ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.10.07 р.                                                                               Справа № 11/495

Господарський суд Донецької області у складі судді О.М. Сковородіної при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бурдейний О.В. - директор

від відповідача: Шевчук Т.В. – довіреність від 03.07.07р.

від третьої особи: 1) не з’явився

2) Тінява В.А. – довіреність від 19.12.06р.

за позовом: Малого приватного підприємства “Міг” м. Ясинувата

до відповідача: Ясинуватської об’єднаної державної податкової інспекції                          м. Ясинувата

треті особи: 1) Донецьке обласне відділення всеукраїнського благодійного                                         фонду “Професіонал” м. Донецьк

2) Державна податкова адміністрація Донецької області                                         м. Донецьк

про стягнення 107499,58 грн., збитків від інфляції в сумі 31582,79грн., 3% річних в сумі 9385,66грн.

Позивач, Мале приватне підприємство “Міг” м. Ясинувата, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Ясинуватської об’єднаної державної податкової інспекції  м. Ясинувата про стягнення 107499,58 грн., збитків від інфляції в сумі 31582,79грн., 3% річних в сумі 9385,66грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем був укладений договір № 7/10-02 від 7.10.2002р. щодо виконання позивачем підрядних робіт на користь відповідача. Проте, незважаючи на належне виконання підрядних робіт, відповідачем не оплачена їх вартість в повному обсязі, та відповідно наполягає на стягненні заборгованості за договором, а також в порядку ст.625 ЦК України просить стягнути нарахований індекс інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань відповідачем по оплаті виконаних підрядних робіт.

27.02.2006р. позивачем було подано заяву про зміну підстав позову, в який він стверджував, що договір підряду в розумінні вимог ст.332 ЦК УРСР є неукладеним, та відповідно виконані підрядні роботи отримані відповідачем без достатніх правових підстав. Як слід, вважає, що вартість цих робіт має бути відшкодована відповідачем в порядку ст.469 ЦК УРСР, та за аналогічними нормами ст.ст. 1212,1213 ЦК України.

В цій же заяві позивач наполягав на стягненні з відповідача збитків від інфляції в сумі 31582,79грн., та судових витрат, включаючи послуги  адвоката.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду, надані в постанові від 12.04.07р. (при розгляді касаційної скарги в межах цієї справи), які є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, а також враховуючи приписи ст.22 ГПК України, суд вважає, що заява позивача від 27.02.2006р. фактично містить у собі зміну не тільки підстав, але і предмету позовних вимог, а саме. Первісно позивач наполягає на стягненні боргу, який виник за договором, а за поданою заявою – відшкодування вартості безпідставно набутого майна за позадоговірними правовідношеннями. Тобто, позивачем змінено як фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, так і предмет позову, як певна матеріально-правова вимога.

Тому, заява позивача від 27.02.2006р. не приймається судом до розгляду.

Також, вже при новому розгляді справи, позивач звернувся з заявою про уточнення позовних вимог в порядку ст.22 ГПК України. І хоча, така процесуальна форма не передбачена приписами ГПК України, суд вважає з метою забезпечення повного, всебічного та об’єктивного  розгляду цієї справи, надати оцінку поданій позивачем заяві за її змістом (а не за назвою).

Так, в цій заяві позивач обґрунтовує вимоги до відповідача тим, що в період з листопада 2002р. року по березень 2004р. ним були виконані підрядні роботи на користь відповідача, що підтверджується певними актами прийманні-передачі виконаних робіт. Внаслідок чого вважає, що в розумінні ст.ст. 173 ГК України, ст.509 ЦК України у відповідача виникли зобов’язання щодо оплати цих робіт, вартість яких він просить стягнути з останнього.

Відповідач вважає таку заяву знов таки зміною і підстав і предмету позову. Проте, суд не погоджується з думкою відповідача, та приймає цю заяву до розгляду за тих підстав, що предмет позову залишився той самий – стягнення боргу, тоді як підстава позову змінилась – правовідносини, які виникли за договором, на правовідносини, які виникли за актами виконаних робіт. При цьому, одночасне зменшення суми вимог – виключення з їх числа індексу інфляції та 3% річних (нарахованих на суму боргу) не є таким, що суперечить приписам ст.22 ГПК України, щодо права позивача на зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.01.06р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Донецьке обласне відділення всеукраїнського благодійного фонду “Професіонал” м. Донецьк (далі за текстом – третя особа 1). Представник третьої особи 1 в судові засідання не з’являвся. Під час судового розгляду судом було з’ясовано, що відносно третьої особи 1 відбулось припинення юридичної особи.

Також, ухвалою суду від 27.02.06р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, була залучена  Державна податкова адміністрація Донецької області м. Донецьк (далі за текстом –третя особа 2). Представник третьої особи 2 повністю підтримував позицію відповідача у справі щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

7.10. 2002р. між позивачем, відповідачем та третьою особою 1 був укладений договір № 7/10-02, згідно з яким позивач був зобов’язаний виконати будівельні роботи з ремонту будівлі відповідача, відповідач був зобов’язаний прийняти виконані позивачем роботи, а третя особа 1 була зобов’язана оплатити підписані відповідачем акти виконаних робіт.

