ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2007 року                                                                                   Справа № 3/161-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Маналакова А.О., дов. № 01-026-1926 від 04.12.2006р., юрисконсульт;

відповідача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.63, т.2);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-МИГ” м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2007 року

у справі № 3/161-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства “Алчевський металургійний комбінат”, Луганська область, м.Алчевськ

до  товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-МИГ”, м.Дніпропетровськ

про  стягнення 379 109 грн. 90 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2007р. (суддя Юзіков С.Г.) по справі № 3/161-07 за позовом відкритого акціонерного товариства “Алчевський металургійний комбінат”, Луганська область, м.Алчевськ (далі –ВАТ “Алчевський металургійний комбінат”) до товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-МИГ”, м.Дніпропетровськ (далі –ТОВ “Енерго-МИГ”) про стягнення 379 109 грн. 90 коп. позов було задоволено та з відповідача на користь позивача було стягнено 379 109 грн. 90 коп. основного боргу, 3 791 грн. 10 коп. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом невиконання відповідачем своїх договірних зобов’язань по наданню транспортно-експедиторських послуг в обсягах на отриману від позивач суму передоплати, фактом розірвання договору, укладеного між сторонами; в якості норм матеріального права суд послався на ст.1212 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням його оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі –ТОВ “Енрего-МИГ” м.Дніпропетровськ, посилається на невідповідність судового рішення нормам матеріального та процесуального права, неповне з’ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, недоведеність обставин справи, які господарський суд визнав встановленими, а саме:

- господарський суд порушив вимоги ст.ст.32, 34, 36 ГПК України, не прийнявши як належний доказ і не надав йому належної оцінки, відповіді позивача на претензію № 026-13юр/04 від 04.06.2004р., якою позивач визнав користування вагонами на суму 391 276 грн.80 коп.;

- господарським судом не застосовано до спірних відносин ст..629 ЦК України та не враховані вимоги відповідача, які підтверджуються позивачем у відповіді на претензію від 04.06.2004р., і які є більшими, ніж вимагає стягнути позивач;

- господарським судом не надано належної оцінки тому, що акт звірки взаєморозрахунків було складено до закінчення дії договору;

- господарським судом порушено вимоги ст.ст.1212, 653 ЦК України, оскільки передоплату було здійснено за укладеним між сторонами договором, а не без будь-яких правових підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач по справі –ВАТ “Алчевський металургійний комбінат” м.Алчевськ Луганської області –проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

17.07.2002р. сторонами укладено договір №181-1-062/1173 на виконання транспортно-експедиторських операцій при організації залізничних перевезень (далі Договір) (а.с.9-12, т.1).

Згідно з п. 1.2 Договору Замовник доручає, а Виконавець здійснює транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів Замовника залізничним транспортом.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору Виконавець зобов’язався організувати в інтересах Замовника перевезення, після отримання і узгодження із Замовником заявки на перевезення, проводити розрахунок їх вартості, надавити Замовнику рахунок на оплату даного перевезення.

За п. 2.2.1 Договору Замовник зобов’язався надати у письмовому вигляді заявки на перевезення вантажів.

Пунктом 1.1 розділу 1 договору сторони визначили, що договір регулює взаємовідносини сторін при організації перевезень вантажів у власному та орендованому рухомому складі по території України, оплаті залізничного тарифу та додаткових зборів (за узгодженням), які здійснює “виконавець” –ТОВ “Енерго-МИГ” за рахунок “замовника” –ВАТ “Алчевський металургійний  комбінат”, за ставками з ним узгодженим.

Пунктами 3.2-3.4 розділу 3 договору № 181-1-062/1173 від 17.07.2002р. сторони передбачили, що при взаєморозрахунках слід керуватись тарифним керівництвом № 1; у випадку оплати залізничного тарифу з особового рахунку “виконавця” або експедиторів “виконавця”, “замовник” надає “виконавцеві” кошти для виконання цього договору шляхом перерахування 100% передоплати на підставі рахунків, виставлених “виконавцем”, після відправки Вантажу “виконавець” здійснює перерахунок вартості послуг за фактично надану послугу та виписує рахунок-фактуру.

Згідно з п.3.7 розділу 3 договору щомісячно до 10 числа, наступного за місяцем надання послуг, сторони підписують акт виконаних за звітний місяць послуг з точним визначенням всіх перевезень та їх вартості; зазначений акт є підставою для розрахунку та виплати винагороди “виконавцю”.

Пунктами 8.1, 8.2 договору сторони встановили, що договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2003р.; якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не сповістить іншу сторону письмово про розірвання договору, строк його дії продовжується на наступний рік.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.651, 654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.188 Господарського кодексу України, ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Розділом 8 договору від 17.07.2002р. сторони визначили можливість та порядок розірвання договору в односторонньому порядку.

14.10.2006р. листом № 01-026-1197 (а.с.51-52, т.1) позивач звернувся з пропозицією про розірвання договору № 181-1-062/1173 від 17.07.2002р. Докази отримання зазначеного письмового повідомлення відповідно до п.8.2 розділу 8 договору містяться в матеріалах справи, відповідачем не спростовано жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України факт отримання цього листа, такі докази не направлялись судам обох інстанцій скаржником, відсутні в матеріалах справи.

Отже, господарським судом зроблено правильний висновок щодо розірвання договору від 17.07.2002р. № 181-1-062/1173 з 01.01.2007р. та припинення зобов’язань за договором у відповідності до ч.2 ст.653 ЦК України. Таким чином, після 01.01.2007р. змінився статус обох сторін за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, в період листопад-грудень 2004 року позивач здійснив в рахунок надання послуг за договором від 17.07.2002р. передоплату в сумі 3 150 842 грн. 57 коп., що не спростовується відповідачем будь-якими доказами в порядку ст..33 ГПК України, підтверджується актом взаємо звірки станом на 03.10.2005р., підписаним сторонами та скріпленим печатками обох сторін (а.с.43-50, т.1).

На виконання умов договору від 17.07.2002р. відповідачем було надано послуг на суму 2 785 725 грн. 78 коп., що підтверджується актами виконаних робіт (а.с.14, 16-17, 34-35, т.1), рахунками. Отже, різниця між сумою передоплати та сумою наданих відповідачем послуг складає 379 109 грн. 90 коп., що не спростовується відповідачем жодним доказом, наданим до справи відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Факт різниці в сумі 379 109 грн. 90 коп., яка виникла внаслідок передоплати позивачем грошових коштів за договором та в результаті часткового виконання відповідачем договірних зобов’язань також встановлений постановою ДАГС від 08.06.2006р. по справі № 20/314 та у постанові Вищого господарського суду України від 21.09.2006р. по вказаній справі, які набрали законної сили, що не спростовується сторонами (а.с.22-31, т.2), тобто, цей факт підтверджується як матеріалами цієї справи, зокрема, актом звірки, підписаним сторонами, рахунками, листами-заявками, актами виконаних робіт, так і є встановленими у відповідності до ч.2 ст.35 ГПК України.

Докази перерахування позивачеві 379 109 грн. 90 коп. отриманих в якості передоплати або здійснення послуг на вказану суму відсутні в матеріалах справи не надавались скаржником судам обох інстанцій при розгляді справи відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч.3 цієї статті положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні у разі припинення дії договору, що мало місце при розірванні договору від 17.07.2002р. Отже, після розірвання договору від 17.07.2002р., як зазначалось вище, сторони договору втратили свій статус як такий, а також змінився статус майна, зокрема, грошових коштів, які були отримані в якості передоплати за розірваним договором. Тому господарський суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо стягнення 379 109 грн. 90 коп. з відповідача на користь позивача на підставі п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані такими, що є підставою для зміни чи скасування рішення господарського суду по цій справі, а посилання скаржника на порушення господарським судом норм процесуального права не може бути прийнято в силу ч.2 ст.104 ГПК України.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2007р. по справі № 3/161-07 –залишити без змін; а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-МИГ” м.Дніпропетровськ –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко