ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 листопада 2007 р.

№ 10/257-07

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на рішення

господарського суду Сумської
області від 16.08.2007

у справі

№ 10/257-07 господарського суду
Сумської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до

1.Сумської Міжрайонної державної
податкової інспекції, 2.Головного управління державного казначейства України
в Сумській області

про

стягнення 55096,13 грн.

в судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача:

не з'явилися

від відповідачів:

Петрищев О.О.-дов.№3298-П/9/10-с
від 20.03.2007

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Сумської області від 16.08.2007 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що
відповідно  ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав належних доказів
фактичного понесення витрат з надання йому правової допомоги із захисту прав та
законних інтересів, стосовно стягнення збитків та моральної шкоди, завданої
відповідачем.

Не погоджуючись з судовим рішенням
СПД ФО ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою і просить його скасувати, мотивуючи тим, що судом порушені норми
процесуального та матеріального права, зокрема, 47 Господарського
процесуального кодексу України, ст. ст. 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним у
задоволенні касаційної скарги відмовити.

Рішенням господарського суду
Сумської області від 05.09.2005 у справі № 4/177-05 визнано недійсним рішення
Сумської МДПІ  №/2 про
застосування до ПП ОСОБА_1 фінансових санкцій в розмірі 37130,25 грн..

Рішення суду набрало законної сили.

За твердженням позивача, незаконне
рішення відповідача потягло суттєві зміни в його житті та діяльності, а також
негативно вплинуло на ділову репутацію, у звязку з чим він поніс збитки у
вигляді упущеної вигоди, транспортні витрати, витрати на правову допомогу та
зазнав моральної шкоди.

Відповідно до ст. 42 Господарського
кодексу України, підприємництво -самостійна, ініціативна, систематична, на
власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктом господарювання
з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Господарський суд встановив, що
прийняття податковою інспекцією рішення само
по собі, не впливало на підприємницьку діяльність позивача, його майно
та рахунки не арештовувалися, будь-яких примусових дій відносно нього, які б
були прямим втручанням у підприємницьку діяльність посадовими особами МДПІ не
вчинялося.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що розрахунок збитків зроблений позивачем теоретично і належних доказів
спричинення цих збитків саме Сумською МДПІ позивачем не доведено.

Відповідно ст. 1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні
ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стосовно витрат пов'язаних з
оплатою правової допомоги, то господарський суд обгрунтовано відмовив в їх
задоволенні, оскільки, позивачем наданий договір про правову допомогу від
01.03.2005, укладений з ОСОБА_2, однак, доказів того, що даний договір і сплата
коштів пов'язані з оскаржуванням рішення податкового органу,позивач суду не
надав.

Також позивач не надав суду доказів
пов'язаних з витратами на проїзд до міст Суми, Харків та Київ.

За ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як встановлено господарським судом,
перевірка позивача здійснювалася правомірно, а той факт, що податковий орган
невірно визначив розмір штрафних санкцій, не є завданням  моральної шкоди суб'єкту господарювання,
оскільки, він мав право скористатися і скористався відповідним правовим
механізмом щодо оскарження податкового рішення. Посилання позивача на статтю в
газеті "Панорама" № 12 від 23.03.2005 є безпідставними, оскільки,
Сумська МДПІ не є автором даної статті.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що господарським судом
Сумської області дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому
судове рішення відповідає чинному законодавству України та обставинам справи та
підстав для його скасування  немає.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В
задоволенні касаційної скарги відмовити.

Рішення від 16.08.2007
господарського суду Сумської області зі справи №  10/257-07 залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко