донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

29.08.2007 р.
справа №10/157

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Дзюби  О.М.

суддів

Акулової  Н.В. , Діброви  Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:

не з*явився,

від відповідача:

не з*явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астеліт" м.Київ

на рішення  господарського суду

Донецької області

від

09.07.2007 року

по справі

№10/157 (Приходько І.В.)

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астеліт" м.Київ

до

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
м.Артемівськ,Донецької області

про

стягнення заборгованості в сумі
372,03 грн.

В С Т А Н О В
И В:

Позивач,  Товариство з обмеженою відповідальністю
„Астеліт” м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом
про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Артемівськ, Донецької
області, заборгованості за послуги цифрового стільникового зв'язку у сумі
372грн.03коп.

Рішенням від 09.07.2007року
господарський суд Донецької області  у
задоволенні позовних вимог відмовив у зв'язку з недоведеністю.

Не погодившись з прийнятим
рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати. Прийняти нове рішення,
мотивуючи апеляційну скаргу доводами про порушення  та
неправильне  застосування  судом
норм матеріального  права, що
призвело до прийняття неправильного рішення.

Представники сторін у судове
засідання не з'явилися. Відповідно до статті 98 Господарського процесуального
кодексу України про час і місце судового засідання були повідомлені належним
чином. Приймаючи  до уваги те, що сторони
не використали наданого законом права на участь своїх представників в судовому
засіданні по розгляду апеляційної скарги, про поважність причини не направлення
свого представника до суду, не повідомили, колегія суддів дійшла висновку про
можливість розглядати справу за відсутності представників сторін, оскільки
наявних матеріалів достатньо для повного, всебічного та об'єктивного розгляду
справи та прийняття обґрунтованого рішення.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного господарського суду змінена судова колегія для розгляду
апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення  місцевого господарського суду в
повному обсязі.

Судова колегія розглянувши наявні
матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з такого:

Причиною спору в даній справі і
предметом оскарження є питання щодо правомірності відмови  про стягнення суми з відповідача, як
заборгованості за послуги.

Згідно зі статтею 11 Цивільного
кодексу України обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також угод,
хоч і не передбачених законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного
законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.67 ГК України
відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в
усіх сферах господарської діяльності здійснюються на підставі договорів.

З матеріалів справи вбачається і
встановлено господарським судом Донецької області, між Закритим акціонерним
товариством „Цифровий стільниковий зв'язок” м.Донецьк (правонаступник ТОВ
„Астеліт” м.Київ)  та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 м.Артемівськ, Донецької області, укладений договір
НОМЕР_1 від 10.11.2003року про надання послуг цифрового стільникового зв'язку,
пакет „безлімітний” (а.с.11), тоді як у позовній заяві вказано, що внаслідок
невиконання договору НОМЕР_2 від 12.11.2003року за відповідачем утворилася
заборгованість у сумі 321,82грн., яку позивач намагається стягнути з
відповідача. Крім того, заявлені вимоги про стягнення  пені в сумі 11,59грн. та 3% річних в сумі
18,51грн.

Відповідно до статті 180 ГК
України  зміст господарського договору
становлять його умови, визначені угодою його сторін, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погодженні
сторонами, так і тих, що приймаються ним за обов'язкові умови договору
відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо
між сторонами у передбачений законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх  його істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При
укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Проте, всупереч вказаної норми,
наданий до суду  договір НОМЕР_1 від
10.11.2003року не містить розмір, строки та умови оплати абонентом послуг
цифрового стільникового зв'язку, а також не встановлений  строк
його дії. Крім того, даний договір з боку фірми був підписаний від імені
ЗАТ „Цифровий стільниковий зв'язок”, а позов
поданий -ТОВ „Астеліт” м.Київ. Зміни щодо найменування сторони за
договором фірмою не  вносилися., що є
порушення ст.188 ГК України.

Звертаючись з позовом до суду,
позивач відповідно до розділів I,У,УIII ГПК України самостійно визначає предмет
та підстави позову, які повинен довести, а суд -вирішити спір по суті
відповідно до фактичних обставин та норм чинного законодавства за своїм
внутрішнім переконанням. Відповідно до статей 54,57 Господарського
процесуального кодексу України позивач в позовній заяві повинен викласти
докази, які підтверджують його вимоги, а також додати до заяви необхідні
документи.

При цьому треба враховувати, що
юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової відповідальності є норма
права, що була порушена, а фактично, підставою цивільно-правової
відповідальності є наявність певних умов, що у
своїй сукупності утворюють склад цивільного правопорушення. Здійснюючи
правосуддя в господарських відносинах, суд повинен у визначеному законом
порядку встановлювати по кожній справі об'єктивну істину. Обґрунтованість
поданого позову, а також винесеного потім судового рішення визначається
наявністю або відсутністю доказів.

Як вбачається із матеріалів
справи,   позивачем в якості доказу
надання послуг відповідачеві надані рахунки НОМЕР_3.2004 за червень
2004р.,НОМЕР_3.2004 за липень 2004р. таНОМЕР_3.2004 за жовтень 2004р.
(а.с.7-9).  Але, із наданих
документів  не вбачається, що вони
виставлені саме за договором НОМЕР_1 від 10.11.2003р. (наявний у матеріалах
справи). Позивачем у позові заявлено про стягнення суми боргу у сумі
341,93грн., а  згідно його ж
розрахунку  сума боргу за період з
01.06.2004р. по 31.10.2004р. складає
321,82 грн. (а.с.10). Проте, в матеріалах справи є рахунки лише за
червень на суму 306,57грн, липень на суму 310,05грн, жовтень 2004р. на суму
337,91грн., що у загальному підсумку складає 954,53грн. Але, дана сума не
співпадає ані із сумою позову, ані із сумою розрахунку. Також позивачем не було
надано до суду доказів вручення чи надіслання відповідачу копій  рахунків з вимогою про їх оплату  або
будь-якої  іншої  вимоги про сплату боргу.

В даній справі і предметом
оскарження є питання щодо стягнення заборгованості на підставі договору.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, ст.193 Господарського
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору.

Проте, із наданого договору
неможливо встановити механізм виконання
зобов'язання та із чого утворилася сума боргу.

Твердження заявника скарги на те,
що у відповідності до п.1.2.1 договору НОМЕР_1 абонент зобов'язаний не пізніше
15 днів після закінчення розрахункового місяця отримувати рахунки за надані
послуги, до уваги не приймаються, оскільки наявний у матеріалах справи договір
не містить такої умови. Взагалі, наявний у матеріалах справи договір не містить
жодного пункту, на який посилається скаржник у скарзі.

Отже, враховуючи викладене,  позовні вимоги позивача всупереч приписів
статті 33 ГПК України жодним чином не обґрунтовані з правової та доказової
точки зору,  через що позовні вимоги  не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач не довів суду
наявність у позивача суми основного боргу, відсутнє і право на додаткові
вимоги.

За таких обставин, вимоги, які
викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, а тому підстави для
скасування рішення господарського суду відсутні.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній
скарзі покладаються на скаржника по справі.

Керуючись
ст.ст.33,43,49,99,101,102,103,105 Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Астеліт” м.Київ на рішення господарського суду
Донецької області від  09.07.2007року у
справі № 10/157 -  залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Донецької області від 09.07.2007року у справі № 10/157- залишити без змін.

Головуючий          О.М.
Дзюба

Судді:          Н.В.
Акулова

Г.І.
Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС