Г О С П О Д А Р С Ь К И Й   С У Д
Чернігівської області
проспект Миру , 20                                                                                                 тел. 7-99-18
РІШЕННЯ

30 липня  2007 р.                                                                                         справа № 2/185

За позовом:          приватного підприємства „Юртрейд”

20300, Черкаська обл., м. Умань, вул. Тищика, 33, кв. 17

до                       відкритого акціонерного товариства „Облтеплокомуненерго”

14000, м. Чернігів,  вул. Комсомольська, 55-б

про                       стягнення  4000000 грн.

Суддя Михайлюк С.І.

представники сторін:

Від позивача: уповноважений представник Коленченко О.О.

Від відповідача: уповноважений представник Заболотний О.М.

Заявлений позов про стягнення з відповідача 4000000 грн. на підставі договору про визнання боргу від  07.05.2007р.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вимоги не заперечуються. Відповідач повідомив про часткове погашення боргу на суму 150000 грн.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, представника позивача,   з’ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, суд –

в с т а н о в и в:

28.04.2007р. сторонами складений акт в тому, що  позивач пред’явив, а відповідач прийняв до сплати векселі, емітовані ВАТ „Облтеплокомуненерго” №№ 13, 14, 15, 16 вартістю 1000000  грн. кожний.

Відповідач зобов’язався провести платіж в термін до 20.05.2007р. або розрахуватися іншим не забороненим законодавством чином.

Згідно з ст.  77 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі, який запроваджений Женевською конвенцією 1930 року, до якої приєдналася Україна  відповідно до Закону від 96.07.1999р. № 826-XIV,  до простих  векселів  застосовуються  такі  ж  положення,  що стосуються переказних векселів,  тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо, у т.ч.     індосаменту (статті 11 - 20);    строку платежу (статті 33 - 37), платежу (статті 38-42).

Відповідно до ст. 16 Уніфікованого закону власник переказного   векселя   вважається   його    законним держателем,  якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів,  навіть якщо останній індосамент  є  бланковим.

Постановою Пленуму  Верховного Суду України від 08.06.2007р. № 5 роз’яснено,  якщо останній індосамент є бланковим або на пред’явника, законним векселедаржателем такого векселя   вважається особа, у якої вексель фактично знаходиться. Така особа має всі права за векселем, у тому числі право вимоги платежу за ним. Законний векселедержатель не зобов’язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними та дійсними. Доведення протилежного –обов’язок особи, якій пред’явлено вимогу за векселем (п. 7).

Відповідач протилежне не заявляє.

Зважаючи на пред’явлення до оплати, зазначені векселі фактично знаходилися у позивача, одержані ним за договором купівлі-продажу векселів № В28-Б27 від 25.04.2007р., що укладений між ним як покупцем та ТОВ „Юридична фірма „Правознавець” (продавець), ЗАТ інвестиційна компанія „Обрій Капітал” (торговець).

Векселі емітовані відповідачем 20.08.2004р.,  містять найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж –ТОВ „СВП „Сфера”.

На алонжах векселів ТОВ „СВП „Сфера” вчинений бланковий напис „платити наказу”.

У векселях зазначений строк платежу –20.08.2009р.

Зі змісту ст.ст.  38, 40 Уніфікованого Закону не  випливає про заборону пред’являти вексель до настання визначеного дня оплати. Але при такому пред’явленні у боржника не настає обов’язку сплатити гроші до визначеного у векселі дня.   Трасат  може здійснити платіж до настання строку платежу. У такому разі трасат робить це на свій власний страх і ризик.

07.05.2007р. між сторонами укладено договір про визнання боргу № 261, відповідно до умов якого  боржник (відповідач) визнає кредиторську заборгованість перед кредитором (позивач) в розмірі 4000000 грн. та зобов’язується здійснити її погашення шляхом сплати грошових коштів в безготівковій формі на поточний рахунок кредитора до 20 травня 2007 року включно.  Підставою виникнення кредиторської заборгованості сторони зазначили  право встановлювальні дії –випуск боржником в обіг простих веселів №№ 13, 14, 15, 16 на суму  1000000  грн. кожний, договір № В28-Б27 купівлі-продажу векселів від 25.04.2007р., дії кредитора щодо пред’явлення векселів до сплати (акт від 28.04.2007), пропозиції боржника про визнання боргу перед кредитором (листа відповідача № 890 від 03.05.2007).

Сторонами визначено, що з моменту підписання цього договору вони стають не пов’язаними  будь-якими правами і обов’язками, які виникли з право встановлювальних дій, за виключенням обов’язку відповідача сплатити суму боргу за цим договором

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007р. № 5 роз’яснено, що  зобов’язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто сплатою зобов’язаною особою суми вексельного боргу. Разом з тим, зобов’язання, яке випливає з векселя, може бути припинене з інших підстав, передбачених гл. 50 ЦК.

В силу ст. 604 ЦК України зобов’язання може припинитися за домовленістю сторін. Зобов’язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов’язання новим зобов’язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже сторони замінили первісне зобов’язання за векселями іншим, в силу якого відповідач зобов’язався  сплатити грошові кошти  в сумі 4000000  грн.  до 20.05.2007р.включно.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов’язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо)  або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України не допускає односторонню відмову від зобов’язання або односторонню зміну умов договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором  від 07.05.2007р. № 261, законом  іншого не встановлено. Тому останнім днем виконання грошового зобов’язання відповідачем було 20.05.2007р.

Відповідач лише  частково сплатив 150000  грн. 04.06.2007р. та є таким, що допустив порушення зобов’язання (ст. 610 ЦК України).

Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню частково у сумі 3850000грн.

Зважаючи на те, що  позивач позов пред’явив фактично 06.06.2007р. (копія позовної заяви та доданих до неї документів направлена позивачем відповідачеві також 06.07.07), тобто після часткової оплати позивачем, у стягненні 150000 грн. боргу слід відмовити.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Облтеплокомуненерго”  (м. Чернігів, вул. Комсомольська, 55 б, код 03357671, р/р 0976 у ВАТ „Банк „Демарк” м. Чернігів) на користь приватного підприємства „Юртрейд” (Черкаська область, м. Умань, вул. Тищика, 33, кв. 17,  п/р 1100 в Київській філії АКБ „Індустріалбанк”) 3850000  грн. боргу, 24543,75 грн. держмита, 113,58 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                     С. І. Михайлюк

06.08.07