ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"06" грудня 2007 р.                                        Справа № 11/361а

За позовом: Державної податкової інспекції у м. Чернігові

14000, м. Чернігів, вул. Кирпоноса, 28

До: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Ременергосталь”

14014, м. Чернігів, вул. Ушинського, 23

2. Приватного підприємства „Еконт”

03127, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 106/2

Про визнання недійсним господарського зобов’язання

Суддя Ю.М.Бобров

Секретар О.Ю.Михальова

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН :

Від Позивача: Кузьменко Г.П. - заст. начальника юр. відділу, дов. від 22.02.07 р. № 1175/9/10-010.

Від Відповідача 1: не прибув.

Від Відповідача 2: не прибув.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем –Державною податковою інспекцією у м. Чернігові подано адміністративний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ременергосталь” м. Чернігів та Приватного підприємства „Еконт” м. Київ про визнання недійсним господарського зобов’язання, укладеного між відповідачами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені у позовній заяві та у письмових поясненнях по справі.

У позовній заяві позивач зазначає, що в ході виїзної планової перевірки ТОВ „Ременергосталь” було встановлено факт взаємовідносин товариства з Приватним підприємством „Еконт” м. Київ по договору підряду.

Було з’ясовано, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.04.07 р. по справі № 2-1719/07 за позовом ДПІ у Голосіївському районі м. Києва до Приватного підприємства „Еконт”, Бондюхова Богдана Юрійовича, третя особа: Голосіївська районна у м.Києві державна адміністрація, про визнання установчих документів недійсними, позовні вимоги задоволені: визнано недійсним Статут ПП „Еконт” з моменту реєстрації, а також визнано недійсним з моменту видачі свідоцтво платника податку на додану вартість. Дане рішення набрало законної сили.

Це рішення, зокрема, мотивовано тим, що відповідач –засновник ПП „Еконт” Бондюхов Б.Ю. не мав наміру займатися підприємницькою діяльністю, так як і мети отримувати від неї прибуток, статутний фонд підприємства не формував.

Отже, вважає позивач, діяльність ПП „Еконт” з моменту реєстрації здійснювалась протиправно. На момент укладення оспорюваного договору підприємство було обмежено в загальній правоздатності як юридична особа та було позбавлено спеціальної правоздатності як платник ПДВ.

На думку позивача, умислом ПП „Еконт” при укладенні оспорюваного договору всупереч інтересам держави і суспільства є факт його укладення юридичною особою, що була завідомо зареєстрована протиправним шляхом і при укладенні та виконанні оспорюваного договору підприємство мало намір на приховування  від оподаткування прибутків та доходів.

Позивач просить суд, на підставі ч. 1 ст. 207, ст. 208 Господарського кодексу України, визнати договір (господарське зобов’язання) № 27 від 03.05.05 р. недійсним на підставі його укладення відповідачами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

У позовній заяві позивачем не наведено мотивів щодо укладення оспорюваного договору ТОВ „Ременергосталь” з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Відповідачі у призначене до розгляду справи судове засідання представників не направили. Заперечень на позов відповідачі суду не надали.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами та без участі представників відповідачів.

Дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ „Ременергосталь” зареєстровано розпорядженням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 04.12.04 р. за місцезнаходженням: 14014, м. Чернігів, вул. Ушинського, 23. Свідоцтво про державну реєстрацію від 04.12.04 р. серія АОО № 101416. Взято на податковий облік в ДПІ у м.Чернігові 21.12.04 р. за № 7794, зокрема, зареєстровано платником ПДВ: свідоцтво № 33920783,видане 27.12.04 р. Індивідуальний податковий номер платника ПДВ-61. Код суб’єкта господарювання за ЄДРПОУ –33259421.

ПП „Еконт” було зареєстровано Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією 11.11.04 р. за місцезнаходженням: 03127, м. Київ, пр-т 40- річчя Жовтня, буд. 106/2. Свідоцтво про державну реєстрацію від 11.11.04 р. серія АОО № 052295. Взято на податковий облік в ДПІ у Голосіївському районі м. Києва 02.12.04 р. за № 12329, зокрема, зареєстровано платником ПДВ: свідоцтво № 37092895, видане 17.12.04 р. Індивідуальний податковий номер платника ПДВ-01. Код суб’єкта господарювання за ЄДРПОУ –33225811.

Між ТОВ „Ременергосталь” (Генпідрядник) та ПП „Еконт” (Субпідрядник) було укладено договір субпідряду № 27 від 03.05.05 р, ксерокопія якого додана до позовної заяви, відповідно до умов якого Генпідрядник доручає, а Субпідрядник приймає на себе зобов’язання виконати роботи по капітальному ремонту баку підживлення тепломережі № 2 Дарницької ТЕЦ (п.п.1.1).

Згідно п.2.1 Договору вартість робіт складає 58562,12 грн., в т.ч. ПДВ –9760,36 грн. Розрахунки за виконані роботи здійснюються Генпідрядником шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Субпідрядника (п.2.4).

На виконання умов Договору № 27 від 03.05.05 р. ПП „Еконт” виписана податкова накладна № 167 від 31.05.05 р. на загальну суму 22222,24 грн., в т.ч. ПДВ –3703,71 грн., № 168 від 31.05.05 р. на суму 36339,88 грн., в т.ч. ПДВ –6056,65 грн., та складено акти приймання виконаних робіт за травень 2005 р., ксерокопії яких додані до позовної заяви.

Умови Договору сторонами виконано.

Згідно ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське  зобов'язання, що  не  відповідає  вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави  і  суспільства, або укладено учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 11 статті 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” визначено таку функцію органів державної податкової служби як подання до судів позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних за такими угодами.

Згідно ч. 1 статті 208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то у разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено  другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням суду  в  доход держави.

Обґрунтовуючи укладення оспорюваного Договору з метою яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, позивач посилається на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.04.07 р. по справі № 2-1719/07, яким визнано Статут ПП „Еконт” з моменту реєстрації, а саме з 08.11.04 р. –недійсним, а також визнано свідоцтво платника податку на додану вартість № 37092895, виданого 17.12.04 р. –недійсним з моменту видачі.

На думку позивача, це рішення суду вказує на те, що діяльність ПП „Еконт” здійснювалась протиправно і суперечить законодавству. На момент укладення оспорюваного Договору ПП „Еконт” було обмежено в загальній правоздатності як юридична особа та було позбавлено спеціальної правоздатності як платник ПДВ. При укладенні та виконанні оспорюваного Договору мало намір на приховування від оподаткування прибутків і доходів.

Однак, суд вважає, що наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання Статуту сторони договору недійсним, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність Статуту вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні договору, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта.

У позовній заяві позивач посилається на те, що гр. Бондюхов В.М. ніколи не реєстрував ПП „Еконт”. Але позивачем не надано суду пояснень щодо особи, яка фактично здійснювала реєстрацію (взяття на облік) в ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ПП „Еконт”, хоча п. 13 Інструкції про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України від 19.02.98 р. № 80, зареєстрованого в Мін’юсті України 16.03.98 р. за № 172/2612, передбачено, що усі документи, перелічені в пунктах 4.7 –4.12 Інструкції, подає особисто власник, засновник (власники, засновники) або уповноважена ним (ними) особа (заявник), або призначений керівник, або головний бухгалтер. Документи приймаються лише за наявності паспорта особи, яка подає документи, довідок про присвоєння ідентифікаційного номера з ДРФО власників, засновників (фізичних осіб), директора та головного бухгалтера.

Отже, позивачем не здійснено заходів щодо встановлення особи, яка здійснювала реєстрацію ПП „Еконт” та у подальшому, можливо, підписувала документи фінансово –господарської діяльності підприємства, встановлення її господарської компетенції (правосуб’єктності).

Суд вважає, що „невстановлена особа” це не теж саме що „встановлена особа, яка не має господарської компетенції”.

По –перше, необхідно встановити особу, яка підписувала документи, по –друге, з’ясувати її повноваження на підписання цих документів, що неможливо в процесі даного судового розгляду.

Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Суд вважає, що один лише факт визнання недійсним Статуту ПП „Еконт” та недійсним свідоцтва платника ПДВ, не доводить умислу підприємства на завдання шкоди інтересам держави та суспільства при укладенні договору.

Як свідчать матеріали справи, на дату укладення оспорюваного Договору ПП „Еконт” перебувало на обліку як платник податків, мало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ, видане ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, тобто мало необхідну загальну та спеціальну правоздатність.

Звертає на увагу і той факт, що державна реєстрація підприємства в установленому законом порядку не припинена, підприємство знаходиться на податковому обліку, свідоцтво платника ПДВ не анульовано, підприємство систематично звітувало до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, що підтверджується копіями листів ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, від 02.08.07 р. № 13722/7-13-102, від 27.02.07 р. № 2551/7/29-210 та від 0.08.06 р. № 15530/7/24-208, копія яких додані до позовної заяви.

Матеріали справи не містять і доказів проведення перевірок підприємства податковими органами, донарахування ПП „Еконт” податків чи інших обов’язкових платежів.

Господарське зобов’язання може бут визнано недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому у кожній справі про визнання недійсним господарського зобов’язання кожна із сторін, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАСУ, зобов’язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення” від 29.12.76 р. № 11 обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Тобто, судове рішення може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Отже, за вищенаведених обставин, суд вважає, що позивачем не надано суду достатніх (достовірних) належних та допустимих доказів (не доведено обставин) на підтвердження укладення оспорюваного Договору (виникнення господарського зобов’язання) ПП „Еконт” з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Щодо ТОВ „Ременергосталь”, то суд вважає, що при укладенні та виконанні оспорюваного Договору, ТОВ „Ременергосталь” діяло як добросовісний контрагент, укладення товариством Договору не було спрямовано на приховування від оподаткування прибутків та доходів, відповідачем задекларовано та сплачено відповідні податки.  Тобто відповідач діяв без мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Враховуючи вищенаведене, суд, керуючись ст.ст. 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була  подана у строк, встановлений цим Кодексом,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не  скасовано,  набирає  законної  сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження постанови спочатку подається заява.

Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Чернігівської області.

Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, відповідно до ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після  подання заяви про апеляційне оскарження.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні 06.12.07 р. проголошено тільки в ступну та резолютивну частини постанови.

Постанова суду в повному обсязі виготовлена 11.12.07 р.

Сторони можуть отримати копію постанови, виготовлену в повному обсязі, подавши відповідну заяву на ім’я судді через канцелярію суду.

Суддя                                                                                Ю.М.Бобров