ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.07

Справа №АС10/549-07.

Господарський
суд Сумської області у складі:

Головуючого
судді -Малафеєвої І.В.

розглянувши
справу

За
позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1,

м. Конотоп

до
відповідачів          1. Конотопської
міжрайонної державної податкової інспекції

2. Головне
управління Державного казначейства України в Сумській області

3. Конотопське
управління Головного управління Державного казначейства України в Сумській
області

про
визнання нечинним податкових повідомлень-рішень

Представники:

від
позивача:           ОСОБА_2(дов. № ВКА №
953435 від 29.10.2007р.)

ОСОБА_3

від
відповідача:           1. Білик В.А.

2. Костенко І. Ю.
(дов. № 11961/9/10-06 )

3. Нагорна Т.О.

Суть
спору: Позивач просить визнати нечинним податкові повідомлення - рішення  відповідача від 10.09.2007р. № 000142172/0 та
№/0.

У
судовому засіданні 26.11.2007 р. розглянуто питання про виправлення помилки, в
назві відповідача по справі, а саме
замість Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції зазначено
вірну назву першого відповідача - Конотопська міжрайонна державна податкова
інспекція.

Також
в судовому засіданні 26.11.2007 р. судом залучено до справи другим відповідачем
Головне управління Державного казначейства України у Сумській області, третім
відповідачем - Конотопське
управління  Головного управління Державного
казначейства України  у Сумській області.

Згідно
уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з державного бюджету на
користь позивача 132738,00 грн. бюджетного відшкодування податку  на додану вартість; стягнути з першого
відповідача  14836,12 грн. на
відшкодування матеріальних збитків, завданих незаконними діями і бездіяльністю
та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1475,74 грн.

Відповідач
падав відзив на позов, в якому вважає винесені ним податкові повідомлення -
рішення такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а тому просить
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В
судовому засіданні 10.12.2007 р. перший відповідач подав додаткові заперечення
проти позовної заяви, другий відповідач - Головне управління державного
казначейства України в Сумській області - пояснення своєї позиції з предмету
спору, у якому зазначено, що відповідно до п.4.1 Порядку відшкодування податку
на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації
України та Головним управлінням Державного казначейства України № 209/72 від
02.07.1997р., органи Державного казначейства здійснюють відшкодування податку
на додану вартість за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Станом
на 10.12.2007р. до Головного управління Державного казначейства України в
Сумській області не надходило відповідних документів для відшкодування податку
на суму 132738,00 грн., а тому на даний час підстави для його відшкодування
Позивачу у Головного управління відсутні.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив
наступне.

17.11.2006
року позивачем була подана Конотопській МДПІ
декларація з податку па додану вартість за жовтень 2006р. разом з
розрахунком бюджетного відшкодування та заявою про таке відшкодування у сумі
132738 грн. на поточний рахунок.

Відповідно
до положень п.7.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» ця
сума повинна бути відшкодована позивачу до 27 січня 2007р.

Відповідач
17.01.2007р. здійснив документальну перевірку правильності обчислення
розрахунку бюджетного відшкодування Позивачем, про що склав Довідку №12/17-2
, в якій зазначив, що проведеною перевіркою порушень не встановлено,
і підтвердив заявлену Позивачем до відшкодування суму ПДВ 132738 гри., але у
встановлений Законом термін (протягом 5-ти днів з моменту закінчення перевірки)
висновків про таке відшкодування органам Державного казначейства України не
надав.

Позивач
звернулася до ДПА в Сумській області із запитом про причини затримки надання
висновків. У своїй відповіді на це звернення (лисі від 19.06.2007р. №10447/3/17-І20/126/ЗВ)
ДПА в Сумській області повідомила, що податковими органами проводилися
зустрічні перевірки, в ході яких отримано підтвердження заявлених до
відшкодування сум матеріали висновків по розрахунку бюджетного відшкодування
направлені на розгляд та узгодження до ДПА України і що після розгляду їх
центральним податковим органом .узгоджені суми будуть відшкодовані.

Проте,
Конотопська МДПІ 23.08.2007р. провела позапланову виїзну документальну
перевірку позивача з питання правомірності включення до складу податкової
декларації з податку на додану вартість сум ПДВ, сплачених у зв'язку з
придбанням нежитлової будівлі за договором купівлі-продажу від 11.09.2006р.

В
ході цієї перевірки перевірялися ті самі документи, що й при перевірці
17.01.2007р., але висновки щодо правомірності включення до податкового кредиту
суми податку на додану вартість 134979грн. 75коп. по податковій накладній №2
від 11.09.06р., виданій позивачу платником податку на додану вартість
підприємцемОСОБА_4виявилися протилежними тим, які були викладені у Довідці від
17.01.2007р.

Так,
відповідачем зазначено, що в межах договору купівлі-продажу нежитлової споруди
від 11.09.2006р. сторони діяли не як підприємці, а як фізичні особи - не
суб'єкти підприємництва, і на підставі цього припущення зроблено висновок про
те, що сума податку на додану вартість 134979грн.75коп., сплачена позивачем у
зв'язку з придбанням цієї споруди, і перерахована до бюджету
продавцемОСОБА_4включена до податкового кредиту ОСОБА_1неправомірно, про що і
зазначено в Акті перевірки №274/17-2/ від 23.08.2007р.)

На
підставі цього акту 10 вересня 2007р. Конотопською МДПІ  були прийняті податкове-повідомлення-рішення
№000142172/0, яким зменшено на 132738грн. суму бюджетного відшкодування податку
на додану вартість, заявленого позивачем у декларації за жовтень 2006р., та
№/0, яким позивачу  визначено
суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість - 3361грн.50коп. (
2241грн. за основним платежем та 1205грн. за штрафними санкціями).

Суд
вважає, що висновки відповідача суперечать чинному законодавству і ґрунтуються
на помилкових твердженнях про те, що нежитлова будівля, у зв'язку із придбанням
якої був сплачений цей податок, була придбана згідно договору купівлі-продажу,
сторонами якого були фізичні особи ОСОБА_1та ОСОБА_4а не суб'єкти
господарювання - підприємці ОСОБА_1та ОСОБА_4як зазначено в акті.

Позивач
(покупець), і ОСОБА_4(продавець) на момент укладання договору купівлі-продажу
були зареєстровані в установленому порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності і як платники ПДВ. Продаж і придбання нежитлової будівлі
здійснювалися у межах підприємницької діяльності, так як відповідно до умов
приватизації, в процесі якої ця будівля була придбанаОСОБА_4вона може
використовуватися виключно для підприємницької діяльності (торгівлі чи
громадського харчування).

Відносини,
які виникли між Позивачем і продавцем будівлі при укладенні договору
купівлі-продажу, по своїй суті є господарсько-правовими, так як обидві сторони
на момент його укладення були суб'єктами підприємницької діяльності,  нежитлова будівля придбавалася з метою
використання у підприємницькій діяльності, про що свідчить, зокрема, п. 4.4
договору купівлі-продажу    від
11.09.2006р., згідно якого позивач
взяла   на   себе
обов'язки   використовувати   цю
будівлю   для   торгівлі
чи громадського  харчування, тобто
у підприємницькій діяльності. Таким
чином немає жодних  підстав
припускати, що діяльність позивача по придбанню даної будівлі   не відносилася до її підприємницької
діяльності.

Згідно  ч.2
ст.128   Господарського   кодексу
України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім
своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Саме
тому ні Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій, ні Інструкція про
ведення Державного реєстру правочинів, ні Порядок   ведення
Реєстру   прав   власності
на   нерухоме   майно
не   передбачають включення в посвідчувані
правочини та реєстри відомостей про те, чи є фізичні особи - сторони правочину та
власники нерухомості суб'єктами підприємницької діяльності, чи ні.

Тимчасове
положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене
Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 з доповненнями та
змінами, передбачено лише дві категорії власників - юридичні та фізичні особи,
третьої категорії - фізичних осіб-підприємців це Тимчасове положення не
передбачає. Саме тому витяг про право власності на нерухоме майно свідчить про
те, що будівля по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належитьОСОБА_4і не
містить відомостей про те, що ця громадянка є суб'єктом підприємницької
діяльності (на підтвердження наведеного додається копія листа КП - Конотопське
МБТІ №1599).

