ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2007                                                                                   Справа № 22/93-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача -  Мартиновська Л.В., начальник юридичного бюро, довіреність № 14/1043  від 21.03.07;

від відповідача 1 - Шляєв І.В., юрисконсульт 1-ої категорії, довіреність № 74  від 01.01.07,

Селяков О.В., юрисконсульт, довіреність № 785 від 20.07.07;

від відповідача 2 - не з”явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 78);

від відповідача 3 -  Полатайко С.С., юрисконсульт, довіреність № 01-71 від 21.12.06;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття", м. Надвірна Івано-Франківської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.07р.  у справі № 22/93-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат", м. Запоріжжя

до   1- державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

2 - товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Нафто-Трейд", м. Надвірна Івано-Франківської області

3- відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття", м. Надвірна Івано-Франківської області

про   стягнення 1476,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 05.12.2007 року, за згодою представників позивача та відповідачів –1,3, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відкрите акціонерне товариство “Запорізький абразивний комбінат”, м. Запоріжжя звернулося з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім Нафто-Трейд”, м. Надвірна Івано-Франківської області, відкритого акціонерного товариства  “Нафтохімік Прикарпаття”, м. Надвірна Івано-Франківської області про стягнення 1476,97 грн. вартості недостачі коксу нафтового КС-О за залізничними накладними № 41119173, 41119172.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007 року по справі № 22/93-07 (суддя Пуппо Л.Д.) позовні вимоги задоволені частково за рахунок вантажовідправника на підставі того, що перевезення справне, до інших відповідачів в позові відмовлено, оскільки з матеріалів справи не вбачається їх вина в недостачі.

Не погодившись із рішенням, відповідач-3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивач не визначив, які саме позовні вимоги він заявив до кожного із відповідачів.

Судом порушено вимоги пункту 6.2 договору № 76-НТ/06 та пункту 16-18 Інструкції “Про порядок приймання продукцій виробничого-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю” затвердженого постановою Держарбітражу за № П-6.

Також скаржник зазначив, що судом не взято до уваги, що згідно з абзацом 2 пункту 5 Інструкції “Про порядок розгляду спорів, пов”язаних з недостачами продукції і товарів при поставках”, затверджених Держарбітражом СРСР від 31.12.1982 року № 4-1-6, сторони не вправі змінювати порядок приймання продукції по кількості, що встановлений нормативними актами. Комерційні акти № БМ-472869/6 та № БМ-472870/7, на які покладається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, складені ним з порушенням умов договору № 79-НТ/06 від 14.03.2006 року, вимог Інструкції № П-6, тому не можуть бути належними доказами.

Судом першої інстанції не досліджений акт експертизи Івано-Франківської Торгово-Промислової палати № 11390 від 22.08.2006 року.

Позивач вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Відповідач-1 також вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Відповідач-2 вважає доводи скаржника обґрунтованими, просить рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог до відповідачів-2,3 відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім Нафто-Трейд” та відкритим акціонерним товариством “Запорізький абразивний комбінат” укладений договір купівлі-продажу від 14.03.2006 року № 76-НТ/06 (далі-договір), відповідно до пункту 3.1 якого покупець оплачує, а продавець передає товар в кількості та по ціні, що зазначається в додатках до даного договору, які є невід”ємною його частиною.

Відповідно до статті 6.1 договору продаж товару при транспортуванні залізничним транспортом здійснюється на умовах СРТ, станція призначення (згідно Інкотермс-2000).

Вказаний договір не містить умови виконання договору відкритим акціонерним товариством “Нафтохімік Прикарпаття” (відповідач-3), який не є стороною вище зазначеного договору купівлі-продажу, а також і його відповідальності перед позивачем за недостачу.

Відкрите акціонерне товариство “Нафтохімік Прикарпаття” відвантажило на адресу позивача –відкритого акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” по залізничним накладним № 41119172, 41119173 кокс нафтовий КС-О.

