ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.09.07                                                                                           Справа№ 1/452-9/57

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Дочірнього підприємства Житлово-комунальний комплекс “Сихів” ЗАТ “ПБО “Львівміськбуд”, м. Львів,

До відповідача: Приватного підприємства “КСБ Грант”, юридична адреса: м. Львів, вул.  Зелена,196.

Про  стягнення  заборгованості по орендній платі з лютого по грудень 2004 року в сумі 31664 грн. 25 коп. та стягнення судових витрат.

За участю представників :

від позивача:  не прибув;

від відповідача: Гринчишин В.І., посвідчення серії Л № 068240,

Представнику роз”яснено права та обов'язки передбачені ст. 22 ГПК України та право відводу судді ст. 20 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід судді не поступило.

В матеріалах справи наявне письмове клопотання сторін про відмову від фіксації судового процесу технічними  засобами.

Суть спору: розглядається справа за позовом Дочірнього підприємства Житлово-комунальний комплекс “Сихів” ЗАТ “ПБО “Львівміськбуд”, м. Львів, до відповідача: Приватного підприємства “КСБ Грант”, юридична адреса: м. Львів, вул. Зелена,196, про  стягнення  заборгованості по орендній платі з лютого по грудень 2004 року в сумі 31664 грн. 25 коп. та стягнення судових витрат.

Представник позивача в судове засідання, яке було призначено на 11.09.2007 року, не прибув, подав клопотання про відкладення (“перенесення”) розгляду справи у зв”язку з тим, “що представник ДП “ЖКК”Сихів” захворів”, доказів, які вимагалися ухвалою суду від 17.07.2007р. не надіслав, не подав.

Відповідач, подав клопотання –заперечення на позовну заяву, вважає що позивачем пропущено загальний трирічний строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, пояснив, що  договір на оренду офісних приміщень від 01 жовтня 2002 року  та додаткова угода № 1 до договору оренди офісних приміщень від 01.10.2002 року, яка була укладена 31 січня 2002р., припинили свою дію 31 грудня 2003 року та автоматичній пролонгації після закінчення цього терміну не підлягали, відповідно до пункту  2 договору, стверджує, що не користувався орендованим приміщенням з дня закінчення терміну дії договору, тобто з 31.12.2003р., що жодні акти за його участю позивачем не складалися, йому не надсилалися, не вручалися, його для складення будь-яких актів позивач не викликав, вважає акт від 30.07.2004р. та акт від 17.01.2005р. складені позивачем в односторонньому порядку за участю представників позивача та мешканцями, які є залежними від позивача, просить не брати їх до уваги, настоює, що жодних попереджень від 27.10.2004р., від 26.03.2004р., від 27.08.2004р. –не отримував, ні по пошті, ні під розписку, хто орендував спірне приміщення після закінчення терміну дії договору йому невідомо, договорів суборенди ні на кімнату № 20, ні на кімнати №№ 20-25 він не укладав, орендував  приміщення площею 230,0 кв. м. по 31.12.2003р., заборгованості по орендній платі не має, вважає вимоги позивача  надуманими, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Справа розглядається за правилами статті 75 ГПК України –за наявними у ній матеріалами.

В ході розгляду справи ВСТАНОВЛЕНО.