Таким
чином, МДПІ посилається на відсутність доказів придбання будівлі суб'єктом
підприємницької діяльності   в  документах,
в  яких  таких
доказів  відповідно   чинного законодавства і не повинно бути, але
не бере до уваги інші неспростовні і незаперечні докази  того,
що  будівля придбана саме  суб'єктом підприємницької діяльності,  який зареєстрований в установленому порядку
як платник податку на додану вартість.

Такими  доказами
є  п.  4.4
договору  купівлі-продажу     від
11.09.2006р.,  яким   на позивача, зокрема, покладено обов'язки
використовувати придбану будівлю за певним профілем   -
під   торгівлю   або
громадське   харчування,   тобто
у   підприємницькій діяльності.

Крім   того,
такими  доказами  є  те,  що
придбана  будівля   оплачена
коштами   з банківського   рахунку,
який   перебуває   на
обліку   в   МДПІ,
як   рахунок суб'єкта   підприємницької діяльності, про що свідчать
платіжні доручення, копії яких є в матеріалах справи, і п. 1.14 та п.2.1   акта перевірки, а також те, що вона
використовується  позивачем у
підприємницькій діяльності (п.1.4 акта перевірки).

Позивач
на момент придбання будівлі була зареєстрована в установленому порядку як
суб'єкт   підприємництва  і  як  платник
податку на додану вартість,
придбала  будівлю  для
використання  у
підприємницькій  діяльності і саме так її
використовує, включила придбану будівлю до складу основних засобів, які
використовуються для здійснення оподатковуваних податку на додану вартість
операцій, сплатила продавцю у зв'язку з її придбанням податку на додану
вартість у сумі 134979грн.75коп.. продавець включив цю суму до своїх
зобов'язань в декларації з податку на додану вартість і  повністю розрахувався з бюджетом за цими
зобов'язаннями, тому дана сума включена позивачем до податкового кредиту у
повній відповідності до чинного законодавства, зокрема, у відповідності до
вимог п.7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Враховуючи
все викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання
нечинними податкових повідомлень - рішень відповідача від 10.09.2007р. №
000142172/0 та №/0 є правомірними, обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Відповідно,
підлягає задоволенню і вимога позивача щодо стягнення з доходів Державного
бюджету 132739 грн. бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Правомірність
чого визначена в довідці відповідача від 17.01.2007 р. згідно з п.п. 7.7.5
п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Вимога
позивача по стягненню 14836,12 грн. у відшкодування матеріальних збитків,
розрахованих як інфляційні, задоволенню не підлягає, оскільки сплата
боржником  кредиторові боргу з
врахуванням індексу інфляції передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України як
правовий наслідок порушення зобов'язання у цивільно-правових відносинах, як не
мають місця між позивачем та відповідачами у справі.

Згідно
ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати по сплаті судового
збору в сумі 1330,78 грн. відшкодовуються позивачу з державного бюджету.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити
частково.

2.          Визнати нечинним податкові
повідомлення - рішення  Конотопської
міжрайонної державної податкової інспекції від 10.09.2007р. № 000142172/0 та
№/0 .

3.          Стягнути з Державного бюджету
(рах.0008, код платежу 14010200, банк ГДКУ в Сумській області, МФО
837013, код ЗКПО 23635072) на користь
приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, і.к. НОМЕР_1) 132738 грн.
бюджетного відшкодування  з податку на
додану вартість.

4.          В частині стягнення з Конотопської
міжрайонної державної податкової інспекції на користь приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, і.к. НОМЕР_1)
14836,12 грн. збитків - відмовити.

5.          Стягнути з Державного бюджету (УДК
Сумської області, МФО 837013, код 23636315) на користь  приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, і.к.
НОМЕР_1) 1330,78 грн. витрат по сплаті судового збору

6.          Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку.

7.          Заява про апеляційне оскарження
постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

8.          Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ
І.В.МАЛАФЕЄВА

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний
текст постанови підписаний 12.12.2007
р.