ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27.09.07                                                      м. Київ                                     32/384

За позовом  Державної акціонерної компанії «Укрресурси»

до                  Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва

про                визнання недійсним податкового повідомлення-рішення в частині

Суддя Хрипун О.О.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

Від позивача            Біленко Р.І. - предст.

Від відповідача       Степаненко С.Д. - гол.держ.под.інсп.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 10.06.2004 №71231/0 в частині визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 527 808,34 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 263 904,17 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач правомірно включив до податкового кредиту витрати по сплаті податку у складі вартості послуг, отриманих від ТОВ «Прейс-сіт», оскільки:

-          витрати по сплаті податку підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, в тому числі податковими накладними, які на момент здійснення господарських операцій були дійсними;

-          договір, укладений позивачем з ТОВ «Прейс-сіт», відповідає законодавству, а тому позивач правомірно керувався його умовами при визначенні своїх податкових зобов’язань;

-          рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06.04.2005 про визнання недійсним установчих документів та свідоцтва ПДВ ТОВ «Прейс-сіт», на якому ґрунтуються висновки відповідача, скасоване.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки до податкового кредиту з податку на додану вартість віднесено податок в розмірі 527 808,34 грн. по податковим накладним, виданим ТОВ «Прейс-сіт», установчі документи та свідоцтво платника податку на додану вартість якого у судовому порядку визнані недійсними, свідоцтво платника податку на додану вартість анульоване.

З наведених підстав відповідач вважає, що податковий кредит позивача по взаєморозрахункам з ТОВ «Прейс-сіт»документально не підтверджений і до розрахунків з бюджетом не приймається.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем - Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва 10.08.2004 видане податкове повідомлення-рішення №71231/0, яким згідно з п.п. «б»п.п.4.2.2 п.4.2 ст. 4, ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та пп.7.2.1, пп.7.2.3, пп.7.2.4 п.7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу визначено податкове зобов’язання  по податку на додану вартість у розмірі 806 337,00 грн., в тому числі 557 558,00 грн. основного платежу та 268 779,00 грн. штрафних санкцій.

Спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі акта від 08.06.2004 №14/2-23-1/00036044 «Про результати планової комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Державної акціонерної компанії «Укрресурси», , за період з 01.04.2002 по 31.12.2003», в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»внаслідок віднесення до складу податкового кредиту в жовтні 2003 року сум податку на додану вартість в розмірі 527 808,34 грн. за податковими накладними: №1331 від 29.10.2003 на суму 621 000,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 103 500,00 грн., №1322 від 24.10.2003 на суму 252 085,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 420 141,67 грн., №1321 від 24.10.2003 на суму 25 000,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 4166,6 7 грн., виданими ТОВ «Прейс-сіт».

Висновки акта перевірки в частині, що оскаржується позивачем, мотивовані тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06.04.2004 по справі №2-1990/8 установчі документа та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Прейс-сіт»визнані недійсними (статут - з моменту реєстрації, свідоцтво платника податку на додану вартість - з дати його реєстрації), а тому податкові накладні, видані ТОВ «Прейс-сіт», є недійсними і як доказ податкового кредиту позивача за жовтень 2003 року в сумі 527 808,34 грн. не приймаються.

Витяг з акта перевірки наявний в матеріалах справи.

Як свідчать обставини справи, 08.10.2003 між ДАК «Укрресурси» (Замовник) та ТОВ «Прейс-сіт»(Виконавець) укладений договір –доручення №530 про надання посередницьких послуг. ТОВ «Прейс-сіт»видало позивачу податкові накладні: №1331 від 29.10.2003 на суму 621 000,00 грн., в тому числі  податок на додану вартість 103 500,00 грн., №1322 від 24.10.2003 на суму 252 085,00 грн. в тому числі  податок на додану вартість 420 141,67 грн., №1321 від 24.10.2003 на суму 25 000,00 грн. в тому числі податок на додану вартість 4 166,67 грн. Сума податку на додану вартість в розмірі 527 808,34 грн. включена позивачем до складу податкового кредиту за жовтень 2003 року.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 №168/97-ВР в редакції Закону, чинній на момент здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Прейс-сіт», податковий кредит –сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відносяться до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст. 7 вказаного Закону визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

Отже, відповідно до зазначеної норми Закону право позивача на податковий кредит виникло по факту отримання податкових накладних від ТОВ «Прейс-сіт».

У відповідності до пп.7.2.1 п. 7.2 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідачем не заперечується, той факт що податкові накладні, виписані ТОВ «Прейс-сіт»на адресу позивача, відповідають вимогам пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) –актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, у відповідності до положень п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»існує лише один випадок невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної. Інших підстав для невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не передбачає.

Як свідчать матеріали справи, на момент проведення перевірки позивач мав податкові накладні на підтвердження сум податкового кредиту у жовтні 2003 року в сумі 527 808,34 грн., і цей факт відповідачем не заперечується. Тому висновок відповідача, що податковий кредит позивача за жовтень 2003 року в сумі 527 808,34 грн. не підтверджений документально, визнається судом необґрунтованим.

Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних  надається  виключно  особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно із п. 9.6 ст. 9 вказаного Закону  свідоцтво про реєстрацію особи в якості платника ПДВ діє до дати його анулювання.

В якості платника податку на додану вартість ТОВ «Прейс-сіт»зареєстровано 18.03.2003. Отже, на момент видачі позивачу податкових накладних, про які зазначено в акті перевірки, зазначене товариство мало статус платника податку на додану вартість та мало право складати податкові накладні.

Посилання відповідача на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2004 у справі №2-1990/8 судом не приймається, оскільки ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.10.2005 зазначене рішення скасовано за нововиявленими обставинами. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2005 у справі №2-6134/8  позовна заява Навідничого Д.М. до ТОВ «Прейс-сіт», третя особа: Державна податкова інспекція у Голосіївському районі м. Києва, Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація, ДАК «Укрресурси»про визнання недійсними установчих та первинних документів ТОВ «Прейс-сіт», свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Прейс-сіт»залишена без розгляду. До того ж,  п. 25.2  Положення про Реєстр платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової Адміністрації України № 79 від 01.03.2000 передбачено, що датою виключення платника податку на додану вартість з Реєстру та анулювання Свідоцтва, яке відбуваються у випадку прийняття судом  (господарським судом) рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, є відповідна дата прийняття рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до зазначених вимог законодавства свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Прейс-сіт»не може вважатися анульованим з моменту його видачі, як стверджує відповідач.

Судом також враховується, що на момент розгляду спору договір, укладений позивачем  з ТОВ «Прейс-сіт», є чинним. Зазначене підтверджується постановою Господарського суду міста Києва від 29.11.2006 у справі №29/378, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2007, якою в позові Державній податковій інспекції у Печерському районі м. Києва  про визнання недійсним вищевказаного договору відмовлено. Тому позивач правомірно керувався умовами договору від 08.10.2003 №530 при визначенні своїх податкових зобов‘язань, в тому числі і по податку на додану вартість.

Як встановлюється п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

В даному випадку, на позивача, як покупця, Законом України «Про податок на додану вартість»покладені зобов’язання сплатити суми податку у складі вартості придбаного у контрагента товару (робіт, послуг). Нормами вказаного Закону не передбачено обов’язку покупця товарів сплачувати належні суми податку безпосередньо в бюджет.

За таких обставин, а також враховуючи те, що фактичне здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Прейс-сіт»(поставка послуг та їх оплата) відповідачем не заперечується, висновки відповідача про відсутність у позивача  права на податковий кредит на підставі податкових накладних, складених ТОВ «Прейс-сіт», суд вважає помилковим. Формування позивачем податкового кредиту по факту отримання податкових накладних від постачальника повністю відповідає вимогам Закону України «Про податок на додану вартість».

Тому донарахування позивачу податку на додану вартість в сумі 527 808,34 грн. є безпідставним.

Пунктом 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»штрафні санкції накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, за порушення податкового  законодавства.

Оскільки суд визнав відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача за вищезазначеним епізодом, то, відповідно, відсутні і підстави для застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 263 904,17 грн., визначених спірним податковим повідомленням-рішенням.

Решта здійснених за результатами перевірки донарахувань позивачем не оспорюється.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень обов'язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії  чи  бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб’єкт владних повноважень правомірності виданого ним податкового повідомлення-рішення в частині визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 527 808,34 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 263 904,17 грн. суду не довів, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з пп. 2 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розмір судового збору, розмір цього збору за подання позовів немайнового характеру визначається відповідно до пп. «б»п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», тобто –3, 40 грн.

У зв’язку з задоволенням позову відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у розмірі 3,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. відшкодуванню позивачу не підлягають, оскільки їх сплата Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена.

Керуючись  ст. ст. 71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва №71231/0 від 10.06.2004 в частині визначення Державній акціонерній компанії «Укрресурси»податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 527 808,34 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 263 904,17 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державної акціонерної компанії «Укрресурси»(01601, м. Київ, пров. Музейний, 12, рахунок №94 в ЗАТ «Український кредитний банк», МФО 321701 ) 3,40 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
О.О.Хрипун