ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.07                                                                                           Справа  № 22/284

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого –судді                                                  Давид Л.Л.

Суддів                                                                      Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий центр «Сервіс», б/н від 14.10.2007 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2007 р.

у справі № 22/284 (суддя –Желік М.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий центр «Сервіс», м. Львів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Рава-Руська митниця, м. Рава-Руська, Львівська область

про стягнення 20784,65 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Орищин Н.В. –головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу (довіреність за №11-168 від 10.01.2007 р.);

від відповідача: Кушнір Т.В. –представник (довіреність за №1/03-12 від 03.12.2007 р.);

третя особа: Ошуст О.М. –провідний юрисконсульт юридичного відділу (довіреність за №1/34-1328 від 24.10.2007 р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.09.2007 р. у справі №22/284 задоволено позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів (надалі –Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий центр «Сервіс», м. Львів (надалі –Відповідач) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Рава-Руської митниці, м. Рава-Руська про стягнення 20 784,65 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що у відповідності до вимог ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму, наймач зобов‘язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов‘язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Відповідачем (наймачем) не звільнено в установлений договором час приміщення, в зв‘язку з чим позовні вимоги про стягнення неустойки в сумі 20 784,65 грн. є обґрунтованими та підлягають до стягнення.

Відповідач –ТзОВ «Консалтинговий Центр «Сервіс», не погодившись з вищезазначеним рішенням, подав апеляційну скаргу (б/н від 14.10.2007 р.), в якій покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме:

-          судом розглянуто справу в першому судовому засіданні без участі Відповідача та третьої особи, без подання витребуваних доказів, що прямо суперечить ст.77 ГПК України, і є порушенням прав Відповідача на захист. Крім цього, на думку скаржника, спір повинен бути розглянутий за правилами КАС України, а не ГПК України, що є порушенням норм процесуального права;

-          судом невірно застосовано до спірних правовідносин ст. 785 ЦК України, що підтверджується, на думку скаржника, наступним: ТзОВ «Консалтинговий центр «Сервіс»не користувався об‘єктом оренди з січня 2006 р., звільнивши приміщення і передавши майно, яке було в приміщенні, на зберігання в склад митниці в січні 2006 р.; постанова Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 р., (якою скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.2006 р., яким договір оренди №86 від 30.11.2004 р. було розірвано та постановлено стягнути з ТзОВ «Консалтинговий центр «Сервіс»суму заборгованості з орендної палати та передати об‘єкт оренди –Рава-Руській митниці) діяла до 13.06.2007 р. в зв‘язку з цим, у Відповідача не було обов‘язку повертати об‘єкт оренди; крім цього у спірному приміщенні протягом довгого строку проводиться ремонтні роботи, а ключі від приміщення знаходяться в Рава-Руської митниці.

Дані обставини, на думку скаржника, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового, яким останній просить в позові відмовити.

Позивач –Регіональне відділення ФДМ України по Львівській області - в письмових поясненнях за вих. №11/8-7893 від 19.11.2007 р. та його представник в судових засіданнях заперечує доводи апеляційної скарги, з огляду на те, що Регіональне відділення ФДМ України по Львівській області листом №11/11-7738 від 18.12.2006 р. повідомило ТзОВ «Консалтинговий Центр «Сервіс», про те що договір оренди №86 від 30.11.2004 р. не буде пролонговано, і даний договір припинив свою дію 27.11.2006 р. Згідно п.2.4. Договору, який припинив свою дію 27.11.2006 р., у разі припинення цього Договору майно повертається орендарем балансоутримувачу (або ж відповідному підприємству, вказаному Орендодавцем), в тижневий термін. Станом на 28.05.2007 р. Орендарем не виконано обов‘язку щодо повернення майна балансоутримувачу, хоча це чітко передбачено також ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Акт приймання –передачі нерухомого державного майна, загальною площею 176,9 кв.м. за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Коновальця підписано лише 06.09.2007 р. Даний факт підтверджує те, що об‘єкт оренди перебував у фактичному користуванні ТзОВ «Консалтинговий центр «Сервіс», а тому Регіональним відділенням ФДМ України по Львівській області правомірно нараховано неустойку. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення, оскільки така є необгрунтованою та безпідставною.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача –Рава-Руська митниця, у запереченні на апеляційну скаргу (вхід. № Львівського апеляційного господпарського суду 9783 від 19.11.2007 р.) заперечує доводи апеляційної скарги, вважає, що неможливість використання орендованого приміщення Відповідачем зумовлене бездіяльністю останнього, який своєчасно не звернувшись до митниці й органу охорони державного кордону із заявою про видачу рішення про можливість розміщення підприємства в пункті пропуску через державний кордон України, спричинив виникнення обставин, за яких законне розміщення його підприємства в пункті пропуску є неможливим та фактично сам позбавив себе можливості вільно користуватися орендованим приміщенням. Окрім цього, як встановлено постановою Вищого господарського суду України від 13.06.2007 р. у справі №1/867-14/230, Відповідач з позовними вимогами (про повернення орендованого майна з незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодуванні шкоди завданої майну громадянам і юридичним особам) не звертався. Відповідно до цього, Рава-Руська митниця вважає, що Господарським судом Львівської області правомірно та на законних підставах прийнято рішення про стягнення з ТзОВ «Консалтинговий центр «Сервіс»20 784,65 грн. Просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу ТзОВ «Консалтинговий центр «Сервіс»- без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши представників сторін та третьої особи, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного матеріального та процесуального права, обставинам та матеріалам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов‘язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Тобто, кожна сторона по договору, як одну з підстав виникнення господарських зобов’язань, повинна вчинити певну дію господарського характеру (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо). При наявності господарського спору, що виник внаслідок невиконання чи неналежного виконання господарського зобов’язання кожна зі сторін повинна довести шляхом подання належних і допустимих доказів свої вимоги та заперечення.

30.11.2004 р. Регіональним відділенням ФДМ України по Львівській області («Орендодавець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий центр «Сервіс»(«Орендар») укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №86 (а.с.7-11).

У відповідності до п. 1.1. Договору - Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме державне майно –будівлю їдальні (літера «Р-1») загальною площею 176,9 кв. м. за адресою Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Коновальця, що знаходиться на балансі Рава-Руської митниці. Договір укладено терміном на 364 дні і вступає в силу з моменту його підписання (п.10.1. Договору).

Пунктом 10.6. Договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір може бути продовжено на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

18.12.2006 р. Позивач листом №11/11-7738 (а.с.14) повідомив Відповідача, що договір оренди №86 від 30.11.2004 р. не буде пролонговано, і у відповідності до п.2.4 Договору просить здійснити передачу орендованого державного майна балансоутримувачу –Рава-Руській митниці згідно з актом приймання-передачі і погасити наявну заборгованість.

У відповідності до вимог ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов‘язаний повернути орендодавцеві об‘єкт оренди на умовах, зазначених у договорі.

Пунктом 2.4 Договору оренди №86 від 30.11.2006 р., встановлено, що у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу (або відповідному підприємству, вказаному орендодавцем), в тижневий термін. Орендар повертає майно балансоутримувачу (або ж відповідному підприємству, вказаному орендодавцем) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передачі.

Листами №11/11-2216 від 28.03.2007 р. від 28.03.2007 р. (а.с.15) та №11/11-4804 від 06.07.2007 р.(а.с.16) Позивач просив повідомити Відповідача про наявність чи відсутність підписаного акта приймання-передачі майна, що є предметом договору оренди №86 від 30.11.2004 р., і у разі наявності такого акта –скерувати його копію на адресу Регіонального відділення ФДМ України по Львівській області. Дані листи Відповідачем залишені без відповіді.

У відповідності до вимог ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов‘язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи наведене, Регіональне відділення ФДМ України по Львівській області нарахувало Відповідачу неустойку у відповідності до вимог ст. 785 ЦК України в сумі 20 784,65 грн. згідно розрахунку (а.с.12).

Відповідач в апеляційній скарзі та його представник в судових засіданнях стверджує, що ТзОВ «Консалтинговий центр «Сервіс»не користувався об‘єктом оренди з січня 2006 р., звільнивши приміщення і передавши майно, яке було в приміщенні, на зберігання в склад митниці в січні 2006 р. і відповідно неустойка в сумі 20 784,65 грн. нарахована Позивачем неправомірно.

Дане твердження спростовується актом приймання-передачі нерухомого державного майна від 06.09.2007 р., укладеного Західною регіональною митницею («Балансоутримувачем») та ТзОВ «Консалтинговий Центр «Сервіс»(«Орендарем»), по якому Відповідачем передано Балансоутримувачу (Західній регіональній митниці) приміщення по договору № 86 від 30.11.2004 р. загальною площею 176,9 кв. м. за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Коновальця (а.с.61).

Дана обставина свідчить про те, що Відповідачем у передбачений договором спосіб майно було передано Балансоутримувачу лише 06.09.2007 р., а Позивачем неустойку за користування приміщенням нараховано з 28.11.2006 р. (часу припинення договору оренди) до 28.05.2007 р.

Відповідач в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не враховано при прийнятті рішення тих обставин, що постанова Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 р. (якою скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.2006 р., яким договір оренди №86 від 30.11.2004 р. розірвано, стягнуто з ТзОВ «Консалтинговий центр «Сервіс»суму заборгованості з орендної палати та передано об‘єкт оренди Рава-Руській митниці) діяла до 13.06.2007 р., в зв‘язку з цим, у Відповідача не було обов‘язку повертати об‘єкт оренди.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, постанова Львівського апеляційного господарського суду України від 13.02.2007 р. у справі №1/867-14/230 в подальшому скасована постановою Вищого господарського суду України від 13.06.2007 р.(а.с.43-49).

У відповідності до вищенаведеного, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що не можна вважати доведеним факт правомірності користування Відповідачем спірним приміщенням після розірвання договору оренди в судовому порядку. У відповідності до вимог ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не подано ні суду першої інстанції, ні апеляційній інстанції належних до допустимих доказів в розумінні ст. 32 ГПК України, які б підтверджували те, що останній не займав спірне приміщення після припинення орендних правовідносин, які випливали з договору оренди №86 від 30.11.2004 р. Листи, адресовані Рава-Руській митниці, які подані в останньому судовому засіданні не є належними та допустимими доказами того, що Відповідач не використовував приміщення після припинення орендних відносин по договору оренди, а свідчать про відсутність згоди Рава-Руської митниці на перебування Відповідача у спірних приміщеннях.

В апеляційній скарзі скаржник також зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: провадження у справі порушено за нормами ГПК України, а не КАС України.

У відповідності до ст. 3 КАС України адміністративний договір – це дво- або багатостороння угода , зміст якої складають права та обов‘язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб‘єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Як вбачається із змісту договору оренди №86 такий є цивільним (господарським) а не адміністративним договором, оскільки в ньому відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обов‘язковим для адміністративного договору, а кожний суб‘єкт договору виступає як рівний один до одного. Отже, відповідно до цього, відносини між сторонами є цивільними (господарським), які випливають із договору оренди майна, і відповідно до цього судом першої інстанції вірно застосовано норми ГПК України.

Крім цього, скаржник посилається на те, що порушено його право на захист, оскільки справу розглянуто в першому судовому засіданні, без участі його уповноваженого представника.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.09.2007 р. (а.с.1) порушено провадження за позовною заявою Регіонального відділення ФДМ України та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 27.09.2007 р. Ухвала про порушення провадження у справі отримана Відповідачем 21.09.2007 р., згідно поштового повідомлення про вручення (а.с.3). Відповідно до цього, Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і мав можливість подати додаткові документи по справі в заперечення позовних вимог, що останнім не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного матеріального та процесуального права, обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.      Рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2007 р. у справі №22/284 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий центр «Сервіс» - без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу №22/284 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                                                Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                    Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                    Х.В.Мурська