ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"16" жовтня 2007 р.
Справа № 26/179-07-4516

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів Тофана В.М., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання  Бритавська Ю.С.

за участю представників сторін

від позивача  Підлужняк С.О. за довіреністю від 10.09.2007р. №252

від відповідачів Тіхонова Г.І. за довіреністю від 03.01.2007р. №3 представник від Одеської залізниці; представник від ДП „Свердловантрацит” не з’явився

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Вінницяоблпаливо”

на рішення господарського суду Одеської області  від  30 липня  2007 року

у справі №26/179-07-4516

за позовом Відкритого акціонерного товариства „Вінницяоблпаливо”

до відповідачів 1) Державне підприємство „Одеська залізниця”

2) Державне підприємство „Свердловантрацит”

про стягнення 1225,91 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ВАТ „Вінницяоблпаливо”  поданий до господарського суду Одеської області позов про стягнення з Одеської залізниці та ДП „Свердловантрацит” збитків від  недостачі  вугілля в сумі 1225,91 грн. пропорційно ступеню  вини відповідачів.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги (вх.№12471 від 01.06.2007р.) і просив суд стягнути з ДП „Свердловантрацит” вартість недостачі вугілля  в розмірі 1225,91 грн., 102 грн. сплаченого державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30 липня 2007 року у справі №26/179-07-4516 (суддя Никифорчук М.І.)   ВАТ „Вінницяоблпаливо”  відмовлено у задоволені позовних вимог.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у справі не доведений факт неналежного виконання ДП „Свердловантрацит” своїх обов’язків за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу від 25.12.2003р. №207-1.288 щодо поставки позивачу вугілля у встановленій договором кількості, що в свою чергу унеможливлює задоволення його позовних вимог. Разом з тим, позовні вимоги не можуть бути задоволені і за рахунок стягнення збитків від недостачі вугілля і з Одеської залізниці, оскільки, по-перше, договір перевезення не є підставою позовних вимог ВАТ „Вінницяоблпаливо”, а по-друге, в силу вимог ст.ст.130,133 Статуту залізниць України ВАТ  „Вінницяоблпаливо”   взагалі не має права на пред’явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі  вантажу.

Позивач із рішенням суду першої інстанції не згодний, в апеляційній скарзі просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким стягнути з ДП „Свердловантрацит” 1225,91 грн.  вартості недовантаженого але заявленого до перевезення та оплаченого вантажу, 102 грн. державного мита, 118 грн. сплачених витрат на ІТЗ судового процесу, 51 грн. державного мита за подання апеляційної скарги, з посиланням при цьому на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також на те, що висновки суду суперечать обставинам справи.

За доводами позивача суд неправильно оцінив докази та визначив суть спору, який випливає із договору перевезення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції і задоволення позовних вимог, з посиланням при цьому на те, що недостача вугілля виникла внаслідок недовантаження його вантажовідправником.

Представник від Одеської залізниці (відповідач-1) у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими, вантаж прибув у технічно справному вагоні, перевантажений залізницею на вимогу одержувача, ознаки втрати вантажу при його перевезенні відсутні, що підтверджується комерційним актом, а тому підстави для відповідальності залізниці відсутні.

Представник від ДП „Свердловантрацит”  (відповідач-2) у судове засідання не з’явився, відзив на апеляційну скаргу не надав, але про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, а тому його відсутність у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги позивача.

Згідно з розпорядженням голови суду від 26.09.2007р. №115 „Про заміну судді” на період щорічної відпуски судді Одеського апеляційного господарського суду Михайлова М.В. прийняття даної апеляційної скарги здійснювалося  колегією суддів у складі: головуючого судді Журавльова О.О., суддів Тофана В.М., Савицького Я.Ф.

Розпорядженням голови суду від 15.10.2007р. №136  „Про заміну судді” у зв’язку із виходом з відпустки судді Одеського апеляційного господарського суду Михайлова М.В. у складі колегії суддів здійснено заміну судді Савицького Я.Ф. суддею Михайловим М.В.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, з огляду на таке.

Як вище встановлено апеляційним господарським судом, ВАТ „Вінницяоблпаливо”  поданий до господарського суду Одеської області позов про стягнення з Одеської залізниці та ДП „Свердловантрацит” збитків від  недостачі  вугілля.

При цьому в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що при прибутті вантажу, який відправлений на адресу позивача ДП „Свердловантрацит” по залізничній накладній №48365265 у вагоні №65882136,  станцією Тростянець-Подольський Одеської залізниці виявлено недостачу вугілля в розмірі 4 тон 500 кг, про що складений комерційний акт БО 701147/2 від  23.09.2006р.  У задоволені претензій позивача до Одеської  залізниці та   ДП „Свердловантрацит” про відшкодування вартості недостачі останніми було відмовлено.

В якості правових підстав обґрунтування своїх позовних вимог ВАТ „Вінницяоблпаливо” посилається на норми, що закріплені у  ст.ст.193,216-217,224-225,314-315 Господарського кодексу України,  ст.ст.526,920,924-925 Цивільного кодексу України, а також відповідних положеннях Статуту залізниць України та Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги  і просив зазначену у позові суму недостачі вугілля 1225,91 грн., а також 102 грн. сплаченого державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу стягнути з ДП „Свердловантрацит”.

Таким чином  позовна заява  ВАТ „Вінницяоблпаливо” та додані до неї документи свідчать, що предметом позовних вимог  ВАТ „Вінницяоблпаливо” є стягнення з відповідача збитків, які спричинені позивачу внаслідок недостачі вантажу,  а підставою –правовідносини сторін, що випливають із договору перевезення, який в силу  вимог ч.ч.1,2 ст.307 ГК України, абз.8 ст.6 Статуту залізниць України укладений між відповідачами на користь позивача.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає таким, що не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що договір перевезення не є підставою позовних вимог ВАТ „Вінницяоблпаливо”, а тому це  рішення слід скасувати і прийняти нове рішення, виходячи  із того, що підставою позовних вимог ВАТ „Вінницяоблпаливо” є договір перевезення.

Так, матеріалами справи встановлено, що 20.09.2006р.  зі станції Красна Могила Донецької залізниці ДП „Свердловантрацит” у напіввагоні №65882136 відправлено на адресу Тростянецького райтопскладу  ВАТ „Вінницяоблпаливо” (станція призначення Тростянець-Подольський Одеської залізниці) 69 тон  антрациту /АМ/, що підтверджується залізничною накладною №48365265  (а.с.6). Згідно з цією накладною, антрацит завантажений у напіввагон  засобами відправника (ДП „Сведловантрацит”) навалом, нижче бортів у вологому стані. Вантаж розміщено і закріплено згідно з параграфами 3,5 гл.1 р.1,4 Технічних умов правильно. Вантаж маркований вапном. Маса вантажу визначена на 150 тонних вагах відправника.

При прибутті вантажу станцією призначення 23.09.2006р.  складений комерційний акт № БО 701147/2, згідно з яким, „Прибув вагон  65882136 відправки Красна Могила Донецької залізниці Тростянець-Подольський Одеської залізниці по накладній №48365265 вантаж вугілля антрацит марки АМ, об’єм кузову 73 м. куб. По письмовій вимозі вантажоотримувача здійснювалося  комерційне перевантаження вантажу у вагоні. По документам значиться брутто - 90900 кг, тара з бруса -21900 кг, нетто 69000 кг. При перевантаженні на 150 тонних вагонних вагах Тростянецького Агропродукта приписаних на залізниці виявилося брутто-86400 кг, тара з бруса 21900 кг, нетто –64500 кг, тобто менше проти документів на 4500 кг. Перевантаження вагону здійснювалося двічі, недостача підтвердилася. Вагон прибув у справному стані без ознак втрати в путі. Завантаження у вагоні рівномірне, без заглиблень, поверхня вантажу розрівняна і ущільнена. Вантаж нижче бортів на 40-45 см. Поверхня вантажу промаркована вапном, маркування не порушено. Вантажовідправником у накладній зроблена відмітка. Вантаж завантажений нижче бортів.”

Таким чином матеріали справи свідчать про укладення між відповідачами договору  перевезення, оскільки в силу вимог ч.2 ст.307 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.3 ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

В силу вимог ч.1 ст.307 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.1 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити  ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов’язується  сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до вимог  ч.5 ст.307 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.4 ст.909,  ч.1 ст.920  ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.  У ст.2 Статуту залізниць України передбачено, що обов’язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій,  установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

В силу вимог ч.1 ст.110, ст.113  Статуту залізниць України, які кореспондуються з вимогами ч.1 ст.314 ГК України та ч.1 ст.924 ЦК України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажу одержувачу, поки не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким залізниця не могла запобігти та усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до п.а) ст.111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як вище встановлено апеляційним господарським судом, вантаж у напіввагон №65882136 завантажений засобами відправника, на станцію призначення цей вантаж прибув у непошкодженому вагоні, без ознак  втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

З огляду на такі обставини справи, а також вищенаведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність вини залізниці у недостачі вантажу, а відтак і висновку про   звільнення залізниці від відповідальності за цю недостачу.

Щодо відповідальності вантажовідправника у недостачі вантажу, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

В силу вимог ч.2 ст.308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобов’язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.27 Статуту залізниць України, під час перевезення вантажів, які змерзаються або здуваються, відправник зобов’язаний вжити відповідних профілактичних заходів. Залізниця може відмовити у перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів. У разі невиконання зазначених вимог відповідальність за втрату або пошкодження вантажу, що виникли з цієї причини, несе відправник.

У п.п.5,6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Мінтрансу України 20.08.20001р. №542 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.09.2001р. за №796/5987 встановлено, що вантажі, які перевозяться у вагонах відкритого типу у всіх випадках розрівнюються і ущільнюються. На поверхню вантажу відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) або інше закріплення верхнього шару вантажу.

Як вище встановлено апеляційним господарським судом, антрацит завантажений у напіввагон  №65882136 засобами відправника (ДП „Сведловантрацит”) навалом, нижче бортів у вологому стані. Вантаж розміщено і закріплено згідно з параграфами 3,5 гл.1 р.1,4 Технічних умов правильно. Вантаж маркований вапном. Маса вантажу визначена на 150 тонних вагах відправника.

У параграфах 3,5 гл.1 р.1,4 Технічних умов завантаження та кріплення вантажів містяться вимоги щодо ущільнення та розрівняння вантажу.

При прибутті вантажу на станцію призначення виявилося, що „завантаження у вагоні рівномірне, без заглиблень, поверхня вантажу розрівняна і ущільнена. Вантаж нижче бортів на 40-45 см. Поверхня вантажу промаркована вапном, маркування не порушено. Вантажовідправником у накладній зроблена відмітка. Вантаж завантажений нижче бортів.”

Таким чином обставини справи свідчать, що відправником також вжиті всі заходи для схоронності вантажу під час його перевезення (вантаж ущільнений, розрівняний та промаркований вапном), а тому вина вантажовідправника у недостачі вантажу, а відтак,  і підстави для його відповідальності відсутні.

Більш того, наявний у матеріалах справи витяг з Журналу перевантаження свідчить, що вантаж, який завантажений відправником у напіввагон №65882136 із визначенням маси на 150 тонних вагонних вагах був перевантажений на станції відправлення (Красна Молила Донецької залізниці) і виявлено, що маса нетто вантажу становить 69060 кг, що на 60 кг перевищує масу вантажу і є допустимим.  Отже, підстави для звинувачення вантажовідправника у недовантаженні вантажу також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.  Частиною 2 статті 217 ГК України передбачено, що відшкодування збитків є одним із видів господарських санкцій, які застосовуються у сфері господарювання, а відповідно до ч.1 ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Разом з тим, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22, ст.611, ч.1 ст.623 ЦК України).

Виходячи із наведених  законодавчих норм, апеляційний господарський суд вважає що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу правопорушення, як-то: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи); шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою і збитками, вина правопорушника.

Оскільки встановлені обставини справи свідчать про відсутність вини  у недостачі вантажу як вантажовідправника,  так і перевізника, а відтак і про відсутність одної складової правопорушення, необхідної для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, то у задоволенні позовних вимог  ВАТ „Вінницяоблпаливо” слід відмовити.

Керуючись ст.ст.99,101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Вінницяоблпаливо” задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Одеської області від 30 липня 2007 року у справі №26/179-07-4516  скасувати.

3.У задоволені позову  Відкритого акціонерного товариства „Вінницяоблпаливо” відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя

О.О. Журавльов

Судді

В.М. Тофан

М.В. Михайлов