Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2007 р.                                                           Справа № 47/248-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Барбашова С.В. , Шевель О.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Ходєєва В.А. (директор), Ярмолик О.Ю. (дов. № б/н від 02.02.07р.)

відповідача -  Мамницького В.Ю. (дов. № 25 від 25.05.07р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Туристичної компанії "АйТі-Тур", м. Харків (вх. № 3284 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 03.10.07р. по справі № 47/248-07

за позовом Акціонерного товариства "Туристичної компанії "АйТі-Тур", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цай", м. Харків

про стягнення 7600,00 грн., -

встановила:

У квітні 2007 року Акціонерне товариство "Туристична компанія "АйТі-Тур" (м. Харків) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цай" (м. Харків) про стягнення суми заборгованості в розмірі 7600,00 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором б/н від 01.01.2006р. Крім того, позивач просив покласти на відповідача судові витрати у вигляді сплаченого держмита у розмірі 102,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.10.07р. по справі № 47/248-07 (суддя Светлічний Ю.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства, просить дане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та судові витрати по справі покласти на позивача.

Відповідач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення, як безпідставну.

У судовому засіданні 11.12.2007р. оголошено перерву до 13.12.2007р. о 14 год. 10 хв.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених представників сторін, які підтримали свої позиції у справі, колегія суддів встановила наступне.

Приймаючи оскаржене рішення, господарський суд Харківської області виходив з того, що між позивачем та відповідачем у справі укладено Агентський договір від 01.01.2006 року (далі –Агентський договір), відповідно до умов якого позивач ("Турператор") надає відповідачу ("Агенту") права по реалізації турів (комплекс послуг по розміщенню, перевезенню, харчування туристів, екскурсійних послуг, послуг гідів - перекладачів та інші послуги, що надаються в залежності від мети подорожі), що організовує позивач.

19 липня 2006 року відповідач звернувся до АТ "ТК "АйТі-Тур" згідно п. 2.1.1. Агентського договору із заявками на організацію туру до Єгипту на 4 (чотирьох іноземних туристів), а саме DUAN ZHIYUE, SITU HUIMING, WANG TENG, YU LELE.

Відповідач направив на адресу позивача лист від 20.07.2006р. за вих. №127, в якому вказав, що бере на себе всі візові питання, пов'язані з виїздом вищезазначених туристів до Єгипту та повернення їх на територію України.

У відповідності з пунктом 3.8. Агентського договору відповідач несе відповідальність за правильність оформлення документів на поїздку –ваучера, договору з туристом, страхового полісу, якщо їх оформлення покладено на відповідача ("Агента").

Разом з цим, господарським судом встановлено, що 29.07.2006р. туристів DUAN ZHIYUE, SITU HUIMING, WANG TENG, YU LELE у пункті перетину державного кордону України Аеропорт Бориспіль у момент проходження паспортного контролю затримали в зв'язку з неналежним оформленням документів, які надають їм право на перетин державного кордону України, а тому вказані особи були депортовані до Китаю.

На підставі викладених обставин, 14.08.2006р. Державною прикордонною службою України в особі т.в.о. начальника ОКПП "Київ" - Мул С.А. Постановою ЦЧ № 214 від 14 серпня 2006 року на повітряного перевізника Спільне закрите товариство "Авіакомпанія" Міжнародні авіалінії України" накладено штраф у розмірі 7600,00 грн., за повітряне перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для в'їзду в Україну.

Як вбачається з матеріалів справи та визначено господарським судом, зазначені громадяни Китаю більше до ТОВ "Цай" не зверталися, платежі, пов'язані з оформленням та викупом путівок та інших платежів ТОВ "Цай" не здійснювало, путівок не надавало, документи для виїзду не оформляло. При цьому, позивачем добровільно були компенсовані витрати ТОВ "Туртесс Тревел" на сплату штрафу в розмірі 7600,00 грн. за депортацію зазначених туристів.

