СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21.09.07                                                                                 Справа № 1/452пн-ад.

Суддя Зюбанова Н.М., при секретарі судового засідання Андрущенко Г.М.,     розглянувши матеріали справи за позовом

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська

до відповідача –Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську

про стягнення 403 грн. 16 коп.

за участю представників:

від позивача –Соколов М.М., дов. від 27.09.06 № 13217/07 ;

від відповідача –Лаптінова Н.М., дов. від 09.01.07 № 03/04;

в с т а н о в и в:

Суть спору: про стягнення з відповідача 403 грн. 16 коп., які виплачені ним на поховання Іваненка М.Г., який одержував пенсію по інвалідності /з врахуванням заяви позивача за листом від 06.09.07 № 7715/07 про зміну підстав та предмету позову/.

Відповідач за листом від 21.09.07 № 03/3495 проти позову заперечує та посилається на те, що витрати на поховання проводяться у разі смерті потерпілого, що настала з обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та за наявності причинного зв"язку смерті потерпілого з одержаним каліцтвом. Щодо решти вимог, то відповідач посилається на ст. 10 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", якою не передбачено пенсії по інвалідності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до наступного.

Так, у відповідності зі ст. ст. 21, 24 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.09.99 № 1105-ХІV /далі –Закон № 1105/, передбачений обов’язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я  або у разі його смерті при настанні страхового випадку сплачувати йому або особам, що перебувають на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку з втратою годувальника , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до ст. 15 Закону № 1105 страхування від нещасного випадку здійснює Фонд, який є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі Статуту, і є окремою юридичною особою.

Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків, відповідно зі ст. 18 Закону № 1105 є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Робочим органом виконавчої дирекції Фонду  є їх управління в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділеннях в районах та містах обласного призначення. Управління та відділення виконавчої дирекції Фонду є самостійними юридичними особами.

У відповідності до ст. 7 Закону України “Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності ”, починаючи з 01.04.01 Фонд повинен відшкодовувати Пенсійному фонду України пенсії сплачені особам, яким вони призначені внаслідок нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, оскільки з вказаного часу підприємства здійснюють платежі за соціальним страхуванням Фонду.

Розмір відшкодування суми виплачених пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначається у спільних актах, підписаних відповідальними особами обох фондів.

Як встановлено при розгляді справи, за станом на день судового розгляду сторонами підписаний акт за січень 2007 року на суму 10139 грн. 12 коп. з боку відповідача, позивачем визначено до відшкодування 10542 грн. 28 коп., різниця склала 403 грн. 16 коп., які заявлені позивачем до стягнення.

Зі складеного сторонами протоколу розбіжностей за спірний період вбачається, що вказана вище сума стосуються пенсіонера Іваненка М.Г.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченнях за листом від 21.09.07 № 03/3495.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Так, ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик мас право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Частиною 2 статті 24 Закону України № 1105 закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори, щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до Постанови Пенсійного Фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 № 5-4/4 “Про затвердження порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій, пов’язаних з втратою годувальника , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання” /далі –Порядок № 5-4/4/ визначений порядок відшкодування витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій, пов’язаних з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, який проводиться на централізованому рівні між виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків та Пенсійним фондом України.

Однак вказаний Порядок № 5-4/4  не врегульовує спірних відносин, які виникли за матеріалами даної справи, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору. Саме тому позивач не заявляє вимоги про стягнення сум за актами звірення у тих частинах, які підписані відповідачем. За таких обставин судом відхиляються заперечення відповідача про те, що він не може бути відповідачем у справі та проведення розрахунків на централізованому рівні.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 20.03.07 по справі № 21-897 у разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Вимоги позивача про відшкодування витрат на поховання у сумі 403 грн. 16 коп. є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено причинний зв"язок смерті потерпілого Іваненка М.Г. з одержаним каліцтвом. Смерть особи від загального захворювання, яка отримувала пенсію за втратою годувальника, не є страхових випадком, при настанні якого виникає обов"язок Фонду відшкодування витрат, пов"язаних з похованням.

Аналогічну  правову позицію висловлено також  Донецьким апеляційним адміністративним судом у постанові від 31.07.07, винесеній по справі № 2-а-1444/07.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 128, 158-163, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 26.09.07.

Суддя                                                                                Н.М.Зюбанова