Слід зазначити, що умовами вказаного договору було визначено вартість підрядних робіт в сумі 198699,60грн. в тому числі ПДВ 33116,60грн. (2.2. договору), та можливість корегування цієї вартості (п.2.3.) у випадках зміни обсягу та складу робіт, необхідності обліку інфляційного подорожчання, прийняття нових нормативних актів, які впливають на вартість робіт, зміни вартості матеріалів, виробів, обладнання, машиночасів експлуатації будівельних машин та обладнання, що попередньо повинно бути узгоджено з замовником.

Відповідно до п. 4 вищевказаного договору відповідач також був зобов’язаний затвердити „Розрахунок договірної ціни”, передати позивачу готовий для виконання робіт об’єкт, забезпечити доступ позивачу до об’єкту та прийняти виконані відповідачем роботи.

Відповідачем всі зобов’язання за договором від 07.10.02р. № 7/10-02 виконані в повному обсязі, крім цього, відповідно до умов данного договору (п. 5). Платником (третьою особою1) зобов’язання виконані частково в сумі 115257,91грн.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, яке заявлено в судовому засіданні 26.09.07р. про те, що відсутність кошторису при укладенні договору дає підстави для визнання такого договору неукладеним, оскільки, платіжні доручення, акти прийому виконаних робіт конкретизують істотні умови договору, тобто форма, в якій укладена угода, не спростовує самого факту її укладення.

В данному випадку, сторони виявили свою волю саме шляхом укладення такого договору, який не заборонений законодавством та на момент підписання та виконання його сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов.

Суд також критично оцінює позицію позивача у справі, щодо неукладеності договору в розумінні ст. 153 ЦК УРСР, з огляду на те, що вже після виконання  робіт позивач звертався до відповідача та Донецького обласного відділення Всеукраїнського благодійного фонду “Професіонал” з вимогами щодо оплати, посилаючись при цьому саме на договір № 07/10-02 від 07.10.02р., та акти виконаних робіт, як такі, що свідчать про виконання ним саме умов договору (арк. справи 21, 43 т.1). При цьому, безпідставними є посилання позивача на лист третьої особи 2 від 24.03.05р. № 4369/10-06-013-2 як на згоду адміністрації оплатити виконані підрядні роботи, оскільки, вищевказаний лист не підтверджує згоду податкового органу взяти на себе обов’язок з оплати вартості виконаних робіт, а мова йде лише про надання сприяння при розгляді цього питання.

Крім того, представник відповідача в судовому процесі на питання суду пояснив, що дійсно, він навіть не мав би наміру на укладення договору з позивачем, якщо б оплата за виконані роботи мала проводитись ним особисто, оскільки фінансування таких робіт не було передбачено взагалі.

Враховуючи викладене, всупереч тверджень позивача суд дійшов висновку про те, що договір № 7/10-02 від 07.10.02р. є укладеним, оскільки його укладення було підтверджено відповідними конклюдентними діями сторін, зокрема прийняттям позивачем оплати за договором від належного платника – Донецького обласного відділення Всеукраїнського благодійного фонду “Професіонал”.

Суд також вважає, що вимоги до відповідача, заявлені позивачем внаслідок того, що останній зрозумів неможливість стягнення з належного платника - Донецького обласного відділення Всеукраїнського благодійного фонду “Професіонал”, та, як слід, власні ризики підприємницької діяльності, намагається перекласти на відповідача.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, внаслідок того, що суд дійшов висновку про те, що договір № 07/10-02 від 07.10.02р. є таким, що відбувся, та відповідно за цим договором платником є інша особа - Донецьке обласне відділення всеукраїнського благодійного фонду “Професіонал” м. Донецьк, а не відповідач, суд вважає, що вимоги позивача, про стягнення боргу за виконані підрядні роботи з Ясинуватської об’єднаної державної податкової інспекції м. Ясинувата, на підставі актів прийманні-передачі виконаних робіт є необґрунтованими, та відповідно не підлягають задоволенню.

Судові витрати та оплата за послуги адвоката підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. ст. 153, 332, 334 ЦК УРСР, ст.ст. 11, 509, 525, 530 ЦК України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог  Малого приватного підприємства “Міг” м. Ясинувата до Ясинуватської об’єднаної державної податкової інспекції м. Яснувата, за участю третіх осіб: Донецького обласного відділення всеукраїнського благодійного фонду “Професіонал” м. Донецьк, Державної податкової адміністрації Донецької області м. Донецьк про стягнення вартості фактично виконаних підрядних робіт за актами прийому-передачі в розмірі 107499,58грн.

Повний текст рішення підписаний 15.10.07р.

Рішення набирає законної сили 26.10.2007р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Суддя                                                                         Сковородіна О.М.