ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  12/354

15.11.07

За позовом                     Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод" Мікрони"

До                              Товариства з обмеженою відповідальністю

"Науково-виробниче підприємство "ТехноМет"

Про                              стягнення 52200,00 грн.

Суддя  Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача                     Зварич В.К. –предст. (дов. № 57 від 05.03.07 р.)

Від відповідача          не з’явився

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ТехноМет" про стягнення заборгованості у розмірі 52200,00 грн. (30000 грн. –основний борг, 22200 грн. - пеня), яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № 6.8/2006 від 19.04.06 р.

Ухвалою суду від 03.09.07 р. за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 12/354 та призначено розгляд справи на 03.10.07 р.

Ухвалою суду від 03.10.07 р. розгляд справи відкладено на 07.11.07 р. в зв’язку з нез’явленням в судове засідання представника відповідача та неподанням витребуваних доказів, зобов’язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 03.09.07 р. про порушення провадження у справі № 12/354, зобов’язано позивача надати уточнений розрахунок позовних вимог (пеня за шість місяців та у відповідності із Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.96р. № 543/96-ВР), докази, що підтверджують повноваження особи, яка підписала договір  № 6.8/2006 від 19.04.06 р., довідку з органу статистики про знаходження в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України відповідача на дату винесення даної ухвали.

В судовому засіданні 07.11.07 р. оголошено перерву до 15.11.07 р.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, представника в судове засідання 15.11.07 р. не направив, про причини нез’явлення суд не повідомив.

Проте, 15.11.07 р. відділом діловодства суду отримано від представника відповідача клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткових доказів, оскільки відповідач вважає, що позивач неналежним чином виконав умови договору і він має намір висунути зустрічні позовні вимоги.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання представника відповідача заперечив, надав письмові пояснення по справі, додаткові докази та розрахунок суми пені згідно зі ст. 3 Закону України від 22.11.96 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань".

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні Господарського суду міста Києва, про час і місце його проведення, доказів на підтвердження викладеного у клопотанні відповідач не надав, про поважні причини нез’явлення представника не повідомив, суд визнав клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи не обґрунтованим та таким, що не підлягає  задоволенню.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.06 р. між сторонами укладено договір № 6.8/2006 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору позивач зобов’язувався виготовити за кресленням відповідача 100-160.00.000 та передати відповідачу ливарну форму, а відповідач зобов’язувався перевірити виготовлену позивачем ливарну форму на її відповідність кресленням, прийняти ливарну форму та оплатити її вартість згідно з умовами Договору.

Згідно п. 2.2. Договору впродовж 5 банківських днів після підписання Сторонами Акта погодження комплекту конструкторської документації на ливарну форму відповідач сплачує позивачу аванс у розмірі 50% погодженої Сторонами суми Договору, після чого позивач приступає до виготовлення ливарної форми.

Відповідно до п. 2.6. Договору після підписання Сторонами Акта про завершення робіт по виготовленню ливарної форми відповідач сплачує позивачу протягом п'яти банківських днів решту 50% суми Договору.

Згідно п. 2.7 Договору позивач відвантажує відповідачу на умовах EXW - склад позивача ливарну форму за вказаною в Договорі адресою не пізніше трьох робочих днів після отримання від відповідача 100% суми Договору.

Ливарна форма 100-160.00.000 була виготовлена позивачем у визначений Договором строк і прийнята відповідачем без претензій, що підтверджується двостороннім Актом № 1 від 22.11.06 р. про приймання технологічної оснастки.

Відвантаження ливарної форми відповідачу було здійснено з відхиленням від умови пункту 2.7 Договору, ливарна форма була передана йому для самовивозу до сплати Позивачем згідно з пунктом 2.6 Договору 100000,00 гривень - решти суми Договору.

Факт відвантаження ливарної форми відповідачу 22.11.06 р. підтверджується такими документами: Видаткова накладна № 89 від 22.11.2006 p., Податкова накладна від 22.11.2006 р. № 111, Довіреність на отримання цінностей ЯЛС № 552411 від 22.11.2006 р. на ім'я водія Козенчука М.В.

Після отримання ливарної форми відповідач сплатив лише 70 000 грн., що підтверджується банківськими виписками/особовими рахунками від 22.11.2006 р. –40 000 грн. та від 11.12.2006 р. –30 000 грн.

16.03.07 р. позивач на адресу відповідача направив претензію, в якій просив відповідача перерахувати на розрахунковий рахунок позивача основний борг у розмірі 30 000 грн. та пеню у розмірі 18 300 грн.

20.03.07 р. відповідач отримав претензію, що підтверджується повідомленням №22932588 про вручення поштового відправлення, але повний розрахунок з позивачем не провів.

В судовому засіданні 15.11.07 р. представник позивача надав пояснення відповідно до якого позивач, оскільки відповідач вже після порушення провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду добровільно сплатив 26.09.07 р. частину заборгованості у сумі 15 000 грн., а 05.10.07 р. сплатив другу частину заборгованості у сумі 15 000 грн., просить суд задовольнити позовну вимогу в цій частині.

Сплата відповідачем заборгованості у розмірі 30 000 грн. підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок від 26.09.2007 р. та від 05.10.2007 p., а також копією Акта звірки розрахунків № 2 від 31.10.2007 р.

Крім суми основного боргу, позивач ставить вимоги про стягнення пені, що згідно розрахунку позивача становить 22 200 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 30 000 грн. підлягає припиненню, а позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає  задоволенню частково з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України  виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов’язаний виконати всій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Отже, факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Проте, в процесі розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 30 000 грн. була погашена, що підтверджується  банківськими виписками від 26.09.2007 р. та від 05.10.2007 p., а також копією Акта звірки розрахунків № 2 від 31.10.2007 р.

Таким чином, провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 30 000 грн. підлягає припиненню в зв’язку з відсутністю предмета спору.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В п. 5.2 Договору зазначено, що в разі прострочення відповідачем платежів згідно з п. п. 2.2, 2.6 Договору понад 10 робочих днів відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивач надав розрахунок суми пені, виконаний згідно з Ухвалою суду від 03.09.2007 р. відповідно до норми статті 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Проте, одночасно підтвердив позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 22 200 грн. з наступних підстав.

Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. № 435-IV набрав чинності з 1 січня 2004 року, а Договір № 6.8/2006 укладений Сторонами 19.04.2006 року.

Отже, оскільки порушення Договору допущено відповідачем після набрання чинності ЦК України № 43 5-IV, то в цьому випадку згідно з пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу мають застосовуватися правила ЦК України № 435-IV про відповідальність за порушення договору.

Передбачена Договором відповідальність відповідача за прострочення платежів (пункт 5.2 Договору) відповідає, по-перше, загальній засаді цивільного законодавства —свободі договору ( пункт третій частини першої статті З ЦК України), яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості; а по-друге, відповідає нормам частини другої статті 551 ЦК України, відповідно до якої: "2. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі."

Виходячи із зазначеного вище, позивач вважає, що розрахунок суми пені у розмірі 22 000 грн., що виконаний згідно з пунктом 5.2 Договору № 6.8/2006 від 19.04.2006 p., відповідає вищезазначеній нормі статті 551 ЦК України.

Оскільки інший акт цивільного законодавства —Закон України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" - суперечить Цивільному кодексу України як головному акту цивільного законодавства (частина друга статті 4 ЦК України) через обмеження розміру пені, встановленого Договором Сторін, подвійною обліковою ставкою Національного банку України (стаття З Закону № 543/96-ВР), то його застосування в цьому випадку є протиправним.

Проаналізувавши матеріали справи та зазначені вище пояснення представника позивача суд приходить до висновку про те, що до вимога позивача про стягнення пені підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Договором № 6.8/2006 від 19.04.2006 p. інше не встановлено.

Відповідно до Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а саме ст. 1 платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, стягненню підлягає пеня у розмірі 2 519, 20 грн. згідно розрахунку позивача.

Контррозрахунку суму пені відповідачем суду не надано. Наданий розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати: державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

За таких обставин та керуючись ст. ст. 11, 526, 527, 549, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 230, 232 ГК України, Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. ст. 33, 49, п. 1.1 ст. 80, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Припинити провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 30 000 грн. в зв’язку з відсутністю предмета спору.

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ТехноМет" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 2, Код 30386480, р/р 37 в ТОВ КБ "Актив-Банк", МФО 300852, а у випадку відсутності коштів –з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод" Мікрони" (04073, м. Київ, Московський проспект, 6, код 03362583, р/р 0102 в ЗАТ "ТАС-Інвестбанк", МФО 320650) 2 519, 20 грн. пені, 325,19 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Відмовити в стягненні пені у розмірі 19 680,80 грн.

5.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                                        Л.В.Прокопенко