Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.07                                                                                            Справа №  3/122

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Мельника С. М. (доповідач по справі),

суддів:                                 Гаврилюк  О.М суддів:                                 Корсакової Г.В.

.

При секретарі судового засідання           Огієнко В.О.

розглянувши заяву на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Карлівка, Полтавська область на постанову господарського суду Полтавської від 05.10.2006 року

по справі № 3/122 (суддя Бунякіна Г.І.)

за позовом          Виробничого підприємства „Надежда”, смт. Машівка, Полтавська область

до          Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Карлівка, Полтавська область

про          Визнання недійсними податкових повідомлень –рішень Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції від 31.05.2006 року №№ /0, /0

за участю представників :

від позивача:          Саміков С.О., Лачко Л.В. –за довіреністю

від відповідача:          Людвік Н.М., Голованіч С.М.- за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Виробниче підприємство „Надежда”, смт. Машівка, Полтавська область звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Карлівка, Полтавська область про Визнання недійсними податкових повідомлень –рішень Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції від 31.05.2006 року №№ /0, /0.

Постановою господарського суду Полтавської області від 05.10.2006 року позов Виробничого підприємства „Надежда”, смт. Машівка, Полтавська область до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Карлівка, Полтавська область про визнання недійсними податкових повідомлень –рішень Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції від 31.05.2006 року №№ /0, /0 - задоволений.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою місцевого суду, Карлівська міжрайонна державна податкова інспекція звернулась до апеляційного суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду Полтавської області від 05.10.2006 року та прийняти нову постанову, якою у задоволені в позові ВП „Надежда” відмовити, з огляду на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки не відповідають обставинам справи та оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судових засіданнях підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги оскільки вважає, що постанова господарського суду Полтавської області від 05.10.2006 року по справі № 3/122 є законною, об’єктивною і такою, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просить залишити постанову без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що постанова господарського суду Полтавської від 05.10.2006 року по справі № 3/122 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення із слідуючих підстав:

Як вбачається з матеріалів справи структурним підрозділом Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції - Машівським відділенням Карлівської МДПІ була проведена виїзна планова перевірка виробничого підприємства „Надежда” (позивача) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року.

За результатами даної перевірки було складено акт за № 9-23-22519085 від 18 травня 2006 року, в якому працівниками податкової служби було констатовано порушення позивачем п. 1.3 та 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4., пп. 7.5.1 п. 7.5. пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7, п. 11.5 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97 - ВР від 03.04.1997 року (зі змінами і доповненнями), що привело до завищення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у січні, лютому, березні та квітні 2005 року та обов’язку сплатити позивачем штрафну санкцію в 50% від суми недоплати за оформленими в серпні 2005 року податковими векселями на суму в 226465 грн. з посиланням на пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 ЗУ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-111 (зі змінами і доповненнями).

На підставі даного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення –рішення від 31.05.2006 року, а саме:

- № /O, за яким позивачу визначено завищення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у січні 2005 року на суму 16528 грн., у лютому 2005 року на суму 33 809 грн., у березні 2005 року на суму 949 грн. та у квітні 2005 року на суму 1 388 грн.;

- /O від 31.05.2006 року, за яким позивачу визначена сума податкових зобов’язань за платежем - податок на додану вартість в вигляді штрафної (фінансової) санкції в розмірі 113232, 50 грн.

Зазначений вище висновок відповідача, що набрав форму оспорюваних податкових повідомлень рішень, є за межами норм чинного законодавства, виходячи з наступного:

Позивач, так і його контрагенти (ТОВ „Союз-2000” смт. Машівка Полтавської області, ПП „Інтеграл-Плюс”, м. Луганськ) по купівлі-продажу масивно мастильних матеріалів (дизельне пальне, бензин) в період, що був охоплений перевіркою, є платниками ПДВ і стоять на обліку щодо цього в ДПС та справляють цей податок до бюджету. Ця обставина податковою не спростовується, а навпаки підтверджується (див. стор. 72-73, 77-78 акту).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, до якого як порушення з боку позивача апелює податкова-відповідач, визначено, що „податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг),вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації”.

Право платника податку на податковий кредит виникає, згідно з вимогами пп. 7. 5. 1 п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, з дати першої події списання коштів з банківського рахунку платника в оплату вартості товарів або з дати отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів.

При цьому слід зазначити, що пп. 7. 4. 5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” забороняється включення до податкового кредиту лише тих витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Виробниче підприємство „Надежда” сплативши попередньо за умовами п. 2.1 договору постачання нафтопродуктів № 01/б від 03.01.2005 року своєму контрагенту - ТОВ „Союз 2000” кошти, отримав ПММ з належно оформленими від останнього податковими накладними ( № 1 від 31.01.2005 року на загальну суму в 6 565 грн., в т. ч. 1 094166, 67 грн. ПДВ, та № 2/0ф від 28.02.2005 року на загальну суму 3279872 грн., в т.ч. 546645 грн. ПДВ, про що відмічає в акті перевірки податкова - відповідач (стор. 72 та 73), отримав за умовами договору поставки від 24.03.2005 року за відповідними накладними від ПП „Інтеграл-Плюс” дизельне пальне та належно оформленими податковими накладними: № 450 від 24.03.2005 року на загальну суму в 89311,08 грн. , в т.ч. 14885,18 грн.; № 663 від 14.04.2005 року на загальну суму в 92 835,17 грн., в Т.ч. ПДВ 15472, 53 грн.; № 674 від 14.04.2005 року на загальну суму 110370, 71 грн., в т.ч. ПДВ 18428, 45 грн., розрахувавшись в безготівковому порядку, про що засвідчують платіжні доручення, залучені до матеріалів справи, та сам акт перевірки (стор. 78), він правомірно відніс до податкового кредиту суми ПДВ, що значились в вище зазначених податкових накладних (1094166,67 грн. + 546645 грн. + 14885,18 грн. + 15472, 53 грн. + 18428, 45 грн.), тобто діяв в межах положень вище зазначених підпунктів ст. 7 ЗУ „Про ПДВ”.

Як видно з матеріалів перевірки Машівського відділення КМДПІ, що ліг в основу спірних податкових повідомлень-рішень, та матеріалів справи, ВП „Надежда” вимоги Закону про ПДВ (пп. 7.4.1) виконало, сплативши податок на додану вартість в ціні товару, придбаного у постачальників - ТОВ „Союз-2000” смт. Машівка Полтавської області та ПП „Інтеграл - Плюс” м. Луганськ. Ці підприємства, в свою чергу, виконали вимоги Закону про ПДВ (п. 7.2) –видали покупцеві, яким є ВП „Надежда”, належним чином оформлені податкові накладні на визначені та сплачені покупцем ПММ суми податку, а також включили в свої зобов’язання з ПДВ відповідних звітних періодів.

Згідно з Законом України „Про податок на додану вартість” визначено один випадок не включення до складу податкового кредиту витрат на сплату ПДВ –відсутність податкової накладної чи вантажної митної декларації.

Інших обмежень щодо включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів (робіт, послуг), законодавчо не встановлено, а тому посилання податкової - відповідача на матеріали зустрічних перевірок та той факт, що їх результатами не підтверджено сплату податкового зобов’язання по податку на додану вартість непрямими контрагентами позивача - ТОВ „Елiт” м. Xapків, ПП „Мегастейдбiзнес” м. Луганськ, суд не оцінює як суттєві.

Відповідно до ст. 61 Конституції України встановлено, що юридична вiдповiдальнiсть має; індивідуальний характер. Тому несплата контрагентами постачальників позивача до бюджету сум ПДВ не може впливати на результати дiяльностi підприємства - позивача i не може бути підставою до притягнення ВП „Надежда” до вiдповiдальностi в вигляді зменшення сум податкового кредиту при обрахуваннi податкових зобов’язань з ПДВ за відповідний звітний період, донарахувань цього податку та застосування штрафних (фінансових) санкцій чи зменшень сум, заявлених до відшкодування ПДВ

Згідно з ст. 67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки i збори в порядку i розмірах, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те. що не передбачено законодавством (частина перша ст. 19 Конституції України). Чинне законодавство, зокрема Закон про ПДВ, не встановлює обов’язки покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складi цiни товару.

Відповідно до положень Закону про ПДВ сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов’язанням продавця товару, i саме продавець товару ( в нашому випадку - ТОВ „Союз-2000” СМТ. Машiвка Полтавської областi та ПП „інтеграл - Плюс” М. Луганськ) має сплачувати цей податок до бюджету.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання податкової - вiдповiдача на порушення позивачем пп. 7.7.5 п. 7.5 ст. 7 _ Закону України „Про податок на додану вартість” взагалі е некоректним, оскільки; зазначена норма регулює порядок зарахування податку на додану вартість до Державного бюджету України та порядку бюджетного відшкодування податку на додану вартість з Державного бюджету України, що здійснюється регіональними відділеннями Державного казначейства України, а не окремими платниками податку.

Враховуючи те, що кpiм належним чином оформлених податкових накладних, факт проведення операцій з придбання ПММ позивачем підтверджується первинними бухгалтерськими документами, ДПС застосована методика за межами правового поля щодо визначення сум зменшення від’ємного значення ПДВ, суд першої інстанції правомірно визначив, що у вiдповiдача не було пiдстав для прийняття спiрного податкового повідомлення - рішення № /O від 31.05.2005 року, за яким позивачу визначено завищення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сiчнi 2005 року на 16 528 грн., у  лютому 2005 року на 33809 ГРН., у березнi 2005 року на 949 грн. та у квітні 2005 року на 1 388 грн., а тому позовнi вимоги в цій частинi пiдлягають задоволенню.

Що стосується висновків за спірним податковим повідомленням - рішенням від 31.05.2006 року № /0, за яким позивачу визначена сума податкових зобов’язання за платежем - податок на додану вартість в вигляді штрафної (фінансової санкції в розмiрi 113232, 50 грн., то вони е також за межами правового поля, з огляду на наступне:

Саме податкове повідомлення - рішення не містить посилань відповідно до якoi норм и застосована штрафна (фiнансова) санкція.

Як було з’ясовано в ході розгляду справи податковою службою була застосована санкція вiдповiдно до пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 ЗУ „Про порядок погашення зобов’язань платникiв податкiв перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (зi змiнами i доповненнями), відповідно до якого „у разi коли контролюючий орган самостiйно донараховуе суму податкового зобов’язання платника податкiв за пiдставами, викладеними у пiдпунктi „б” пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податкiв зобов’язаний сплатити штраф у розмiрi десяти вiдсоткiв вiд суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), почuнаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковuм періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повiдомлення вiд контролюючого органу, але не бiльше п’ятдесяти вiдсоткiв такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходiв громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно вiд кiлькостi податкових перiодiв, що минули”.

Таким чином, господарський суд Полтавської області правомірно визнав недійсними повідомлення - рішення Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції від 31.05.2006 року №№ /0, /0

За таких обставин колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що постанову господарського суду Полтавської від 05.10.2006 року яка була прийнята по даній справі, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в постанові суду обставинам справи, а також у зв’язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законною і обґрунтованою.

На підставі викладеного, Керуючись статтями ст. ст. 196,198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

1.          Апеляційну скаргу Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Карлівка, Полтавська область на постанову господарського суду Полтавської від 05.10.2006 року по справі № 3/122 - залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду Полтавської від 05.10.2006 року по справі № 3/122 - залишити без змін.

3.          Ухвала протягом одного місяця може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України.

4.          Матеріали справи № 3/122 року повернути до господарського суду Полтавської області.

Головуючий суддя:                                                                          Мельник С. М.                                            Судді:                                                                                      Гаврилюк  О.М  Судді:                                                                                      Корсакова Г.В.