовлення, примірників фонограм (відеограм) з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Частиною 3 ст. 48 Закону України “Про авторське право та суміжні права” передбачено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб”єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених в письмовій формі.

Згідно ч.5 ст. 48 Закону України “Про авторське право та суміжні права” на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладення з ними договорів невиключні права на використання об”єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України “Про авторське право та суміжні права”, суб”єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі - щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду зібрали за використання їхніх творів і об”єктів суміжних прав, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об”єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об”єкти.

З огляду на це, організації колективного управління не позбавлені права збирати авторську винагороду за використання навіть тих творів, права на управління якими їм не передані.

Як було встановлено судом, на виконання договору № 011105 від 08.11.2005р. Відповідач надав Асоціації “Дім авторів музики в Україні” звіт про використані твори шляхом публічного сповіщення за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. (надалі – Звіт).

При чому, в цьому Звіті є об”єкті авторського права, які належать Позивачу.

Згідно Рекомендацій ВГСУ від 10.06.2004р. № 04-5/1107 (п. 29) розміщення творів у вигляді, доступному для публічного використання, є їх відтворенням у розумінні ст. 1 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, і тому на таке розміщення творів поширюється дія ст. 15 цього Закону.

При чому, пунктом “а” ст. 50 Закону України “Про авторське право і суміжні права” передбачено, що якщо у зв”язку з таким розміщенням порушуються майнові права суб”єкта авторського права, визначені статтею 15 названого Закону, то це дає підстави для судового захисту авторського права.

Отже, на підставі ч. 1 ст. 52 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, Позивач за порушені права має право вимагати виплати компенсації.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України “Про авторське право та суміжні права” суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов”язаний у встановлених п. “г” ч. 2 ст. 52 Закону України “Про авторське право та суміжні права” межах, визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри Відповідача.

У зв”язку з цим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 369 600 грн., в якості  компенсації за порушення виключних його майнових авторських прав, з розрахунку: 20 мінімальних заробітних плат за кожний неправомірно використовуваний твір, що складає 880 мінімальних заробітних плат.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія констатує, що звіт про використані твори шляхом публічного сповіщення за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р., наданий Відповідачем Асоціації “Дім авторів музики в Україні” на виконання договору № 011105 від 08.11.2005р., який не був предметом дослідження під час розгляду даної справи і прийняття рішення господарським судом м. Києва 08.11.2006р., є належним доказом здійснення Відповідачем у 2006 році використання творів у формі публічного сповіщення, відтворення та розповсюдження 36 творів, авторські права на які належить Позивачу, що призвело до порушення виключних майнових авторських прав останнього і є підставою для стягнення на його користь з Відповідача грошової компенсації.

Стосовно вимоги про публікацію в засобах масової інформації відомостей про допущене порушення авторського права згідно вимог п. “є” ч. 1 ст. 52 Закону, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в судовому порядку можна зобов”язувати публікувати таку інформацію лише спеціалізовані видання, метою створення яких є саме інформування щодо авторських прав.

Всі інші видання суд не має право зобов”язувати проводити будь-які публікації.

Ні на вимогу Позивача чи Відповідача, ні на вимогу суду, газета “Юридична практика” не зобов”язана публікувати певну інформацію, так як право вибору тем для публікацій належить виключно виданню.

Позивач може завернутися до газети “Юридична практика” в загальному порядку з пропозицією надрукувати те чи інше судове рішення.

Згідно п. 3 ст. 52 Закону України “Про авторське право і суміжні права” суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь Позивача. Сума штрафу передається у встановленому порядку до Державного бюджету України.

У зв”язку з доведенням позивачем факту використання 36 творів та задоволення судом вимоги про стягнення з Відповідача компенсації у розмірі 369 600 грн., суд правомірно вирішив стягнути з останнього 36 960 грн. штрафу в доход Державного бюджету України, а оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій Відповідача, то судові витрати понесені Позивачем у вигляді державного мита і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на Відповідача.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

На підставі ст. 112 ГПК України судове рішення може бути переглянуто за двох умов: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору або розгляду справи про банкрутство і виявлення їх після прийняття судового рішення зі справи. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII ГПК.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені. Так, підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами може бути скасування рішення чи вироку суду, які у відповідності з ч.ч. 3 і 4 ст. 35 ГПК України були обов”язкові для господарського суду щодо фактів або певних подій і покладені ним в основу судового рішення. До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Таким чином, оскільки звіт про використані твори шляхом публічного сповіщення за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. ТОВ “Інтернет Медіа Файл” станом на час прийняття рішення по справі № 39/195 існував, проте про його існування не було відомо Позивачу і на думку Позивача інформація, викладена у звіті доводить використання Відповідачем об”єктів авторського права, які належать Позивачу, отже, останній мав право звернутися до господарського суду із заявою про перегляд рішення у справі №39/195 за нововиявленими обставинами.

