ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 грудня 2007 р.

№ 26/88 (05-5-26/9615)

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,  Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому
за участю представника позивача:
касаційну скаргу

судовому засіданні у м. Києві
Кошлія Р.В. та представника відповідача -ОСОБА_1 Акціонерного комерційного
банку "ТАС-Комерцбанк"

на постанову

від 13.08.2007

Київського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 26/88

господарського суду

міста Києва

за позовом

Акціонерного комерційного банку
"ТАС-Комерцбанк"

до

Суб'єкта підприємницької області
-фізичної особи ОСОБА_2

про

звернення стягнення на заставлене
майно в сумі 10000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року акціонерний
комерційний банк "ТАС-Комерцбанк" звернувся з позовом до суб'єкта
підприємницької області -фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення з відповідача
10000,00 грн. заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на нежиле
приміщення № 18 цокольного поверху, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Пирогова, 10-Г.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.05.2007 у справі № 26/88 в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.08.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову апеляційного суду від 13.08.2007, рішення господарського
суду першої інстанції від 18.05.2007, а справу направити на новий розгляд до
господарського суду міста Києва. Скарга мотивована тим, що постанова
апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального
права, зокрема, ст.ст. 38, 43 ГПК України, ст. 129 Конституції України.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну
скаргу позивача -без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши
пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування
апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на
підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями,

19.08.2002 між АКБ
"ТАС-Комерцбанк" та ТзОВ "Науково-виробничий центр
"Новас" був укладений кредитний договір № 136-К/30, згідно умов якого
банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії,
що поновлюється, у розмірі 4540000,00 грн. Строк користування кредитною лінією
був визначений з 20.08.2002 до 18.08.2003 з платою за користування кредитом 25%
річних.

19.08.2002 між цими ж сторонами був
укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в забезпечення виконання
позичальниками основних зобов'язань ТзОВ "НВЦ "Новас" передає в
заставу позивачу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме:
нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 95,7 м2, яке
розташоване в м. Києві по вул. Пирогова, 10-в.

13.08.2004 у зв'язку з невиконанням
позичальником взятих на себе зобов'язань, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис про стягнення з ТзОВ
"НВЦ "Новас" на користь позивача 5036375,16 грн. заборгованості
за рахунок заставленого майна.

18.11.2004 Державною виконавчою
службою в місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження про звернення стягнення на заставлене майно, а 22.11.2004 Державна
виконавча служба склала акт опису та арешту, та наклала арешт на нежиле
приміщення за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 10-в, загальною площею 95,7 м2,
яке було передано на відповідальне зберігання ТзОВ "Селтон".

Судами також було встановлено, що
21.04.2005 нежиле приміщення загальною площею 95,7 м2 по вул.
Пирогова, 10, літ. "Г" було зареєстровано товариством
"Селтон" в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна" за реєстровим
номером 2873-П .

05.08.2005 між ТзОВ
"Селтон" та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу
нежилого приміщення, відповідно до якого товариство "Селтон" продало,
а відповідач купив нежиле приміщення № 18 загальною площею 95,7 м2
за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 10, літера "Г".

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що
позивач не надав суду доказів, що нежитлове приміщення передане в заставу за
договором іпотеки і нежитлове приміщення, власником якого є відповідач, це одне
й те саме нерухоме майно.

З такими висновками суду погодитись
не можна, оскільки останній дійшов до них без з'ясування всіх фактичних
обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
і на ці обставини посилався позивач обґрунтовуючи свої вимоги, рішенням  господарського суду міста Києва від
25.11.2004 у справі № 3/386 визнано право власності на нежитлове приміщення,
загальною площею 95,7 м2, яке розташоване у м. Києві по вул.
Пирогова, 10-в за товариством з обмеженою відповідальністю "Селтон".
У цьому ж зв'язку, банк вказував на те, що при здійсненні комунальним
підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
прав власності на об'єкти нерухомого майна" 21.04.2005 реєстраційного
напису на правовстановлювальному документі, а саме на зазначеному рішенні від
25.11.2004, реквізити цього ж приміщення були зазначені як нежиле приміщення (в
літ "Г") загальною площею 95,7 м2 по вул. Пирогова, 10.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, і ці обставини були встановлені судами попередніх інстанцій, відповідно
до договору від 05.08.2005 ТзОВ "Селтон" продало, а відповідач
придбав нежиле приміщення № 18 цокольного поверху в літ "Г", яке
знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 10, загальною площею 95,7 м2.

При цьому, сторонами в договорі
було зазначено, що відчужуване нежиле приміщення належить продавцю на підставі
рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2004, зареєстрованого  комунальним підприємством "Київське
міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна" 21.04.2005.

Враховуючи вищезазначене,
твердження судів про те, що позивач не надав доказів щодо тотожності
приміщення, переданого в заставу, та приміщення, на яке просив звернути стягнення
банк, не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи є наявними
документи, із змісту яких випливає, що вони мають безпосереднє відношення до
встановлення повноти фактичних обставин справи.

Достовірність вищенаведених доказів
судами належним чином перевірена не була. Ці документи, всупереч вимогам ст.ст.
47, 43, 84, 105 ГПК України, взагалі не були досліджені судами та
залишились без будь-якої оцінки.

Крім того, відповідно до ст. 38 ГПК
України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд
зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі
у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

У цьому зв'язку, відповідно до
вимог процесуального закону, суди були зобов'язані також перевірити твердження
позивача про те, що фактично предметом спору є одне і теж приміщення та
витребувати технічний паспорт оспорюваної будівлі.

Оскільки надані по справі докази
були оцінені судами вибірково, а не у повній їх сукупності, постановлені ними
рішення не можна вважати такими, що відповідають вимогам закону. Це, в свою
чергу, дає підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з передачею
справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить
врахувати вищенаведені недоліки, витребувати та дослідити в ході судового
засідання технічний паспорт оспорюваної будівлі, повно встановити фактичні
обставини справи та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне
рішення, виклавши його згідно з вимогами процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119-11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного
комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.08.2007 та рішення господарського суду міста Києва
від 18.05.2007 у справі № 26/88 скасувати.

Справу направити до господарського
суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий
Остапенко М.І.

Суддя
Харченко В.М.

Суддя                                                                                                   Борденюк
Є.М.