ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 серпня 2007 р.

№ 31/30

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. -головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши  матеріали касаційної скарги

ТОВ "Пан Атлас Сервіс"

на постанову

Київського апеляційного
господарського суду  від 16 травня 2007
року

у справі

№ 31/30

господарського суду

міста Києва

за позовом

ТОВ "Пан Атлас Сервіс"

до

Приватного підприємства
"Софт Транс"

про

визнання додаткової угоди
недійсною

за участю представників сторін

від позивача -Якобчук В.Т.,
Котовський О.О.

від відповідача -Клименко О.В.

В С Т А Н О В
И В:

ТОВ "Пан Атлас Сервіс"
звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного
підприємства (ПП) "Софт Транс" про визнання недійсною додаткової
угоди № 1 від 02.03.2004 до договору № 10-2003/02.

ТОВ "Пан Атлас Сервіс",
посилаючись на 215, 227, 234, 644 ЦК України, зазначає про те, що ПП "Софт
Транс" не було підписано спірну додаткову угоду №1 від 02.03.2004 у
розумний строк, що надає підстави вважити угоду недійсною.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.02.2007 у справі № 31/30 позов задоволено, визнано додаткову угоду
№ 1 від 02.03.2004 до договору доручення (на надання експедиційних послуг) №
10-2003/02 від 01.10.2004 недійсною.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.05.2007 у справі № 31/30 (колегія суддів: головуючий
-Григорович О.М., судді -Гольцова Л.А., Рябуха В.І.) рішення господарського
суду міста Києва від 20.02.2007 скасовано, в позові відмовлено повністю.

Апеляційний господарський суд,
посилаючись на ст.ст. 203, 207 ЦК України, ст.ст. 179, 180, 181 ГК України,
зазначає про відповідність спірної додаткової угоди № 1 від 02.03.2004
загальним вимогам щодо порядку укладення господарських договорів, а отже про
безпідставність визнання такої угоди недійсною.

У касаційній скарзі ТОВ "Пан
Атлас Сервіс" просить скасувати постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.05.2007 у справі № 31/30 та залишити в силі рішення
господарського суду міста Києва від 20.02.2007, підтримує доводи позовної заяви
та висновки місцевого господарського суду, посилаючись на неправильне
застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вищим господарським судом України
ухвалою від 02.07.2007 у справі №31/30 порушено касаційне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, правильність
застосування норм процесуального та матеріального права апеляційним
господарським судом, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла
до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується
особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом
або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК
України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 1117 ГПК
України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 01.10.2003 між ТОВ "Пан Атлас Сервіс" та ПП
"Софт Транс" був укладений договір доручення № 10-2003/02 (на надання
експедиційних послуг), відповідно до умов якого ПП "Софт Транс" надає
вантаж для перевезення, а ТОВ "Пан Атлас Сервіс" здійснює перевезення
цього вантажу згідно підтвердженої ним факсимільної заявки ПП "Софт
Транс" або погодженого сторонами графіка відвантажень.

За твердженнями ТОВ "Пан Атлас
Сервіс", останнім було підготовлено, підписано та надіслано ПП "Софт
Транс" для погодження та підписання проект додаткової угоди від 02.03.2004
№ 1 до договору доручення від 01.10.2003 № 10-2003/02 (на надання експедиційних
послуг). У зв'язку з тим, що  ТОВ
"Пан Атлас Сервіс" не отримав зазначену угоду підписаною ПП
"Софт Транс" протягом розумного строку, ТОВ "Пан Атлас
Сервіс" стверджує, що 15.04.2004 направив ПП "Софт Транс" лист №23/054
про те, що вважає додаткову угоду № 1 відхиленою та продовжує співпрацю на
умовах договору доручення від 01.10.2003 № 10-2003/02.

Разом з тим, відповідно до
встановлених апеляційним господарським судом обставин справи додаткова угода
від 02.03.2004 № 1 до договору доручення від 01.10.2003 № 10-2003/02 (на
надання експедиційних послуг), примірник якої міститься в матеріалах справи,
підписана директорами ТОВ "Пан Атлас Сервіс" та ПП "Софт
Транс" і скріплена печатками обох сторін.

Господарським судом апеляційної
інстанції встановлено, що спірна додаткова угода не направлялась ТОВ "Пан
Атлас Сервіс" на адресу ПП "Софт Транс", а була підписана в
присутності повноважних представників обох сторін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 179 ГК
України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати
на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно п. 2 ст. 180 ГК України
господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених
законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов.
Істотними є умови, визнані за законом чи необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Враховуючи досліджені обставини
справи та зміст спірної додаткової угоди, апеляційний господарський суд прийшов
до висновку про відповідність додаткової угоди від 02.03.2004 № 1 до договору
доручення від 01.10.2003 № 10-2003/02 (на надання експедиційних послуг)
загальним вимогам щодо порядку укладення господарських договорів, встановленим
ст. 181 ГК України.

Згідно статті 1117 ГПК
України касаційна  інстанція  не має права сама встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого
чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що апеляційною
інстанцією встановлено відсутність доказів недотримання сторонами у справі
цивільного та господарського законодавства при укладенні спірної додаткової
угоди, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з
висновками апеляційного господарського суду про безпідставність визнання
додаткової угоди від 02.03.2004 № 1 до договору доручення від 01.10.2003 №
10-2003/02 (на надання експедиційних послуг) недійсною.

Оскільки доводи касаційної скарги
не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження,
колегія суддів Вищого господарського суду України залишає оскаржувану постанову
апеляційного господарського суду без змін за п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України , Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Пан
Атлас Сервіс" залишити без задоволення.

Постанову  Київського
апеляційного  господарського  суду
від  16.05.2007  у
справі  № 31/30 залишити
без змін.

Головуючий суддя
С. Самусенко

Судді:
Н. Дунаєвська

М. Черкащенко