ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2007 р.
№ 10/217/05

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                   Удовиченко О.С.

суддів                                                         Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

За участю представників : не з'явилися

від позивача

від відповідача

розглянувши  касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Миколаївської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду  від 01.12.05р.

у справі № 10/217/05

за позовом Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Миколаївської області, м. Миколаїв

до ЗАТ "Миколаївський агробуд", м. Миколаїв

про стягнення 9069,19 грн.

В С Т А Н О В И В  :

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.10.05р. у справі № 10/217/05 (суддя Горобченко Д.М.), задоволено позов Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Миколаївської області до ЗАТ "Миколаївський агробуд" про стягнення заборгованості по внескам на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 9069,19 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.05р. (головуючий Туренко В.Б., судді Бандура Л.І., Поліщук Л.В.) вказане рішення змінено, позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 585,79грн. заборгованості по страховим внескам, в решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Миколаївської області звернулося з касаційною скаргою, в якій просить постанову від 01.12.05р. скасувати, а рішення від 04.10.05р. залишити без змін. В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 18 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Миколаївської області 10.08.05р. звернулося до місцевого господарського суду з позовом до ЗАТ "Миколаївський агробуд" про стягнення 9 069,19 грн. заборгованості, з яких: 8 184,37 грн. –недоїмка по збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, 850,53 грн. –штрафні санкції, 34,29 грн. –пеня.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 04.10.05р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.05р. у цій справі прийняті за нормами Господарського процесуального кодексу України.

01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 4 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта  владних   повноважень у випадках, встановлених законом.

У пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Визначення суб’єкта владних повноважень дається в пункті 7 статті 3 цього Кодексу, згідно з яким це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позивачем у справі є Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Миколаївської області.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України,  затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001, Пенсійний фонд України (далі –Пенсійний фонд) є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (далі –Положення про управління Пенсійного фонду), управління  у районах, містах і районах у містах (далі - Управління) є органами Пенсійного фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду Управління відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Пенсійного фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Пенсійного фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

З наведеного випливає, що Управління, у даній справі, виступає як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.3 Положення про управління Пенсійного фонду Управління має право стягувати  з  платників  страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає не як суб'єкт господарської діяльності, а як суб'єкт владних повноважень.

Враховуючи, що однією із сторін є суб’єкт владних повноважень, а спір за своєю правовою природою належить до сфери регулювання публічного права, колегія суддів Вищого господарського суду вважає, що він повинен вирішуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги, що дану адміністративну справу господарськими судами розглянуто після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України за правилами господарського судочинства, тому рішення господарського суду першої та постанова апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, колегія дійшла висновку, що справу необхідно направити до місцевого господарського суду для розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119 –11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.05р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 04.10.05р. у справі № 10/217/05 скасувати повністю.

Справу № 10/217/05  передати на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий суддя                                                           О.С. Удовиченко

Судді:                                                                                 О.М. Мамонтова

М.І. Хандурін