ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.12.07 р.                                                                               Справа № 44/356пд

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою першого заступника прокурора Донецької області (прокурор відділу Завгородня Т.В., посвідчення 1184) в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики України (представник до судового засідання не з’явився) та Фонду державного майна України (представник до судового засідання не з’явився), до державного науково-виробничого підприємства „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” (директор Кайнов В.І., наказ 232-п від 10.10.06 року, та представник Заікін В.М., довіреність від 07.09.07 року) та до товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” (представник до судового засідання не з’явився), про:

·          визнання недійсним договору купівлі-продажу цеху фінішної обробки деталей та експериментального цеху № 1 від 09.02.07 року за номером 807;

·          зобов’язання державного науково-виробничого підприємства „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” повернути товариству з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” отримані за договором купівлі-продажу від 09.02.07 року за номером 807 грошові кошти в сумі 1’573’739 грн.;

·          зобов’язання товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” повернути державному науково-виробничому підприємству „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” отримані договором купівлі-продажу від 09.02.07 року за номером 807 цех фінішної обробки деталей та експериментальний цех № 1, розташовані в місті Артемівську по вулиці Трудовій 2, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Донецької області Марчук Н.В. (далі – Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики України (далі – Міністерство) та Фонду державного майна України (далі – Фонд) до державного науково-виробничого підприємства „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” (далі – Завод) та до товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” (далі – Товариство) про визнання недійсним договору купівлі-продажу цеху фінішної обробки деталей та експериментального цеху № 1 від 09.02.07 року за номером 807 (далі – Договір), за яким Завод продав Товариству нежитлові приміщення, розташовані за адресою місто Артемівськ, вулиця Трудова 2 – цех фінішної обробки деталей площею 1’750 м2 та експериментальний цех № 1 площею 864,87 м2 (далі – Приміщення). Позовні вимоги Прокурора ґрунтуються на приписах частини 1 статті 203, статті 215, а також норм статей 75 ГК України та статті 11 Закону України „Про управління об’єктами державної власності”, зокрема, на протизаконності продажу Товариству Приміщень, оскільки Завод, як державне комерційне підприємство, мав попередньо погодити цей продаж з Фондом, наразі через включення Приміщень до переліку об’єктів, які не підлягають приватизації, Завод взагалі був не вправі продавати Приміщення.

Представник Прокурора в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та висунув клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Приміщення та заборони Бюро технічної інвентаризації здійснювати дії щодо реєстрації прав власності на Приміщення.

Позивачі Міністерство та Фонд до судового засідання не з’явилися, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце засідання, наразі у письмовому вигляді повністю підтримали позовні вимоги Прокурора.

Представник відповідача Заводу в судовому засіданні заперечив проти позову, вважаючи процедуру продажу правомірною, та зазначив, що продаж Приміщень був погоджений з Міністерством (органом управління майном Заводу). Відповідач вважає, що зміни до статті 75 ГК України, які зобов’язують погоджувати продаж Приміщень з Фондом – набрали законної сили 02.02.07 року, тобто вже після фактичного продажу Приміщень на аукціоні Донецької товарної біржі. Відповідач завважив, що повернення суми продажу за Договором призведе до банкрутства Заводу.

Представник Товариства до судового засідання жодного разу не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце судового засідання, відзиву на позовні вимоги не надав.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно статутних документів Заводу (розділи 1 та 2 статуту), останній є державним комерційним підприємством в розумінні статті 74 ГК України. Згідно статті 1 та додатку № 1 до Закону України „Про перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації”, Завод є об’єктом права державної власності, що не підлягає приватизації.

Згідно протоколів Артемівської філії Донецької товарної біржі №№ 001-Н та 002-Н від 02.02.07 року, Приміщення були проданими Товариству за 881’912 грн. та 691’827 грн. відповідно.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки Заводу та Товариства, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України. Договір посвідчений приватним нотаріусом Барановим С.М., внесений до реєстру нотаріуса під номером 807.

Таким чином, в силу статті 655 ЦК України та розділів 1-2 Договору, продавець Завод зобов’язався передати у власність покупця Товариства Приміщення, а Товариство зобов’язалося прийняти Приміщення та сплатити за них грошову суму 1’573’739 грн. не пізніше 25.03.07 року. Факт здійснення оплати за Договором підтверджено наданими Заводом банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Факт передачі 23.04.07 року Приміщень Товариству підтверджено відповідним актом приймання-передачі. 10.05.07 року Товариство зареєструвало право власності на Приміщення, на що вказує витяг № 14500656.

Імперативні приписи абзацу 2 частини 5 статті 75 ГК України вказують на те, що Завод вправі продавати об’єкти нерухомості (такі, як Приміщення) лише за умови додаткового погодження з Фондом. Зазначена норма права набрала законної сили з 02.02.07 року – з моменту оприлюднення в газеті „Урядовий кур’єр” № 20 за 2007 рік, тому суд вважає цю норму такою, що має регулювати відповідні правовідносини як на момент проведення аукціону (02.02.07 року), так і на момент укладення Договору (09.02.07 року).

Посилання Заводу на те, що продаж нерухомості був погоджений з Міністерством – не має жодного юридичного значення для правової оцінки правовідносин у справі, оскільки доказів додаткового обов’язкового погодження продажу Приміщень з іншим суб’єктом – Фондом – відповідачі суду не надали.

Частиною 9 статті 11 Закону України „Про управління об’єктами державної власності” визначено, що Завод не вправі здійснювати дії щодо відчуження майна, яке перебуває у його статутному фонді, до моменту виключення Заводу з переліку об’єктів державної власності, що не підлягають приватизації. Наразі, згідно пояснень Заводу, довідок № 01-бух від 07.12.07 року та № 01-131 від 07.12.07 року та інших матеріалів справи (свідоцтв про право власності тощо) – Приміщення входили до статутного фонду Заводу та в силу вказаної норми права не могли бути відчуженими до моменту виключення Заводу з переліку об’єктів державної власності, що не підлягають приватизації.

Таким чином, з огляду на висновки суду щодо включення Заводу до переліку об’єктів, які не підлягають приватизації, а також щодо необхідності погодження продажу Приміщень з Фондом, в порядку частини 1 статті 203 та статті 215 ЦК України Договір підлягає визнанню судом недійсним через невідповідність його змісту приписам абзацу 2 пункту 5 статті 75 ГК України та частині 9 статті 11 Закону України „Про управління об’єктами державної власності”.

Недійсні правочини не тягнуть за собою жодних правових наслідків, окрім тих, що пов’язані з їх недійсністю, як це визначено статтею 216 ЦК України. При цьому, кожна із сторін недійсного правочину має повернути іншій стороні все отримане за цим правочином (двостороння реституція). Аналогічні висновки зроблені і в Постанові Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 року № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, а також в роз’ясненні Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 року № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”.

З огляду на наведене, позовні вимоги Прокурора щодо зобов’язання Заводу повернути Товариству отримані за Договором 1’573’739 грн., а також зобов’язання Товариства повернути Заводу Приміщення – є цілком обґрунтованими з доказової та правової точки зору.

Клопотання Прокурора про накладення арешту на Приміщення – відхиляється судом з огляду на те, що суду не доведено наявності реальної загрози подальшого відчуження цієї Нерухомості Товариством.

Решта посилань та тверджень сторін до уваги судом не береться через їх неналежність до предмету спору або відсутність значення для юридичної кваліфікації правовідносин сторін.

Таким чином, причиною виникнення спору є протизаконне, всупереч норм ГК України та Закону України „Про управління об’єктами державної власності” укладення Договору. Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідачів.

На підставі ст.ст.203, 215, 216 ЦК України, ст.ст.74-75 ГК України, ст.11 Закону України „Про управління об’єктами державної власності”, ст.ст.1, 2, 4, 22, 27, 35, 36, 43, 49, 66-69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов першого заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України до державного науково-виробничого підприємства „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” та до товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” про:

·          визнання недійсним договору купівлі-продажу цеху фінішної обробки деталей та експериментального цеху № 1 від 09.02.07 року за номером 807;

·          зобов’язання державного науково-виробничого підприємства „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” повернути товариству з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” отримані за договором купівлі-продажу від 09.02.07 року за номером 807 грошові кошти в сумі 1’573’739 грн.;

·          зобов’язання товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” повернути державному науково-виробничому підприємству „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” отримані договором купівлі-продажу від 09.02.07 року за номером 807 цех фінішної обробки деталей та експериментальний цех № 1, розташовані в місті Артемівську по вулиці Трудовій 2.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу цеху фінішної обробки деталей та експериментального цеху № 1 від 09.02.07 року за номером 807, укладений між продавцем державним науково-виробничим підприємством „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” та покупцем товариством з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест”.

Зобов’язати державне науково-виробниче підприємство „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” повернути товариству з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” отримані за договором купівлі-продажу від 09.02.07 року за номером 807 грошові кошти в сумі 1’573’739 грн.

Зобов’язати товариство з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” повернути державному науково-виробничому підприємству „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” отримані договором купівлі-продажу від 09.02.07 року за номером 807 цех фінішної обробки деталей та експериментальний цех № 1, розташовані в місті Артемівську по вулиці Трудовій 2.

Стягнути з державного науково-виробничого підприємства „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” на користь Державного бюджету України державне мито у розмірі 42,50 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” на користь Державного бюджету України державне мито у розмірі 42,50 грн.

Стягнути з державного науково-виробничого підприємства „Експериментальний машинобудівний завод гірничо-шахтного та технологічного устаткування соляної промисловості” на користь місцевого бюджету міста Донецька, Ворошиловський район, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 59 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоінвест” на користь місцевого бюджету міста Донецька, Ворошиловський район, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 59 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 6 примірниках:

1-2 –позивачам

3-4 –відповідачам

5 –господарському суду Донецької області

6 –прокуратурі Донецької області