Позивач у позовній заяві зазначив, що 01.10.2002р. між ним та відповідачем був укладений договір оренди нежитлових приміщень площею 230 кв. м. для використання під офіс, що знаходиться по вул. Морозній, 14, та додаткову угоду від 31.01.2002р. до даного договору, в яких сторони передбачили взаємні права та обов”язки щодо оренди даного приміщення, зокрема щодо сплати орендної плати.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач не своєчасно сплачував орендну плату, про що неодноразово письмово попереджався, що 10.12.2003р. позивачем відповідачу рекомендованим листом за № 494 було направлено попередження про те, що “...в зв”язку з несвоєчасною оплатою орендної плати за орендоване приміщення по вул. Морозній, 14, звільнити вказане приміщення до 16.12.2003р.”, як стверджує позивач, відповідач, всупереч умовам договору, звільнив орендоване приміщення тільки 17 січня 2005 року, що підтверджує актом, вважає, що за період з лютого по грудень 2004 року відповідач неналежним виконанням зобов”язань за договором від 01.10.2002 року заборгував позивачу 31664 грн. 25 коп. орендної плати. Вищенаведені обставини позивач підтверджує актом від 30.07.2004р., актом від 17.01.2005р., попередженням від 27.10.2004р., попередженням від 26.03.2004р., попередженням від 27.08.2004р., рахунками № 64 від 28.09.2004р., № 45 від 25.05.2004р., № 51 від 28.07.2004р., № 57 від 27.08.2004р.,  № 79 від 28.12.2004р., № 39 від 27.05.2004р., № 38 від 26.04.2004р., № 25 від 26.03.2004р., № 13 від 24.02.2004р., № 74 від 29 листопада 2004р., № 69 від 27 жовтня 2004р., в судовому засіданні представник позивача пояснив, що оскільки відповідач  05.05.2004р. сплатив позивачу 2000 грн. 00 коп. за оренду приміщення, відтак на думку позивача, відповідач визнав заборгованість в сумі  31664 грн. 24 коп. за оренду приміщення, просить позов задовільнити.

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що договір та  додаткова угода до нього припинили свою чинність 31.12.2003р. та автоматичній пролонгації після закінчення цього терміну не підлягали, відповідно до пункту  2 договору, стверджує, що не користувався орендованим приміщенням з 31.12.2003р., що акти за його участю позивачем не складалися, ним не підписувалися та не надсилалися, відповідача для складення будь-яких актів позивач не викликав, вважає акт від 30.07.2004р. та акт від 17.01.2005р. є складеними в односторонньому порядку за участю працівників позивача та мешканцями, які є залежними від позивача, просить не брати їх до уваги, що попереджень від 27.10.2004р., від 26.03.2004р., від 27.08.2004р. –не отримував ні по пошті, ні під розписку, вважає вимоги позивача  надуманими, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Оглянувши та дослідивши подані докази встановлено, що дійсно між сторонами 01 жовтня 2002 року був укладений договір оренди офісних приміщень та додаткова угода № 1 до цього договору від 31.01.2002р., які були чинними терміном до 31.12.2003 року, автоматичній пролонгації після закінчення терміну, на який вони були укладені, не підлягають, що сторони передбачили у п. 2 договору.

Відповідно до умов цього договору (п. 1.) орендодавець передає орендарю в оренду приміщення площею 230,0 кв. м., яке знаходиться в м. Львові по вул. Морозній, 14, 3-й поверх для використання під офіс.

Тобто орендодавець за даним договором оренди передав орендарю індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення площею 230,0 кв. м. ( п. 1 договору), тобто, майно,  що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживну річ).

Як зазначили сторони у договорі від 01.10.2002р., розрахунки за орендну плату проводяться по договірній ціні (п.3 договору), орендна плата  складає –10,00 грн. (в т.ч. ПДВ-1,47 грн.) за 1 кв. м. загальної площі, що становить 2300,00 грн. з урахуванням ПДВ в місяць ( п. 1 додаткової угоди  від 31 січня 2002 року, якою п. 4 договору викладено у новій редакції). Крім орендної плати орендар платить щомісячно за комунальні послуги, які надаються орендодавцем, згідно існуючих тарифів: оплата за воду і водовідведення, оплата за електроенергію, прибирання прилеглої території, за телефонний зв”язок ( п. 6 договору).

Плата за оренду приміщень і надання комунальних послуг за поточний місяць проводиться орендарем до 10 числа наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця. Підставою для оплати є рахунок орендодавця, переданий орендареві не пізніше 5 (п”яти) днів до настання терміну оплати ( п. 7 договору).

Як зазначено договором, у випадку закінчення дії даного договору орендна плата і комунальні послуги вносяться орендарем по день фактичної передачі приміщення по акту       ( п. 11 договору). Заборгованість по орендній платі стягується у встановленому законом порядку (п. 12 договору).

Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач користувався орендованим приміщенням всупереч умовам договору, приміщення звільнив тільки 17 січня 2005р., про що складено акт.

На підтвердження своїх вимог, позивач подав два акти, один від 30 липня 2004р., другий від 17 січня 2005р.

Судом надано правову оцінку зазначених актів.

Як вбачається з Акту від 30 липня 2004р., він складений в односторонньому порядку, за участю працівників позивача, а саме: директора ДП “ЖКК “Сихів” Бакович Л.Д., головного інженера Якимович В.Я., двірника Плахтина І.І.

Крім того, у цьому акті не зазначено про причин та підстави його складання, не вказано, кому належить на праві користування ( володіння, розпорядження) оренди кімната № 20, не зазначено її розміру та, що кімната № 20 є нежитловим, чи або житловим приміщенням (кабінетом, офісним приміщенням  тощо), в цьому акті відсутнє посилання на будь-який договір оренди/суборенди. В акті відсутні дані про особу (юридичну, чи/або фізичну), яка кімнату № 20 орендує, не вказано кола осіб (юридичних, чи/або фізичних), які перебували (знаходилися, орендували) у цій кімнаті № 20 на час її обстеження працівниками позивача, в акті  відсутні посилання на документи, які підтверджують факти викладені у ньому, зокрема, що ПП “СКБ Гранд” здає в суборенду іншим особам” кімнату № 20, відповідач “здавали в суборенду іншим особам” без відома позивача кімнату № 20, як і не вчинено посилань на номера та дати попереджень, якими позивач підтверджував би, що станом на день складання цього акту - 14.07.2004р., ПП “СКБ Грант” неодноразово попереджався про вивільнення кімнати № 20 суборендарями по вул. Морозна,14”.

Суд звернув увагу на те, що у складанні цього акту приймали участь виключно працівники позивача, які перебувають з позивачем у трудових відносинах, тобто є підлеглими керівника підприємства позивача, до участі у обстеженні кімнати № 20, не залучено жодної сторонньої особи, в т.ч. представника відповідача, що підтверджується самим цим актом від 30.07.2004р.

Зазначений акт не може бути належним та допустимим доказом у справі, так як з договору оренди офісних приміщень від 01 жовтня 2002р. та додаткової угоди № 1 до договору оренди від 31.01.2002р. вбачається, що позивач (орендодавець)  передав відповідачу (орендарю) в оренду приміщення площею 230,0 кв. м., яке знаходиться в м. Львові по вул. Морозній, 14, 3-й поверх для використання під офіс, тобто індивідуально визначене майно –приміщення площею  230,0 кв. м. Зі змісту договору оренди від 01.10.2002р. та додаткової угоди № 1, не випливає, що в оренду здавалася кімната № 20, в договорі та додатковій угоді говориться про: приміщення, обладнання, інвентар (п. 14 договору, п.п. 16, 17, 19, 20 договору), орендовані приміщення (п. п. 18, 21, 22 договору, п. п. 24, 25, 28, 30 договору та п. 2 додаткової угоди), об”єкт”, об”єкт оренди, орендовані споруди (п. 32 договору).

Про передачу в оренду позивачем відповідачу кімнати № 20 та яке вона має відношення до договору оренди, ні у договорі, ні в додатковій угоді - не зазначено.

В акті не вказано, що відповідач запрошувався до участі в складанні акту від 30.07.2004р., відсутні докази про його виклик для обстеження кімнати № 20. Таких доказів позивач суду не надав, не дивлячись на те, що такі докази у нього вимагалися ухвалою суду від 17.07.2007р., тим більше, що в судовому засіданні  17.07.2007р. були присутніми як представник позивача Белей М.Г., так і керівник  підприємства позивача п. Бакович Л.Д., які знали про зазначену вимогу суду. Крім того, суд надав досить тривалий строк для підготовки та подання сторонами належних та допустимих доказів, з 17.07.2007р. по 11.09.2007р., що підтверджується ухвалою суду від 17.07.2007р. Однак, такі докази позивачем подані не були.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, належними та допустимими доказами (стаття 34 ГПК України).

Судом надано оцінку Акту про передачу приміщення по вул. Морозна,14 в м. Львові, кімнати №№ 20-25, яке займало під оренду ПП “КСБ Гранд” від 17.01.2005р. (оригінал в матеріалах справи), на який як на доказ посилається позивач. Дослідивши зазначений документ, встановлено, що цей акт складено працівниками позивача: директором Бакович Л.Д., головним інженером Якимович В.Я., головним бухгалтером Процак О.М. та мешканцями Кам”янич Г.І., Венгер Я.І., Паньків О.І., Дєва А.Г., Добросинець Я.І., Верещак І.І., яким виділено житлові кімнати №№ 20—25, як працівникам /черговикам/ товариства, з метою покращення їх житлових умов, які склали даний акт про те, що приміщення за адресою: м. Львів, вул. Морозна, 14, 3-й поверх, кімнати №№ 20—25 звільнені  з - під оренди ПП “КСБ Грант” протягом грудня 2004р. –січня 2005р. і з моменту звільнення кімнат ПП “КСП Грант” вищевказані  мешканці оплачують за комунальні послуги, та зазначено, що даним актом вищевказана комісія стверджує про те, що орендарі ПП “КСП Грант” відмовилися складати акт про передачу вищевказаних приміщень.

Зазначений Акт від 17 січня 2005р. судом не взятий до уваги, як належний та допустимий доказ, оскільки, цей акт складено в односторонньому порядку працівниками позивача, які перебувають з позивачем у трудових відносинах та з участю мешканців (черговиків позивача), яким, як вбачається з тексту цього акту, позивач виділив кімнати №№ 20-25 з метою покращення їх житлових умов, відтак, одні і другі, є залежними від позивача.

У цьому акті не зазначено про причини та підстави його складання, не вказано, кому належить на праві користування ( володіння, розпорядження) житлові кімнати №№ 20-25 та, яке відношення житлові кімнати №№ 20-25 мають до договору від 01.10.2002р., так як в оренду відповідачеві передавалося нежитлове приміщення (офісне приміщення), загальною площею 230,0 кв. м., щодо передачі в оренду відповідачеві житлових кімнат №№ 20-25, договором не передбачено. В акті відсутнє посилання на  договір оренди,чи/або суборенди на підставі якого зазначені кімнати передавалися в оренду (суборенду), не вказано особи (юридичної, чи/або фізичної), яка їх орендувала на час обстеження, не витребувано в осіб, які перебували в кімнатах №№ 20-25 по вул. Морозна,14, документів, які б посвідчували юридичну, чи/або фізичну особу, підстави перебування (знаходження у цих кімнатах), тобто відсутнє будь-яке посилання на документи, які підтверджували б факти викладені в цьому акті, зокрема, що “орендарі ПП “КСП Грант” відмовилися складати акт про передачу вищевказаних приміщень”.

З тексту цього акту не вбачається, що орендарі ПП “КСП Грант”  залучалися позивачем, чи/або викликалися ним, для складання будь-якого акту, в т.ч. про передачу приміщень.

У акті від 17 січня 2005р., на який посилається позивач у підтвердження своїх вимог, йдеться про житлові кімнати №№ 20-25, що суперечить викладеному в акті від 30.07.2004р., правову оцінку якому надано судом вище у цьому рішенні, де говориться, що відповідач здавав в суборенду іншим орендарям кімнату № 20 і в акті від 30.07.2004р.  нічого не сказано про  житлові кімнати №№ 20- 25.

Як вбачається з договору оренди офісних приміщень від 01 жовтня 2002р. та додаткової угоди № 1 до договору оренди від 31.01.2002р., позивач (орендодавець)  передав відповідачу (орендарю) в оренду приміщення площею 230,0 кв. м., яке знаходиться в м. Львові по вул. Морозній, 14, 3-й поверх для використання під офіс, з тексту вказаних документів вбачається, що в оренду відповідачеві передавалися позивачем: приміщення, обладнання, інвентар” (п. 14 договору), приміщення (п.п. 16, 17, 19, 20 договору), орендовані приміщення (п. п. 18, 21, 22 договору), об”єкт, об”єкт оренди, орендоване приміщення (п. п. 24, 25, 28, 30 договору та п. 2 додаткової угоди),орендовані споруди (п. 32 договору).              Про передачу в оренду кімнат №№ 20 – 25, в т.ч. житлових, ні у договорі, ні в додатковій угоді –сторонами не передбачено. З акту від 17.01.2005р. не вбачається, що об”єкт оренди - приміщення площею 230,0 кв. м. ( за договором - приміщення, об”єкт оренди)  є суть тотожне - житловим кімнатам №№ 20-25 ( згідно акту від 17.01.05р.), чи/або кімнаті № 20 ( згідно акту від 30.07.04р.).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з тексту акту від 17.01.2005р., відповідач не запрошувався до участі в складанні акту від 17.01.2005р., відсутні докази про його виклик для складання цього акту, чи/або для складання акту про передачу приміщень, чи/або для обстеження, відтак твердження комісії за актом від 17.01.2005о., про те, що відповідач та орендарі ПП “КСП Грант” відмовилися складати акт про передачу вищевказаних приміщень, не відповідає дійсності, оскільки доказовими документами не підтверджується.

Доказів, які б спростовували вищезазначені факти позивач суду не надав, не зважаючи на те, що такі докази у нього вимагалися ухвалою суду від 17.07.2007р., тим більше, що в судовому засіданні  17.07.2007р. були присутніми як представник позивача Белей М.Г., так і керівник  підприємства позивача п. Бакович Л.Д., які знали про зазначену вимогу суду. Крім того, суд надав сторонам, в т.ч. позивачу тривалий строк для підготовки та подання сторонами належних та допустимих доказів, з 17.07.2007р. по 11.09.2007р., що підтверджується ухвалою суду від 17.07.2007р. Однак, такі докази позивачем подані не були.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, належними та допустимими доказами (стаття 34 ГПК України).

Позивач, на підтвердження своїх позовних вимог, як докази подав рахунки: № 64 від 28.09.2004р., № 45 від 25.05.2004р., № 51 від 28.07.2004р., № 57 від 27.08.2004р.,  № 79 від 28.12.2004р., № 39 від 27.05.2004р., № 38 від 26.04.2004р., № 25 від 26.03.2004р., № 13 від 24.02.2004р., № 74 від 29 листопада 2004р., № 69 від 27 жовтня 2004р.

Суд оглянув та дослідив зазначені документи (рахунки) і встановив, що поданих рахунках відсутнє посилання на договір, на виконання умов якого вищезазначені рахунки виписувалися, не вказано місцезнаходження (адреси: юридичної, чи/або фактичної) відповідача (ПП СКБ Грант”) на яку ці рахунки надсилалися, відсутні докази, що вказані вище рахунки відповідачу передавалися –не пізніше 5 (п”яти) днів до настання терміну оплати, відповідно до вимог п.7 договору оренди. У вказаних рахунках не вказано: за який період (місяць) підлягає сплаті та чи інша сума.

Позивач не надав суду жодних доказів, що вищезазначені рахунки надсилалися, чи/або вручалися (передавалися) під розписку відповідачу, не дивлячись на те, що такі докази у позивача вимагалися ухвалою суду від 17.07.2007р., тим більше, що в судовому засіданні  17.07.2007р. були присутніми як представник позивача Белей М.Г., так і директор  підприємства позивача п. Бакович Л.Д., відтак знали про цю вимогу суду. Крім того, суд надав сторонам, в т.ч. позивачу тривалий строк для підготовки та подання сторонами належних та допустимих доказів, з 17.07.2007р. по 11.09.2007р., що підтверджується ухвалою суду від 17.07.2007р. Однак, такі докази позивачем подані (надіслані) не були.

Позивач свої позовні вимоги підтверджує попередженнями: № 493 від 27.10.2004р.,  № 211  від 26.03.2004р. та  № 371 від 27.08.2004р.

Оглянувши зазначені попередження, суд встановив, що в них не зазначено: ні суми заборгованості, ні періоду, за який виник борг, відсутнє посилання на договір, чи/або додаткову угоду, до якого вони мають відношення, не вказано строку (терміну) до якого позивач має виконати  зобов”язання. Крім того, позивач у попередженнях зазначив адресу відповідача: м. Львів, вул. Морозна,14, однак в позовній заяві вказав і поштову адресу відповідача: м. Львів, вул. Зелена, 196, однак доказів, що попередження були скеровані ним на вищевказаними адресами не представив. Вищевказані попередження подані у фотокопії, належним чином не засвідчені. Відповідно до статті 36 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Оригіналів вказаних вище попереджень позивач суду не подав, як і доказів про їх вручення (надсилання) відповідачу, відтак попередження не можуть бути належними та допустимими доказами у справі в силу ст. ст. 33, 34 ГПК України.

Подання вказаних доказів вимагалися у позивача ухвалою суду від 17.07.2007р. В судовому засіданні, як зазначалося вище, 17.07.2007р. були присутніми, як представник позивача Белей М.Г., так і керівник  підприємства позивача п. Бакович Л.Д., та знали про цю вимогу суду. Суд надав сторонам, в т.ч. позивачу строк для подання належних та допустимих доказів, з 17.07.2007р. по 11.09.2007р., що підтверджується ухвалою суду від 17.07.2007р., однак вони не були надані (надіслані) суду.

Відповідно до статті 258 ЦК УРСР в редакції 1963р., тобто відповідно до законодавства, яке було чинним на час укладення договору оренди від 01.10.2002р. передбачено, що строк договору майнового найму визначається за згодою сторін, якщо інше не встановлено діючим законодавством.

Сторони уклали договір оренди офісних приміщень від 01.10.2002р. на термін до 31.12.2003р. (п.2 договору) та чітко визначили, що цей договір автоматичній пролонгації –не підлягає після закінчення цього терміну (п. 2 договору). Тобто, сторони визначили строк дії цього договору.

Предметом договору майнового найму, згідно чинного, на час укладення договору оренди від 01.10.2002р., могли бути тільки індивідуально визначене майно, неспоживні речі (нежитлові приміщення, обладнання, машини та ін.). Як вбачається з договору оренди від –1.10.2002р. предметом цього договору власне і було нежитлове приміщення площею 230,0 кв. м., а не кімната № 20, чи кімнати (житлові)№№ 20-25.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що 10.12.2003р.  рекомендованим листом за № 494 відповідачу було направлено попередження, що в зв”язку з несвоєчасною оплатою орендної плати за орендоване приміщення по вул. Морозній, 14, звільнити вказане приміщення до 16.12.2003р. та що, відповідач продовжував користуватися орендованим приміщенням і звільнив його тільки 17 січня 2005р.

Як вбачається з матеріалів справи, ні одне з поданих позивачем до позовної заяви попереджень:  № 493 від 27.10.2004р.,  № 211  від 26.03.2004р.,  № 371 від 27.08.2004р., правова оцінка яким надана вище у цьому рішенні, не  містять інформації викладеної у тексті позовної заяви ( абзац третій першої, лицьової сторінки позовної заяви).

Позивачем не було долучено до позовної заяви та не надано суду під час розгляду даної справи рекомендованого листа за № 494 від 10.12.2003р. У розділі до позовної заяви: “Додатки:” / рядки  21 –32 на сторінці другій позовної заяви) –позивачем не вказано про долучення до позову рекомендованого листа за № 494 від 10.12.2003р.

Статтею 260 ЦК УРСР, яка була чинною на час укладення та чинності договору оренди від 01.10.2002р., передбачалося, що у випадку продовження користування майном після спливу строку договору при відсутності заперечень зі сторони наймодавця договір вважається поновленим на невизначений термін, і кожна із сторін вправі в будь-який час відмовитися від договору, попередивши про це другу сторону за один місяць.

Виходячи з аналізу вищенаведених документів, які подані позивачем у підтвердження своїх позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту, що відповідач користувався приміщенням площею 230,0 кв. м. (п.1 договору) після 31.12.2003р. до 17.01.2005р., оскільки, ні акти від 30.07.2004р. та від 17.01.2005р.,  ні рахунки № 64 від 28.09.2004р., № 45 від 25.05.2004р., № 51 від 28.07.2004р., № 57 від 27.08.2004р.,  № 79 від 28.12.2004р., № 39 від 27.05.2004р., № 38 від 26.04.2004р., № 25 від 26.03.2004р., № 13 від 24.02.2004р., № 74 від 29 листопада 2004р., № 69 від 27 жовтня 2004р., ні попередження:  № 493 від 27.10.2004р.,  № 211  від 26.03.2004р.,  № 371 від 27.08.2004р. не є належними та допустимими доказами в силу ст. ст. 33, 34 ГПК України, викладених позивачем у позові обставин справи.