Видача вантажу вантажоодержувачу здійснювалась залізницею відповідно до статті 52 Статуту з перевіркою ваги вантажу, при цьому виявлена недостача, про що складені комерційні акти від 28.08.2006 року БМ № 472869/6 та від 28.08.2006 року БМ № 472870/7.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до частини 1 пункту 4 Правил складання актів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 № 567/6855, комерційні акти складаються на місцях загального користування –у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Згідно до пункту 12 Правил видачі вантажів (статті 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, при наявності на станції призначення або в одержувача вагонних ваг, на вимогу одержувача залізниця може перевірити масу вантажів, що перевіряються навалом та насипом і прибули без ознак втрати. У разі відсутності вагонних ваг на станції призначення і в одержувача, ці вантажі видаються без перевірки.

Пунктом 5 Інструкції П-6 встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту  встановлюється пошкодження чи порча вантажу, невідповідність найменування, чи ваги вантажу та кількості місць, зазначених у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту, а у разі неправомірної відмови органу транспорту від складання комерційного акту вантажоодержувач зобов'язаний відповідно до діючих на транспорті правил оскаржити цю відмову та здійснити приймання продукції у порядку, передбаченому даною інструкцією.

Колегія суддів вважає, що оскільки, крім укладання договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем-2, позивачем укладено ще і договір перевезення, то правовідносини між позивачем, відповідачем-1,3 регулюються транспортним законодавством.

Пункт 5 Інструкції П-6 вимагає у разі, коли поставка здійснюється транспортом витребування вантажоодержувачем від органу транспорту складання актів, які передбачені транспортним законодавством.

Відповідно до зазначених комерційних актів, які складені згідно з вимогами, яки передбачені Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року № 567/6855, вантаж прибув у справному вагоні. Навантаження рівномірне, люки в вагоні закриті на запорні пристрої, слідів витікання вантажу та викрадання не має.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що відповідальність повинна бути покладена при справному перевезенні на вантажовідправника, який навантажив у вагони продукцію не в тій кількості, яку зазначив в накладних. Недостача підтверджена актами, форма і складання яких передбачена транспортним законодавством та пунктом 5 Інструкції П-6. Вина вантажовідправника доведена належними доказами за договором перевезення. В даному випадку при наявності комерційних актів складання актів у відповідності до Інструкції П-6 не обов”язкове.

Щодо акту експертного висновку від 22.08.2006 року № 11390 слід зазначити наступне.

Згідно до пункту 30 Правил видачі вантажів у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знизилась його вартість, залізниця за власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує експертів бюро товарних експертиз, інспекції якості, ветеринарно-санітарного нагляду або відповідних спеціалістів організацій і підприємств, які не належать до системи Міністерства транспорту України.

Експертиза провадиться в присутності начальника станції (його заступника або іншого працівника, уповноваженого начальником станції).

Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача. Одержувач має право взяти участь у експертизі вантажу.

Тобто залізничне законодавство передбачає проведення експертизи при видачі вантажу, а не на момент завантаження транспортного засобу.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що визначення маси вантажу на момент завантаження транспортного засобу (перевірка вантажу експертом) співпадає з моментом здачі вагону залізниці до перевезення. Отже не виключена можливість доступу до вантажу з моменту перевірки ваги на момент завантаження транспортного засобу до моменту передачі його залізниці до перевезення. У зв”язку з чим експертний висновок від 22.08.2006 року № 11390 відхиляється як належний доказ, який би підтверджував вагу вантажу при відправленні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог за рахунок саме вантажовідправника у сумі 1132,96 грн. (вартості відсутнього вантажу, проти якої позивач не заперечував), та відмову в задоволенні позовних вимог до перевізника, оскільки було справне перевезення, та до посередника (відповідач-2 по справі), так як він не є стороною в перевезенні.

Підстави для скасування рішення, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007 року по справі № 22/93-07 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                           О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 О.М.Виноградник

Суддя                                                                                 О.В.Джихур