ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 р.
№ 22/104/07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Швеця В.О., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
“Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р.

у справі
№ 22/104/07

господарського суду
Запорізької області

за позовом
Державного підприємства “Придніпровська залізниця”

до
Відкритого акціонерного товариства
“Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”

про
стягнення суми

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Шамрай С.В., дов. № 20 від 01.01.2007 р.;

відповідача:
Ткаченко Л.Л., дов. № 20-376 від 04.12.2006 р.;
Дядько А.С., дов. № 20-531 від 29.12.2006 р.;

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2007 р. Державне підприємство “Придніпровська залізниця” (далі –Залізниця) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь” (далі –Товариство) плату за користування вагонами у розмірі 716,40 грн. та збір за зберігання вантажу у розмірі 1 149,12 грн.

Позовні вимоги Залізниця обґрунтовувала тим, що 04.08.2006 р. о 08:10 на станцію призначення Запоріжжя-Ліве прибув вагон № 67866418 з вантажем –металобрухтом, який простояв на місцях загального користування станції до 15:15 07.08.2006 р. через відмову Товариства (вантажоодержувача) його прийняти, у зв’язку з чим Товариство, виходячи з норм Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 06.04.1998 р. № 457 (далі –Статут залізниць України), Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та інших нормативно-правових актів має сплатити за відповідний період плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.04.2007 р. (суддя Скиданова Ю.О.) позовні вимоги Залізниці задоволено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. (колегія суддів: Колодій Н.А., Кагітіна Л.П., Шевченко Т.М.) рішення господарського суду Запорізької області від 19.04.2007 р. залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані тим, що Товариство, в порушення  ст. 310 Господарського кодексу України та ст. 47 Статуту залізниць України, відмовилось від прийняття вагону № 67866418 з вантажем –металобрухтом, у зв’язку з чим має сплатити за відповідний період плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу згідно з вимогами Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113 та Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. і рішення господарського суду Запорізької області від 19.04.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Залізниці. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Товариство обґрунтовує тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами не було застосовано ст. 6 Закону України “Про металобрухт”, п. 2.4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, ст. 120 Статуту залізниць України, ст. ст. 612 та 613 Цивільного кодексу України.

Залізниця не скористалась правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Товариства до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 31.10.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим  господарським судом України у складі колегії суддів Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Швеця В.О. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої та п’ятої ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов’язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Ст. 3 Закону України “Про залізничний транспорт” передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України “Про транспорт”, цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов’язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Частина друга ст. 310 Господарського кодексу України визначає, що одержувач зобов’язаний прийняти вантаж, який прибув на його адресу. Він має право відмовитися від прийняття пошкодженого або зіпсованого вантажу, якщо буде встановлено, що внаслідок зміни якості виключається можливість повного або часткового використання його за первісним призначенням.

Ст. 46 Статуту залізниць України встановлює, що одержувач зобов’язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до абзацу другого ст. 47 Статуту залізниць України одержувач може відмовитись від прийняття вантажу лише у разі, коли якість вантажу через псування або пошкодження змінилася настільки, що виключається можливість повного або часткового його використання.

Згідно з абзацом першим та другим  ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під’їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами –суб’єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту, підприємства.

З наведених норм законодавства України випливає, що вантажоодержувач має право відмовитись від прийняття пошкодженого або зіпсованого вантажу, якщо буде встановлено, що внаслідок зміни якості виключається можливість повного або часткового використання його за первісним призначенням (у разі, коли якість вантажу через псування або пошкодження змінилася настільки, що виключається можливість повного або часткового його використання).

Крім того, ст. 125 Статуту залізниць України передбачає, що після прибуття на станцію призначення вантажу всю відповідальність перед залізницею щодо цього перевезення несе одержувач.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що Товариство безпідставно відмовилось від прийняття вагону № 67866418 з вантажем –металобрухтом, внаслідок чого має сплатити Залізниці за відповідний період плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу згідно з вимогами ст. ст. 46 та 119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113 та Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644.

Посилання Товариства у касаційній скарзі на порушення господарськими судами першої та другої інстанції ст. 120 Статуту залізниць України є безпідставним, оскільки вказана норма встановлює відповідальність за затримку вагонів і контейнерів через недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших адміністративних правил або неналежне їх оформлення на станції відправлення, а у даному випадку відповідна затримка мала місце на станції призначення.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Запорізького апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновків апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь” залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. у справі № 22/104/07 господарського суду Запорізької області –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          В.О. Швець

Суддя                                                                          В.І. Шаргало