КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2007                                                                                           № 7/183

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від прокуратури: Козакова І.М. старший прокурор відділу (посвідчення № 133

від 05.09.07р.);

від позивача - Іванець В.А. дов. б/н від 12.05.06р.;

від відповідача - Шурига Г.С. дов. № 26/04 від 26.04.07р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Любич"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 25.09.2007

у справі № 7/183

за позовом                               Прокурора Козелецького району Чернігівської області в інтересах держави в особі Крехаївської сільської ради

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Любич"

про                                                  передачу в комунальну власність Крехаївської сільської ради об’єкта житлового фонду

В судовому засіданні 11.12.07р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 18.12.07р.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Козелецького району Чернігівської області в інтересах держави в особі Крехаївської сільської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Любич” про передачу об’єкта житлового фонду до комунальної власності Крехаївської сільської ради.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 25.09.2007р. позов задоволено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Любич” не погоджуючись з вказаним рішенням подало апеляційну скаргу в якій просить вказане рішення скасувати, прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що спірний будинок не відноситься до житлового фонду, оскільки в ньому весь час знаходилась “контора” КСП, за цією ж адресою було зареєстроване місце знаходження  КСП та його правонаступника (відповідача по справі).

Також, відповідач стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з такими вимогами, сільська рада рішення про прийняття спірного будинку не приймала, а ТОВ “Любич” згоди на його передачу не давало.

Тому, відповідач вважає, що суд першої інстанції  прийняв оскаржуване рішення без повного та всебічного з’ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокуратурою Чернігівської області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення, оскільки на думку прокуратури рішення прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Прокурор, що приймав участь в судовому засіданні повністю підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення  без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників відповідача та позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю “Любич” вбачається, що останнє є правонаступником всіх майнових прав та обов’язків Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Крехаїв”, який створений в процесі реорганізації Колективного сільськогосподарського підприємства “Крехаїв”.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спірний будинок за адресою: с. Крехаїв, вул. Лесі Українки, 90 будувався КСП “Крехаїв”.

В подальшому,  в процесі реорганізації, спірний будинок на підставі рішення зборів КСП “Крехаїв” та інвентаризаційного акту від 30.03.2001 р. (позиція № 76) складеного станом на 01.01.2001 р., підписаного уповноваженими представниками КСП та СВК, було передано  до СВК “Крехаїв”.

Пунктом 8 ст.31 Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство” передбачено, що об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємства, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств -правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв’язку з цим, вважаючи зазначені нижче будинки житловими, Голова Крехаївської сільської ради звернувся до ТОВ “Любич” з вимогою про передачу у комунальну власність два будинки, що знаходяться в с. Крехаїв по вул. Садовій 2 та Лесі Українки, 90.

Не отримавши відповідь на свою вимогу, сільський  Голова звернувся із заявою до прокуратури Козелецького району, в якій він просив зобов’язати ТОВ “Любич” передати до комунальної власності  будинок в с. Крехаїв по вул. Лесі Українки, 90.

За результатами перевірки вказаної заяви прокуратура Козелецького району звернулась з позовом  в інтересах держави в особі Крехаївської сільської ради до ТОВ “Любич” про зобов’язання останнього передати у комунальну власність спірний будинок.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.09.2007р. позов задоволено повністю.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що спірний будинок будувався КСП “Крехаїв” як житловий, не підлягав розпаюванню, не був включений до пайового фонду та статутного фонду СВК “Крехаїв”, на праві власності останньому також не належав.

Також, місцевий господарський суд зазначив, що ТОВ “Любич”, як правонаступник СВК “Крехаїв” документально не довів права власності на спірний об’єкт та не надав доказів правомірності взяття його на баланс, згідно якого вартість будинку складає  - 30409,37 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та керуючись ст. 31 Закону України “Про колективне сільськогосподарське підприємство” і Постановою Кабінету Міністрів України № 1253 від 13.08.2003 р., з урахуванням рішення виконкому Крехаївської сільської ради № 14 від 26.02.2007 р. “Про передачу на баланс Крехаївської сільської ради житлових будинків, що знаходяться   на балансі ТОВ “Любич””, суд першої інстанції прийшов до висновку  про обґрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю “Любич” є правонаступником всіх майнових прав та обов’язків Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Крехаїв”, яке створене в процесі реорганізації Колективного сільськогосподарського підприємства “Крехаїв”.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спірний будинок за адресою: с. Крехаїв, вул. Лесі Українки, 90 будувався КСП “Крехаїв”.

В подальшому, в процесі реорганізації, спірний будинок на підставі рішення зборів КСП “Крехаїв” та інвентаризаційного акту від 30.03.2001 р. (позиція № 76) складеного станом на 01.01.2001 р., підписаного уповноваженими представниками КСП та СВК, було передано  до СВК “Крехаїв”.

Відповідно до п. 8 ст.31 Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство” об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємства, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств -правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.4 Житлового кодексу України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

-жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

-жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

-жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

-жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

-квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Так дійсно, об’єкти  соціальної сфери і житлового фонду не підлягають паюванню в процесі реорганізації та повинні бути передані до комунальної власності.

Однак докази того, що спірний будинок за адресою: с. Крехаїв, вул. Лесі Українки, 90 відноситься до соціальної сфери чи житлового фонду або використовувався як житловий чи пристосований для цього, позивачем не надані, в матеріалах справи також відсутні.

Рішенням Крехаївської сільської ради від 14.03.07р., яким начебто затверджено рішення виконкому № 14 від 26.02.07р., на яке посилається суд першої інстанції, зобов’язано виконком  Крехаївської сільської ради з’ясувати чи являється спірний будинок за адресою: с. Крехаїв, вул. Лесі Українки, 90 житловим та зобов’язано ТОВ “Любич” надати необхідні документи.

Тобто, Крехаївська сільська рада не тільки не приймала рішення про прийняття спірної будівлі до комунальної власності, а навпаки зазначила  про відсутність підстав для її прийняття, у зв’язку з відсутністю необхідних доказів та документів.

Належні докази того, що в цій будівлі проживали чи проживають фізичні особи відсутні, пояснення фізичних осіб, які зібрані прокуратурою Козелецького району в рамках перевірки заяви Голови сільської ради, не можуть бути розцінені, як докази у зв’язку з їх неналежністю в силу вимог ст.ст. 32, 34 ГПК України.

Крім того, як вбачається із Статуту відповідача, його місце знаходження зареєстроване за адресою спірного будинку, приміщення якого, що не заперечується сторонами, використовується для розміщення керівних органів та адміністративного персоналу ТОВ “Любич”.

Докази того, що, як стверджував суд першої інстанції, спірний будинок не підлягав розпаюванню, незважаючи на вимоги ухвали Київського апеляційного господарського суду від 27.11.07р., прокурором та позивачем також не надані.

Надана представником позивача книга складського обліку (копія в справі), в якій під номером  33 записано “жила будівля (контора)” не засвідчує приналежність спірної будівлі до житлового фонду, тим більше, що представником відповідача надана книга  складського обліку матеріалів ТОВ “Любич” р-к № 10 Основні засоби (копія в справі),  в якій під номером 33 спірна будівля записана як “контора”.

Будь-яких інших доказів в обґрунтування позовних вимог, ні прокуратурою, ні позивачем не надано.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на вимоги ст. 33 ГПК України та на встановлені вище обставини Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду – скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Любич” задовольнити.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 25.09.2007 у справі № 7/183 скасувати i прийняти нове рішення,  яким в позові відмовити.

Стягнути з Крехаївської сільської ради Козелецького району, Чернігівської області (17073, с. Крехаїв, Козелецький район, Чернігівська область, вул. Лесі Українки, 55, код ЄДРПОУ 4413408) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Любич” (17073, с. Крехаїв, Козелецький район, Чернігівська область, вул. Лесі Українки, 90, р/р 260061721 в ВАТ “Райффайзен Банк “Аваль” м. Чернігів, МФО 353348, ) 152,05 грн. витрат по сплаті державного мита.

Наказ на виконання даної постанови доручити видати господарському суду Чернігівської області.

Матеріали справи №  7/183  повернути господарському суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді

24.12.07 (відправлено)