В апеляційної скарзі Відповідач посилався на укладений з Третьою особою Ліцензійний договір № 011105 від 08.11.2005р., за яким остання надала Відповідачеві право на публічне сповіщення творів на території України, окрім тих творів, які були заборонені для використання шляхом публічного сповіщення суб”єктами авторського права. Відповідач при цьому вважав, що він не був повідомленій про таку заборону з боку Третьої особи. Позивач підтверджував, що він дійсно не забороняв Третій особі, як організації колективного управління авторськими правами, ліцензування використання творів шляхом публічного сповіщення.

Що стосується твердження Відповідача, що у пункті 2.2. Договору Третя особа прямо надає йому право відтворювати твори, не відповідає ні умовам Договору, ні вимогам Закону України “Про авторське право і суміжні права”.

Так, п. 2.2. Договору надає право Відповідачу використання творів лише шляхом публічного сповіщення творів, і ніяким іншим способом, крім публічного сповіщення.

Як було зазначено, відповідно до п. 29 Рекомендацій ВГСУ від 10.06.2004р. № 04-5/1107 розміщення творів у вигляді, доступному для публічного використання, є їх відтворенням у розумінні ст. 1 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, і тому на таке розміщення творів поширюється дія ст. 15 цього Закону. Згідно ч. 2 п. 1 ст.31 Закону України “Про авторське право і суміжні права” майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені; а майнові права, не зазначені в авторському договорі, як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Таким чином, права на відтворювання і розповсюдження творів не були передані Відповідачу з боку Третьої особи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Відповідач, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

При цьому, апеляційна інстанція вважає за необхідне також зазначити наступне.

Згідно ст. 114 ГПК України рішення і ухвали, що набрали законної сили і прийняті судом першої інстанції, переглядаються господарським судом, який прийняв ці судові рішення.

Перегляд за нововиявленими обставинами постанов і ухвал апеляційної і касаційної інстанції, якими змінено або скасовано судове рішення суду першої інстанції, здійснюється судом тієї інстанції, яким змінено або прийнято нове судове рішення.

Заява, подання прокурора про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами розглядаються господарським судом у судовому засіданні у місячний строк з дня їх надходження.

Неявка заявника та інших осіб, які беруть участь у справі, не є перешкодою для розгляду заяви.

За результатами перегляду судового рішення приймаються:

1) рішення - у разі зміни або скасування рішення;

2) постанова - у разі зміни або скасування постанови;

3) ухвала - у разі зміни чи скасування ухвали або залишення рішення, ухвали, постанови без змін.

Рішення, ухвала, постанова, прийняті за результатами перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, надсилаються сторонам, прокурору у п”ятиденний строк з дня їх прийняття.

Рішення, ухвала, постанова, прийняті за результатами перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, можуть бути переглянуті на загальних підставах.

У разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне частково змінити резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2007р., доповнивши його пунктом 1 наступного змісту: “Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Чесна музика” про перегляд рішення господарського суду м. Києва від 08.11.2006р. у справі №39/195 за нововиявленими обставинами, задовольнити. Рішення господарського суду м.Києва від 08.11.2006р. у справі № 39/195 скасувати повністю”. Відповідно, пункти 1-8 оскаржуваного рішення суду, вважати пунктами 2-9.

Разом з тим, така зміна резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2007р., не тягне за собою визнання його незаконнним чи необгрунтованим та, відповідно – задоволення поданої Відповідачем апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги ТОВ “Інтернет Медіа Файл”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернет Медіа Файл” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2007р. у справі № 39/195 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Чесна музика” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернет Медіа Файл”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Асоціація “Дім авторів музики в Україні”, про стягнення 369 600,00 грн. компенсації за порушення авторського права, – без змін.

Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2007р. доповнити пунктом 1 наступного змісту: “Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Чесна музика” про перегляд рішення господарського суду м. Києва від 08.11.2006р. у справі №39/195 за нововиявленими обставинами, задовольнити. Рішення господарського суду м.Києва від 08.11.2006р. у справі № 39/195 скасувати повністю”. Відповідно, пункти 1-8 цього рішення суду, вважати пунктами 2-9.

2. Справу № 39/195  повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

22.10.07 (відправлено)