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі, а також підтверджену матеріалами справи відсутність причинного зв'язку між діями відповідача та накладенням штрафу на ТОВ "Туртесс Тревел", а також ненадання позивачем доказів покладення саме на відповідача у справі майнової відповідальності у вигляді сплати заборгованості в розмірі 7600,00 грн., господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення колегія суддів не вбачає, оскільки відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На думку колегії суддів, позивач не обґрунтував та належним чином не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх позовних вимог до відповідача. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження.

Так, заявник апеляційної скарги вказує на те, що висновок господарського суду про відсутність доказів вини відповідача у понесених позивачем витратах по сплаті ТОВ "Туртесс Тревел" штрафу за депортацію іноземних громадян в розмірі 7600,00 грн. не відповідає матеріалам справи та є помилковим, оскільки за виконання зобов'язань, передбачених Законом України "Про туризм" та Законом України "Про захист прав споживачів" відповідач - ТОВ "Цай" листом (вих. № 127 від 20.07.06р.) взяв на себе відповідальність за усі візові питання, пов'язані з виїздом/в'їздом вищезазначених туристів з/на території України як перед АТ "ТК "АйТі-Тур" так і ТОВ "Туртесс тревел" (приймаюча сторона) та перевізником Спільним закритим акціонерним товариством "Авіакомпанії "Міжнародні авіалінії України". А тому позивач стверджує, що в силу умов п. 3.8. Агентського договору, відповідач після отримання підтвердження поданої заявки знав про найменування приймаючої сторони та найменування перевізника, в тому числі і ознайомлений з порядком їх розрахунків та штрафних санкцій, а тому за неналежне виконання своїх зобов'язань за Агентським договором, пов'язаних з візовими питаннями, відповідач повинен сплатити позивачеві суму коштів в розмірі 7600,00 грн.

Однак з вказаними посиланнями не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки в силу вимог чинного законодавства вони не є тими правовими підставами для покладення на відповідача у справі майнової відповідальності у вигляді сплати саме суми заборгованості в розмірі 7600,00 грн. за Агентським договором від 01.01.2006р., та спростовуються нижченаведеним.

Наданий позивачем в обґрунтування його вимог до матеріалів справи лист за вих. № 127 від 20.07.06р. не має доказової сили у розумінні вимог ст. ст. 32, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в передбаченому чинним законодавством порядку не був погоджений з позивачем і є лише пропозицією відповідача, згідно з якою останній взяв на себе всі візові питання, пов'язані з виїздом вищезазначених туристів до Єгипту та повернення їх на територію України.

В силу вимог ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Господарського кодексу України господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності з вказаними приписами чинного законодавства стосовно порядку внесення змін або доповнень до раніше укладених договорів зміни до умов спірного Агентського договору сторонами в належній формі не вносились, докази укладення додаткової угоди до цього Договору на підставі листа за вих. № 127 від 20.07.06р. позивачем не представлені та у справі відсутні.

Згідно з п. 3.7. Агентського договору відповідач несе відповідальність за правильність оформлення документів на поїздку - ваучера, договору з туристом, страхового полісу, перевізного документу, якщо їх оформлення покладено на Агента. При цьому, оформлення віз, які за своєю правовою природою не є перевізними документами, не входить до компетенції та обов'язку відповідача за спірним Договором.

Таким чином, обов'язки по оформленню віз, котрі повинні виконуватись відповідачем і на які вказує позивач в обґрунтування своїх вимог, ні чинним законодавством ні Агентським договором не передбачені.

При цьому, господарським судом правомірно встановлено, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується те, що дійсно чотири іноземних туриста - DUAN ZHIYUE, SITU HUIMING, WANG TENG, YU LELE звернулись до ТОВ "Цай" з метою придбання путівок до Єгипту. ТОВ "Цай", яке є турагентом, в свою чергу надіслало відповідну заявку до Туристичної компанії "АйТі-Тур", котра є туроператором, на бронювання турпакету та направило лист за вих. № 127 від 20.07.06р., в якому повідомило про взяття на себе всіх візових питань, пов'язаних з виїздом вищезазначених туристів до Єгипту та повернення їх на територію України.

Разом з цим слід зазначити, що із матеріалів справи не вбачається повторне звернення вищевказаних іноземних туристів до відповідача у даній справі - ТОВ "Цай". Будь-яких платежів, пов'язаних з оформленням та викупом путівок або інших платежів відповідач не проводив. Вказані обставини підтверджуються відсутністю доказів здійснення розрахунків або обов'язкових платежів, пов'язаних з отриманням туристичних послуг, між вказаними туристами та відповідачем у справі, доказів отримання відповідачем коштів, пов'язаних з візовими питаннями, відсутністю доказів наявності договору на туристичне обслуговування, обов'язок укладання якого передбачений ст. 20 Закону України "Про туризм" шляхом видачі ваучера, а також відсутністю будь-яких розрахунків за організацію туристичних послуг між позивачем та відповідачем.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, розрахунки за надані послуги з оформлення турпакетів громадяни Китаю проводили безпосередньо з приймаючою стороною –ТОВ "Туртесс Тревел", про що свідчить належним чином завірена копія   платіжного доручення № 193932 від 20.07.2006р. (а.с. 45).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за повітряні перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для в'їзду в Україну" підприємства (їх об'єднання), установи та організації, незалежно від форм власності, які здійснюють міжнародні повітряні перевезення, за переміщення через державний кордон України, пасажирів - іноземців чи осіб без громадянства, без документів для в'їзду в Україну або з документами, оформленими з порушенням вимог, установлених законодавством України, несуть відповідальність у вигляді штрафу від двохсот двадцяти до двохсот п'ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира.

В зв'язку з тим, що повітряне перевезення пасажирів через державний кордон України здійснювалось без належних документів для в'їзду в Україну 14.08.2006р. Державною прикордонною службою України в особі т.в.о. начальника ОКПП "Київ" Мул С.А. Постановою ЦЧ № 214 від 14 серпня 2006 року на повітряного перевізника Спільне закрите товариство "Авіакомпанію" Міжнародні авіалінії України" накладено штраф у розмірі 7600,00 грн., який позивач у добровільному порядку компенсував ТОВ "Туртесс Тревел" у вигляді сплати штрафу за повітряне перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для в'їзду в Україну.

Проте на думку колегії суддів апеляційної інстанції, покладення на відповідача витрат позивача в сумі 7600,00 грн., пов'язаних зі сплатою останнім даного штрафу ТОВ "Туртесс Тревел", на що посилається позивач у своїй позовній заяві, спірним Агентським договором не передбачено та не узгоджується з приписами норм чинного законодавства України, оскільки вказані витрати за своєю правовою природою не є заборгованістю, котра пов'язана з неналежним виконанням відповідачем його умов.

Згідно з приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування у даній справі є наявність чи відсутність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 7600,00 грн. в межах спірного Договору, яким чітко передбачені порядок, вартість та строки проведення взаєморозрахунків між сторонами у справі.

Враховуючи те, що позивач належних та допустимих доказів наявності у відповідача суми заборгованості за спірним Агентським договором як суду першої так і апеляційної інстанції не надав, та будь-яких порушень чинного законодавства і умов Агентського договору з боку ТОВ "Цай" з урахуванням всіх матеріалів справи  колегія суддів не вбачає, а тому приходить до висновку про відсутність правовових підстав для стягнення з відповідача штрафу, який був накладений на Спільне закрите товариство "Авіакомпанію "Міжнародні авіалінії України" за повітряне перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для в'їзду в Україну, в зв"язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу в задоволенні його вимог.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 03.10.2007р. по справі № 47/248-07 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи позивача з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Туристичної компанії "АйТі-Тур", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.10.07р. по справі № 47/248-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                    Демченко В.О.

Судді                                                                    Барбашова С.В.

Шевель О.В.