ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

"13" серпня 2007 р.
справа № 20-9/148-7/183-11/289-7/255

Господарський суд м. Севастополя у складі:

Судді –Ілюхіної Г.П.,

при секретарі –Дерепаско Л.В.

за участю представників:

від позивача          –Лебедєв О.В., представник, довіреність б/н від 06.06.2007; Сунгурова В.С., представник, довіреність № 109 від 20.09.2006; Столяр О.І., представник, довіреність б/н від 16.05.2007;

від відповідача          –не з'явився,

від третіх осіб:          –не з'явився (Севастопольська міська Рада),

–Барташ А.В., представник, довіреність № 3977/24/2-16 від 19.12.2006 (Севастопольська міська державна адміністрація),

розглянувши справу

За          Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 35

адміністративним          по вул. Велика Морська в м. Севастополі

позовом:          (99011, м. Севастополь, вул. Велика Морська, 35)

до відповідача:          Севастопольського міського головного управління земельних ресурсів

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 2)

треті особи,          Севастопольська міська Рада

які не заявляють          (99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 3)

самостійних вимог на

предмет спору на          Севастопольська міська державна адміністрація

стороні відповідача:          (99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 2)

про          визнання дій відповідача по відмові в узгодженні проекту відведення та експертизи земельної ділянки для обслуговування прибудинкової території неправомірними,

зобов’язати відповідача узгодити зазначений проект відведення для передачі на розгляд сесії Севастопольської міської Ради згідно діючого законодавства, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2007 Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 35 по вул. Велика Морська в м. Севастополі звернулось до господарського суду м. Севастополя з адміністративним позовом (вх.№ 1074) до Севастопольського міського головного управління земельних ресурсів про визнання дій відповідача по відмові в узгодженні проекту відведення та експертизи земельної ділянки для обслуговування прибудинкової території неправомірними, зобов’язати відповідача узгодити зазначений проект відведення для передачі на розгляд сесії Севастопольської міської Ради згідно діючого законодавства, з посиланням статті 42, 82, 86, 89, 123 Земельного кодексу України, статтю 5 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації”.

Позивач вважає, що протиправні дії відповідача грубо порушують його законні права і інтереси на оформлення прав власника земельної ділянки (прибудинкової території) будинку № 35 по вул. Велика Морська, в м. Севастополі.

Ухвалою суду від 23.04.2007 суддею Рибіною С.А. відкрито провадження по адміністративній справі, прийнято рішення про призначення підготовчого провадження та проведення попереднього судового засідання з метою всебічного та об’єктивного розгляду і вирішення справи в одному судовому засіданні протягом розумного строку в порядку статті 110 Кодексу адміністративного судочинства України (арк.с.1-2).

Розпорядженням голови суду № 38 від 11.05.2007 у зв’язку з врегулюванням навантаженості суддів, вибуттям судді Рибної С.А. у щорічну відпустку та з метою дотримання строків розгляду справ, справа передана до провадження судді Ілюхіній Г.П. (арк.с.41-42).

Ухвалою суду від 15.05.2007 справу прийнято до провадження судді Ілюхіної Г.П.,  справі привласнено № 20-9/148-7/183, в порядку статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Севастопольську міську Раду та Севастопольську міську державну адміністрацію (арк.с.43-45).

Ухвалою суду від 06.06.2007 підготовче провадження продовжено, попереднє судове засідання відкладено в порядку частини п’ятої статті 111 Кодексу адміністративного судочинства України (арк.с.68-70).

Ухвалою суду від 14.06.2007 по справі закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (арк.с.73-76).

Розпорядженням № 55 від 19.06.2007 справа № 20-9/148-7/183 передана до провадження судді Дмитрієва В.Є. (арк.с.85-89).

Ухвалою суду від 20.06.2007 справу прийнято до провадження судді Дмитрієва В.Є., справі привласнено № 20-9/148-7/183-11/289 (арк.с.90-92).

Розпорядженням голови суду № 62 від 03.08.2007 у зв’язку з вибуттям судді Дмитрієва В.Є. у щорічну відпустку, у зв’язку з врегулюванням навантаженності суддів та з метою дотримання строків розгляду справ, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, справа передана до провадження судді Ілюхіної Г.П. (арк.с.108-109).

Ухвалою суду від 06.08.2007 справу прийнято до провадження судді Ілюхіної Г.П. з привласненням їй № 20-9/148-7/183-11/289-7/255, справу призначено до судового розгляду  на 13.08.2007 о 17 год. 00 хв. (арк.с.110-112).

Відповідач (Севастопольське міське головне управління земельних ресурсів) явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, надав суду відзив на позовну заяву (вх.№26554), в якому позовні вимоги не визнав по мотивам, викладеним в ньому, основні з яких полягають в тому, що цей спір, на думку відповідача, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, вважає, що відповідач не є суб’єктом владних повноважень в розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в відносинах з Об’єднанням співвласників багатоквартирного житлового будинку № 35 по вул. Велика Морська в м. Севастополі, а лише в порядку, визначеному діючим законодавством, нарівні з іншими органами влади є органом, який дає узгодження проекту відведення та надає висновок державної землевпорядної експертизи по ньому; висновок державної землевпорядної експертизи не є нормативно-правовим актом та процедура його оскарження визначена Законом України „Про державну експертизу землевпорядної документації”; крім того зазначив, що позивачем відповідачу не надано доказів приватизації громадянами житлового будинку № 35 по вул. Велика Морська в м. Севастополі; до об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку  увійшли не всі мешканці будинку № 35 по вул. Велика Морська в м. Севастополі, в тому числі: ТОВ „Мультидом”, ТОВ „Аро”, гр.. Саркисов А.А. та інші, які в порядку статті 42 Земельного кодексу України мають право на при будинкову територію; позивачем не виконані вимоги рішення Севастопольської міської Ради № 1100 від 14.03.2007, яким надано дозвіл власникам багатоквартирного житлового будинку на розробку проекту розділу території кварталу будинків №№ 35-39 по вул. Велика Морська в м. Севастополі; вважає, що передача спірної земельної ділянки позивачу, до складу якого увійшли не всі власники квартир та не житлових приміщень порушить права останніх, а також відсутність проекту розділу території кварталів будинків №№ 35-39 по вул. Велика Морська в м Севастополі також може спричинити порушення прав власників багатоквартирних житлових будинків №№ 36, 37, 38, 39 по вул. Велика Морська в м. Севастополі; просить в задоволенні позовних вимог відмовити та розглянути справу у відсутність представника (арк.с.124-125).

Третя особа (Севастопольська міська державна адміністрація) в поясненнях на позовні вимоги (вх.№ 17740) позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених в них, основні з яких полягають в тому, що в матеріалах справи відсутні докази приватизації громадянами багатоквартирного будинку № 35 по вул. Велика Морська в м. Севастополі; посилання позивача на Положення „Про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкової території існуючого житлового фонду та надання в загальне користування або загальну спільну власність земельних ділянок для споруди житлових будинків”, затверджене спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, Державного комітету України зі справ містобудування та архітектури, Фонду державного майна України від 05.04.1996 № 31/30/53/396, є недоцільним у зв’язку з тим, що зазначене Положення втратило чинність згідно наказу Державного му комітету України по земельних ресурсах, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Фонду державного майна України від 13.12.2005 № 383/13/3161; в рішенні Севастопольської міської Ради № 1100 від 14.03.2002 „Про надання дозволу на розробку проекту розділу території кварталу та проекту відведення земельної ділянки об’єднанню власників багатоквартирного житлового будинку № 35 по вул. Велика Морська” не зазначено про наступну передачу прибудинкової території у власність позивачу, з посиланням на статті 42, 123, 124 Земельного кодексу України, які передбачають передачу земельної ділянки, зокрема, в постійне користування (арк.с.50-51).

Третя особа (Севастопольська міська Рада) явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечила, надала телефонограму № 187 від 26.07.2007 про розгляд справи у відсутність свого представника у зв’язку з відсутністю матеріалів по цій справі та великою завантаженістю (арк.с.99).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю в порядку статей 17, 18, 21, пункту 1 частини першої статті 157 та пункту 6 розділу VII „Прикінцеві та Перехідні Положення” Кодексу адміністративного судочинства України у зв’язку з наступним.

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовій спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тому слід вважати, що до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв’язку зі здійсненням суб’єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій, які виконують суб’єкти владних повноважень.

Стаття 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ: це спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;  спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;  спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини третьої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.

Згідно пункту 5 розділу VII „Прикінцеві та Перехідні Положення” Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, обрана позивачем форма судового захисту, матеріально-правова вимога не відповідає частині третій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

Адміністративний позов повинен містити на вибір одну з вимог, передбачених статтею 105 Кодексу адміністративного судочинства України:

-          скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

-          зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

-          зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

-          стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

-          виконання зупиненої чи невчиненої дії;

-          встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Позовна заява може містити, крім визначених частиною третьою цієї статті, інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 6 розділу VII „Прикінцеві та Перехідні Положення” Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно норм чинного законодавства, юридичний акт –це документ, виданий державним органом, що містить загально нормативні або індивідуальні розпорядження, під термін „юридичні акти” підпадають також документи, складені в передбаченому законом порядку, які породжують певні правові наслідки.

Акт нормативного характеру –письмовий офіційний документ, прийнятий (виданий)  правотворчим органом в межах його компетенції і направлений на встановлення , зміну або скасування правових норм.

Акт індивідуальної дії –документ, виданий державним органом, що містить індивідуальні розпорядження та породжує для особи певні права або обов’язки.

Якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено про вирішення спору в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру правовідносин, що регулюються та визначені Господарським та Господарським процесуальним кодексом України.

Тобто, господарський суд при розгляді справ в порядку адміністративного судочинства вирішує підвідомчість відповідно до статей 1, 4, 12, 21 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 4 Господарського кодексу України встановлено розмежування відносин в сфері ведення господарства з іншими видами відносин, відповідно до якої не є предметом регулювання цього Кодексу адміністративні та інші відносини управління за участі суб’єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі:

1)          справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

-          спорів про приватизацію державного житлового фонду;

-          спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

-          спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

-          спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

-          інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2)          справи про банкрутство.

3)          справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4)          справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Статтею 21 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України „Про судоустрій України” місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України „Про судоустрій України” справи, пов'язані з правовідносинами у сфері державного управління та місцевого самоврядування, розглядаються місцевими адміністративними судами. Як зазначено у пункті 16 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного вище Закону, до утворення системи адміністративних судів розгляд справ, віднесених до підсудності адміністративних судів, здійснюють місцеві загальні суди.

Господарським судам підвідомчі справи, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Таким чином, господарським судам не підвідомчі спори про визнання дій (бездіяльності) посадових осіб противоправними та незаконними, зобов’язання посадової особи вчинити певні дії.

Пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При викладених обставинах, провадження по справі підлягає закриттю, так як спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач не позбавлений можливості звернутись з позовними вимогами в порядку господарського судочинства, обравши спосіб захисту, передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

На підставі вищепереліченого, керуючись пунктом 1 частини першої статті 51, статтями 87, 90, 98, частиною другою статті 112,  пунктом 1 частини першої статті 136, пунктом 2 частини першої статті 157, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

1.          Закрити провадження по справі № 20-9/148-7/183-11/289-7/255.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                              Г.П. Ілюхіна