донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.11.2007 р.                                                                           справа №7/206

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Матюшенко А.І., довіреність,

від відповідача:
Чевичелова О.А., довіреність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства "Донецькоблводоканал" м.Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
12.09.2007 року

по справі
№7/206

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка

до
Комунального підприємства "Донецькоблводоканал" м.Донецьк

про
стягнення 46135,31грн

В С Т А Н О В И В:

У липні 2007 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Донецькобленерго" м. Горлівка Донецької  області (позивач) із позовом до Комунального підприємства "Донецькоблводоканал" м.Донецьк (відповідач) про  стягнення заборгованості за  спожиту  електричну  енергію  у сумі  46 135,31грн.

Рішенням Господарського  суду  від  12.09.2007р.   позовні  вимоги позивача  задоволені  у  повному  обсязі.

Відповідач, не  погодившись  з  прийнятим  рішенням,  подав  апеляційну  скаргу в  якої  просить  рішення  Господарського  суду  від12.09.07р.    по  справі №7/206 скасувати  та  прийняти нове рішення,  яким  позовні  вимоги  позивача  залишити  без  розгляду.

В  обґрунтування  заявленої  скарги  посилається  на  порушення  судом  першої  інстанції  норм  матеріального  та  процесуального  права.

Позивач  вважає  рішення  суду  законним  та  обґрунтованим, а  апеляційну  скаргу  такою, що  не  підлягає  задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як  вбачається з матеріалів  справи,  між  позивачем  та  відповідачем  було  укладено Договір  про постачання  електричної  енергії №6095 від 23.02.05р. (далі Договір) відповідно до  якого  позивач зобов»язався  поставляти  на  адресу  відповідача  електричну  енергію,  а останній  сплачувати ії  вартість.

Приписами  Договору  сторони встановили, що  по всім  питанням,  не  обумовленим  в Договорі, сторони  керуються чинним   законодавством,  зокрема Правилами користування  електричною  енергією.

Додатком №13 «Договірні  величини споживання  електричної  енергії на  2006р»до  Договору  сторонами  встановлена договірна  величина  споживання   електричної  енергії, яка  визначена  згідно  з  розділом  5  Договору.

Позивач  на  виконання  умов   Договору  здійснив постачання  електричної  енергії  на  адресу  відповідача.

Як  вбачається  з  матеріалів  справи  відповідач  за  період    липень-вересень та  грудень 2006р.  здійснив   споживання  електричної  енергії   більше  ніж це  передбачено  Додатком №13  до  Договору, що  підтверджується  актами  приймання-передачі за  липень-вересень та  грудень 2006р., які підписані  представниками  сторін.

Умовами  п.  4.2.2.  Договору  сторони  встановили, що  за  перевищення  договірних  величин  споживання  електричної  енергії та  потужності,  визначених  згідно  із  вимогами розділу  5  Договору споживач  оплачує  постачальнику  електричної  енергії двократну  вартість  різниці  фактично спожитої  та  договірної  величини.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України “Про електроенергетику”, у випадку перевищення договірної величини потужності споживачі сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

Позивачем на  підставі  вищезазначеної  норми  закону  та  умов   Договору   було  здійснено відповідачу  розрахунок двократної  вартості  фактично  спожитої  та  договірної величини  на  суму  46135,31 грн. та  виписані  відповідні  рахунки  для  сплати: в серпні 2006 р. №6095 на  суму 14 663, 73 грн. (вручено 05.09.06), від 20.09.06 №6095  на суму 5 988, 32 грн. (вручено 22.09.06), від 19.10.06 №6095 на суму 12 479, 08 грн. (вручено 27.10.06), від 19.01.07 №6095 на  суму 13 004, 18 грн. (вручено 23.01.07).

Згідно п.3 додатку №5 “Порядок розрахунків за електроенергію” до Договору, сплата отриманого споживачем рахунку повинна здійснюватися не більше 5 календарних днів від дня отримання рахунку.

Також  сторонами  було  складено  акт звірки  розрахунків від 07.05.07р., який  був  підписаний  представниками  сторін, відповідно  до  якого  заборгованість  відповідача  перед  позивачем  за  перевищення  договірної  величини складає  46135,31грн.

В порушення умов Договору  відповідач своєчасно не сплатив вказані вище рахунки, у зв’язку з чим у нього виникла заборгованість  перед  позивачем  на суму 46 135, 31 грн., що складає  предмет   позову.

За приписами 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно  до ч.1  ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За  таких  підстав судова  колегія   вважає  законним  та  обґрунтованим висновок  суду  першої  інстанції  про  задоволення  позовних  вимог.

Оскаржуючи  рішення   суду  по  цій  справі, відповідач  не  оспорює наявність відповідної заборгованості, а посилається на не з»ясування   судом правової позиції відповідача, розгляду  справи  у  його  відсутності, не витребування  доказів та  не дослідження  факту несвоєчасного вручення  позивачем  рахунків  на  сплату спірної  суми.

Судова  колегія  не  вбачає порушень процесуального права   при  розгляді  судом  першої  інстанції справи, оскільки відповідач  не  скористався  своїм  правом надання  письмових  пояснень, заперечень з приводу  доводів викладених  в  позовній  заяві,    а також будь-яких доказів  згідно   з  вимогами ст. 22,33,34 ГПК України. Питання  щодо  достатності    матеріалів  справи для  вирішення  спору  по  суті вирішує  суд, що  розглядає  справу.

Суд  обґрунтовано відмовив  в задоволенні  клопотання  про  відкладення  розгляду  справи, що  здано  в  канцелярію  суду  в день  судового  засідання, встановивши відсутність об»єктивних  перешкод до  скористання  відповідачем своїм правом участі  представника в  судовому  засіданні.

Доводи  скаржника  про  порушення господарським  судом  прав  відповідача, що  надані  йому  ст. 22 ГПК України, а саме  позбавлення відповідача   можливості  надати свої  заперечення  та  доводи  по  суті  справи, судовою  колегією  до  уваги  не  приймаються, оскільки  про  час  призначення  справи  до  слухання  скаржник  був  повідомлений заздалегідь –18.07.07р., а слухання  справи  призначено  на  12.09.07р., отже  відповідач  мав  можливість  надати  свої  пояснення, докази   по  суті  справи  та забезпечити  явку  свого  представника у  судове  засідання.

Посилання  відповідача    на   порушення  позивачем  вимог  ч.2 п. 6.14 Правил  користування  електричною  енергією   судовою  колегією  до  уваги  не  приймаються, оскільки   факт   направлення  із  запізненням рахунків на  оплату заборгованості  в даному  випадку  не   має  правового значення, оскільки  судом  встановлений  момент  порушення прав  позивача   з  моменту  отримання  рахунку відповідачем, що зазначено в відповідних поштових  повідомленнях та  досліджено  судом першої  інстанції.

Доводи  скаржника  про  те, що    в рішенні  суду  невірно  вказано  найменування  відповідача Державне обласне комунальне підприємство "Донецькоблводоканал" замість комунальне підприємство "Донецькоблводоканал"   судова  колегія    не вважає  такими, що  є підставою до  скасування  або  зміни  рішення  суду  першої  інстанції відповідно  до  вимог ст. 104 ГПК України, оскільки   код ЄДРПОУ відповідача, що вказаний  в  резолютивній  частині  рішення  суду співпадає з  кодом  ЄДРПОУ №03361425 скаржника, отже   це  є    технічною  опискою, яка  має  бути  виправлена  судом першої  інстанції  у  порядку  ст. 89 ГПУ України суду.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від  12.09.07р.у справі №7/206 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103,105  Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Донецькоблводоканал" м.Донецькзалишити  без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від  12.09.07р.у справі №7/206 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС