ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.12.2007  року                                                            Справа № 21/119б

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                    Медуниці О.Є.

суддів                    Бородіної Л.І.

Перлова Д.Ю.

Секретар судового засідання:          Шабадаш Д.С.

за участю представників сторін:

від боржника                                        Кулик В.В.,  голова ліквідаційної комісії,

паспорт серії ЕК №965476 від 24.11.1998

виданий Ленінським РВ УМВС України в

Луганській області;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу          Приватного підприємства „КМС

„Імпорт – Експорт”” в особі

ліквідаційної комісії, м. Луганськ

на ухвалу

господарського суду                    Луганської області

від                    30.10.07

по справі                    №21/119б (суддя – Кривохижа Т.Г.)

за заявою боржника                     Приватного підприємства „КМС

„Імпорт – Експорт”” в особі

ліквідаційної комісії, м. Луганськ

про                                                         порушення провадження у справі

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.10.07 у справі №21/119б залишено без розгляду заяву боржника – приватного підприємства „КМС „Імпорт – Експорт”” в особі ліквідаційної комісії, м. Луганськ, про порушення провадження у справі про банкрутство приватного підприємства „КМС „Імпорт – Експорт”” на підставі п.5 ч.1 ст.81  Господарського процесуального кодексу України та п.4 ст.7, ст.51 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі – Закон про банкрутство).

Ухвала суду мотивована тим, що боржником не надані відповідні докази, які мають суттєве значення для розгляду заяви по суті вимоги.

Суд першої інстанції вважає, що боржник не додав матеріали, які б містили докази правомірності пред’явлення заяви з підстав ст.51 Закону про банкрутство.

Не погоджуючись з даною ухвалою, боржник – приватне підприємство „КМС „Імпорт – Експорт”” в особі ліквідаційної комісії, м. Луганськ, звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 08.11.07, якою просить ухвалу господарського суду Луганської області від 30.10.07 у даній справі скасувати та справу №21/119б направити на розгляд до господарського суду Луганської області.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені в ухвалі суду, не відповідають обставинам справи.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 14.11.06 відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги приватного підприємства „КМС „Імпорт – Експорт”” в особі ліквідаційної комісії, м. Луганськ, від 08.11.07 на ухвалу господарського суду Луганської області від 30.10.07 по справі №21/119б призначена судова колегія у складі: Медуниця О.Є. - суддя – головуючий, Лазненко Л.Л., Перлов Д.Ю. – судді.

У зв’язку з хворобою судді Лазненко Л.Л., розпорядженням від 10.12.07 голови Луганського апеляційного господарського суду, її виключено із складу колегії суддів та введено в судову колегію суддю Бородіну Л.І.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.106 Господарського процесуального кодексу України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін присутніх в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Боржник - приватне підприємство „КМС „Імпорт – Експорт”” зареєстровано як суб’єкт підприємницької діяльності відділом ліцензування, державної реєстрації та міського реєстру Луганської міської ради 09.12.1998 за реєстраційним номером 0009768 та внесено в Єдиний державний реєстр підприємств України за №30230881.

03.10.07 до місцевого господарського суду подана заява боржником – приватним підприємством „КМС „Імпорт – Експорт””, м. Луганськ, від 01.10.07 про порушення провадження у справі про банкрутство приватного підприємства „КМС „Імпорт – Експорт””, в порядку ст.51 Закону про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.10.07 порушено провадження у справі про банкрутство боржника - приватного підприємства „КМС „Імпорт – Експорт””.

В даній ухвалі суд першої інстанції на підтвердження обставин, що стали причиною порушення справи про банкрутство, витребував: документи, що підтверджують фінансовий та майновий стан боржника на час порушення справи про банкрутство, в тому числі відомості про основні засоби, їх вартість, місцезнаходження, баланс підприємства за 2005 рік, 2006 рік, 1 півріччя 2007 року, докази наявності нерухомого майна, транспортних засобів (довідки БТІ та МРЕВ), матеріали інвентаризації майнових активів боржника на момент звернення до суду із заявою про порушення справи про банкрутство, документальне і нормативне обґрунтування дебіторської та кредиторської заборгованості (...рішення суду, виконавчі документи...), рішення ліквідаційної комісії у повному її складі про звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

Ухвалою від 30.10.07 господарський суд Луганської області заяву боржника про порушення справи про банкрутство залишив без розгляду (п.5 ч.1 ст.81  Господарського процесуального кодексу України), оскільки „боржник не в повному обсязі виконав вимоги суду за ухвалою від 04.10.07 по справі №21/119б, бо на день розгляду справи уся витребувана інформація та усі матеріали, які мають суттєве значення для розгляду вимоги і прийняття рішення за заявою, до суду не надійшли...”.

Суд першої інстанції перелічив дані докази:

- належним чином оформлені документи, які підтверджують фінансовий та майновий стан на час розгляду справи, в тому числі відомості про основні засоби, їх вартість, місце знаходження;

- переліку і повного опису заставленого майна із зазначенням його місцезнаходження та вартості на момент виникнення права застави (при наявності);

- докази наявності нерухомого майна у боржника (довідка БТІ);

- матеріали інвентаризації майнових активів боржника на момент звернення до суду з відповідною заявою;

- документальне та нормативне обґрунтування кредиторської та дебіторської заборгованості (претензії, позовні заяви, рішення суду, накази, виконавчі документи та знаходження їх у виконавчому провадженні в відділі державної виконавчої служби та інші);

- рішення ліквідаційної комісії у повному її складі про звернення до господарського суду з відповідною заявою.

Скаржник, не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою вважає, що:

- діюче законодавство (ст.ст.110, 111 Цивільного кодексу України, ст.60 Господарського кодексу України) не передбачає обов’язкової інвентаризації майна приватного підприємства у разі його ліквідації ліквідаційною комісією;

- довідка БТІ не є документом, що підтверджує майновий стан підприємства та не може вплинути на рішення суду щодо майнового стану підприємства;

- скаржник вважає, що ним надано суду всі необхідні документи, в тому числі: копія виписки з особового рахунку, згідно якої на поточному рахунку підприємства є грошові кошти в розмірі 16561 грн. 10 коп., баланс, аудиторський висновок;

- крім того рішення ліквідаційної комісії про порушення справи про банкрутство, прийняте в не повному її складі, на думку скаржника, є належним доказом обставин справи, оскільки „порядок формування ліквідаційної комісії, її повноваження, внутрішня організація і діяльність не унормовані законодавством України”.

Судова колегія вважає дані доводи скаржника неправомірними, у зв’язку із наступним.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону про банкрутство якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому  цим  Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна  комісія) зобов'язані звернутися в господарський суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

„...За результатами розгляду заяви про банкрутство юридичної особи, майна, якого недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру...”

Отже в даній статті застосовано принцип неоплатності, тобто перевищення пасиву над активом, тому до заяви мають бути додані докази про недостатність майна для задоволення вимог кредиторів. Такими документами є баланс, акти інвентаризації майна, перелік кредиторів із зазначенням суми заборгованості, докази такої заборгованості: рішення суду, виконавчі документи, акти звірення, тощо.

Перелік документів зазначений в додатку до заяви про порушення справи про банкрутство та до листа б/н від 30.10.07 (а.с.42) підтверджує той факт, що боржником не надано суду документи витребувані судом для підтвердження обставин, що є за законом підставою порушення справи про банкрутство, а саме не надано рішення ліквідаційної комісії у колегіальному складі, який передбачений рішенням засновника від 12.07.07, акти інвентаризації, довідку МРЕВ.

За протоколом ліквідаційної комісії №2 від 24.09.07 рішення про наявність ознаків неоплатності боргу та звернення у зв’язку із цим до господарського суду із заявою на підставі ст.51 Закону про банкрутство, прийнято без участі члена ліквідаційної комісії Компаньюччі Енріко (засновника підприємства).

Доводи скаржника про неправомірність посилання суду на відсутність належного рішення ліквідаційної комісії про звернення із заявою про порушення справи про банкрутство, оскільки „порядок формування ліквідаційної комісії, її повноваження, внутрішня організація і діяльність не унормовані законодавством України, не можуть бути прийняті судовою колегією.

Ліквідаційна комісія є колегіальним органом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що законом не передбачена можливість прийняття рішень ліквідаційною комісією в неповному складі, або будь–ким із членів ліквідаційної комісії окремо, в тому числі рішення щодо подання заяви в суд про порушення справи про банкрутство.

Скаржник не погоджуючись із ухвалою суду наполягає на тому. Що суд безпідставно вимагає даних про інвентаризацію майна, оскільки ст.51 Закону про банкрутство взагалі не передбачається здійснення інвентаризації майна боржника, а боржником надано аудиторський висновок та його довідку про відсутність майна.

Висновок аудита не є обов’язковим для суду, він не може замінити аналіз судом документів первинного бухгалтерського обліку.

Суд керуючись вимогами ст.43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд в судовому засіданні на підставі наданих документальних підтверджень ознаків неоплатності боргів, перевищення пасиву над активом, має дослідити, насамперед, первинні бухгалтерські документи. Якими є акти про інвентаризацію майна.

Крім того, і в заяві про порушення справи про банкрутство, і в протоколі №2 від 24.09.07 ліквідаційна комісія посилається на здійснення нею „інвентаризації активів і пасивів підприємства”. Отже, неподання боржником даних про інвентаризацію майна боржника є безпідставним.

Таким же документом, що підтверджує майновий стан боржника є довідка БТІ про наявність нерухомого майна у боржника на час звернення із заявою про порушення справи про банкрутство.

Дана інформація спеціального органу є переважною і не може замінюватись довідкою самого боржника.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що боржником не надано без поважних причин матеріалів, які були витребувані судом і мають суттєве значення для прийняття рішення про порушення справи про банкрутство на підставі ст.51 Закону про банкрутство.

Суд визначив, докази, що мають переважне значення для прийняття рішення про порушення справи про банкрутство, відповідно вимогам ст.43  Господарського процесуального кодексу України, ст.51 Закону про банкрутство.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга боржника - приватного підприємства „КМС „Імпорт - Експорт” в особі ліквідаційної комісії не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала господарського суду Луганської області – залишається без змін.

У судовому засіданні за згодою присутніх оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, п.1 ст.103, ст.ст.105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,  Луганський апеляційний господарський суду складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства „КМС „Імпорт - Експорт” в особі ліквідаційної комісії, м. Луганськ, від 08.11.07 на ухвалу господарського суду Луганської області від 30.10.07 у справі №21/119б залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Луганської області від 30.10.07 у справі №21/119б залишити без змін.

Відповідно ч.3, ч.5 ст.105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий                                                                      О.Є.Медуниця

Суддя                                                                                Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                Д.Ю. Перлов