Отже, позивач не подав доказів, що договір оренди від 01.10.2003р. був продовженим (пролонгованим) з відповідачем на невизначений термін, чи/або на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Такі докази в матеріалах справи відсутні, не зважаючи на те, що зазначені докази вимагалися у відповідача ухвалою суду від 17.07.2007р. та надавався строк на їх подання до суду ( з 17.07.2007р. по  11.09.2007р.), однак, позивач документів, які вимагалися ухвалою суду від 17.07.2007р. та які мають фактичне значення для вирішення спору по суті –не представив.

Крім того, позивач, як зазначено вище у цьому рішенні, не довів перед судом належними та допустимими доказами, про наявність боргу у відповідача перед позивачем за період з лютого по грудень 2004р. в сумі 31664 грн. 25 коп.

Не подав позивач суду  і рахунків:  5-30.01.04р. –1682.97, рах.13-25.02.04р. –317.03. про сплату відповідачем 2000,00 грн. З особового рахунку, наданого позивачем від 05.05.2004р. не вбачається, що оплата за оренду в сумі  1682.97 грн. та 317.03 грн., ПДВ 333,33 грн., всього: 2000,00 грн., як зазначено в цьому особовому рахунку, стосується спірного договору, так як відсутнє посилання на договір, чи/або додаткову угоду, не зазначено за який період виставлялися рахунки 5-30.01.04р. –1682.97, рах.13-25.02.04р. –317.03. та за який період проведена ця оплата. Крім того особовий рахунок від 05.05.2004р. подано позивачем у фотокопії, належним чином не засвідченій. Відповідно до статті 36 ГПК України,  письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Як вказано вище у цьому рішенні, ні один із рахунків не містить зазначення періоду за який нараховується платіж. Інших доказів в цій частині позивач не представив, не зважаючи на те, що вони вимагалися ухвалою суду від 17.07.2007р.

Відповідач в свою чергу пояснив, що він призначений на посаду директора ПП “КСП Грант” 08.01.2006р., про що подав Рішення власника ПП “КСП Грант” та пояснив, що за рахунками 5-30.01.04р. –1682.97, рах.13-25.02.04р. –317.03,  відповідачем сплачено орендну плату в сумі 2000 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 333,33 грн. за грудень 2003р., тобто за останній місяць договірних правовідносин. Оскільки  договір оренди припинив свою дію 31.12.2003р., позивач відповідачу жодних рахунків не вручав та не надсилав, відповідач за 2004р. жодних платежів не сплачував.

Разом з тим, позивач не надав доказів про врегулювання спору відповідно до статті 188 ГК України, оскільки в позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач продовжував по 17.01.2005р. користуватися орендованим приміщенням, відтак зазначені докази витребовувалися ухвалами суду від 28.04.2007р. та  від 31.05.2007р., однак вони теж не були надані суду.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, належними та допустимими доказами (стаття 34 ГПК України).

Позивач в судове засідання, на виклик суду, 11.09.2007р. не прибув, подав клопотання про “перенесення слухання справи” у зв”язку з тим, що представник ДП “ЖКК”Сихів” - захворів.  Оскільки в судових засіданнях приймало участь два представники позивача: директор ЖКК “Сихів” Л. Бакович, та представник за довіреністю Белей М.Г., доказів про захворювання представника, та якого конкретно, позивач до заяви не долучив.

Суд відхиляє клопотання позивача про “перенесення слухання справи”, оскільки такі підстави, як “перенесення слухання справи”, не передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 77 ГПК України передбачено відкладення розгляду справи, перерви в засіданні, та зазначено вичерпний перелік таких обставин, однак  позивач не подав заяви про відкладення розгляду справи.

Суд заслухав пояснення представників позивача, які  ними надавалися  в судових засіданнях 31.05.2007р., 17.07.2007р., представника відповідача, оглянув та дослідив подані докази, оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що в позові слід відмовити.

Судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись статтями 4, 4-3, 32, 33, 34, 43, 44-49, 69, 75, 77, 82, 84, 85, 89,116 ГПК України,  господарський  суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення оформлено відповідно до статті 84 ГПК України, підписано та оголошено –11.09.2007 року. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 91- 93 ГПК України. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя