ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.11.2007
Справа №2-23/342-2007А

за адміністративним позовом Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації (юридична адреса: 95000, АР Крим, Сімферопольський район, с. Мирне, вул. Бєлова, 1; фактичне місцезнаходження: 95018, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Ракетна, буд. 34),

до відповідача Державної податкової інспекції в Сімферопольському районі АР Крим, (95000, АР Крим, Сімферопольський район, с. Мирне, вул. Бєлова,2),

про скасування податкових повідомлень-рішень,

Суддя Г.М.Іщенко

при секретарі Лауман Ю.С.,

представники:

Від позивача – Нізяєва Ю.Ю. - представник, дов. від 11.12.2006р.,

Від відповідача – Зуєва О.В. – державний податковий інспектор юридичного відділу, дов. від 23.11.2006р. №2437/9/10-0, Костенко Т.Л. - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу організації і супроводження перевірок крупних підприємств управління аудиту юридичних осіб ДПА в АР Крим, дов. від 04.10.2007р. №2384/9/10-0,

Суть спору: Сімферопольське районне бюро технічної інвентаризації звернулось до господарського суду АР Крим із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Сімферопольському районі АР Крим про скасування податкових повідомлень – рішень: від 28.11.2006р. №/3 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в  сумі  475542,50грн. (основний платіж – 315215,00грн., штрафні санкції – 160327,50грн.); від 28.11.2006р. №/3 про визначення податкового зобов’язання з комунального податку в сумі 2511,75грн. (основний платіж – 994,50грн., штрафні санкції – 1517,25грн.); від 28.11.2006р. №/3 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток комунальних підприємств в сумі 33531,40грн. (основний платіж – 24878,00грн., штрафні санкції – 8653,40грн.); від 13.09.2006р. №/2 про визначення податкового зобов’язання з комунального податку в сумі 1491,75грн. (основний платіж - 994,50грн., штрафні санкції - 497,25грн.),  (аркуші справи 20-23).

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю висновків, викладених в акті перевірки положенням діючого законодавства та фактичним обставинам.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву та у доповненнях до заперечень зазначив, що підставою для донарахування спірних податкових зобов’язань став акт перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства, яким зафіксовані порушення податкового законодавства, (аркуші справи 86, 120).

Згідно резолюції Першого заступника Голови господарського суду АР Крим Ковтун Л.О. в зв’язку з переходом судді господарського суду АР Крим Маргарітова М.В. до іншого суду  справу №2-25/342-2007А передано 15.01.2007р. на розгляд судді господарського суду АР Крим Іщенко Г.М.  з присвоєнням  справі №2-23/342-2007А, (аркуш справи 81).

15.01.2007р. ухвалою господарського суду АР Крим справу №2-23/342-2007А прийнято до провадження суддею Іщенко Г.М., (аркуш справи 82).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 29.01.2007р.  провадження у справі зупинено, у зв’язку з призначенням судово-економічної експертизи, (аркуш справи 90).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 29.08.2007р. провадження у справі поновлено, у зв’язку з надходження до господарського суду висновку експертизи.

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд

встановив:

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України  передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право  на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації за період з 01.01.2003р. по 31.12.2005р., за результатами якої складено акт №47/23-2/25135830 від 11.05.2006р., (аркуш справи 24).

За порушення податкового законодавства, на підставі вказаного акту перевірки та за результатами апеляційного оскарження прийняти податкові повідомлення-рішення:

- №/3 від 28.11.2006р.  про визначення податкового зобов’язання з податку на  додану вартість в сумі  475542,50грн. (основний платіж – 315215,00грн., штрафні санкції – 160327,50грн.);

- №/3 від 28.11.2006р. про визначення податкового зобов’язання  з комунального податку в сумі 2511,75грн. (основний платіж – 994,50грн., штрафні санкції – 1517,25грн.);

- №/3 від 28.11.2006р. про визначення  податку на прибуток в сумі 33531,40грн. (основний платіж – 24878,00грн., штрафні санкції – 8653,40грн.);

- №/2 від 13.09.2006р. про визначення податкового зобов’язання з комунального податку в сумі  1491,75грн. (основний платіж – 994,50грн., штрафні санкції – 497,25грн.).

Суд вважає, що позовні вимоги Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації  підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних виїзних планових  та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. №327,(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за №925/112050) зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

Як вбачається з акту перевірки, висновки якого стали підставою для донарахування податкових зобов’язань з податку на додану вартість, податку на прибуток, комунального податку, відповідачем була перевірена фінансово-господарська діяльність Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації за період з 01.01.2003р. по 31.12.2005р.

Однак,  акт перевірки містить відомості про те, що структурним підрозділом позивача, а саме, Агентством експертної оцінки Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації, згідно наданим розрахункам про сплату єдиного податку встановлено перевищення встановленого Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування» ліміту  чисельності, що є підставою про порушення позивачем статей 1, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування» за період з 01.01.2004р. по 20.07.2005р. в частині нездійснення переходу на загальну систему оподаткування.

Відповідач приходить до висновку про обов’язок переходу позивача на загальну систему оподаткування. У зв’язку з тим, що Сімферопольське районне бюро технічної інвентаризації за період з 01.01.2004р. по 20.07.2005р. не здійснило перехід на загальну систему оподаткування, відповідач проводить донарахування комунального податку в сумі 994,50грн., податку на прибуток в сумі 24878,00грн., податку  на додану вартість в сумі 315215,00грн.

Платники податків – це юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, які не мають статусу юридичної особи, на які покладений обов’язок  утримувати і /або сплачувати податки, збори (обов’язкові платежі), пеню та штрафні санкції (пункт 1.1 статті 1 Закону України «Про погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Однак, Державна податкова інспекція в Сімферопольському районі АР Крим при проведенні розрахунків сум донарахованих податків допустила використання даних результатів діяльності іншого суб’єкта – Агентства експертної оцінки Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації, яке є самостійним платником податків, про що свідчить Положення про Агентство експертної оцінки Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації і підтверджується довідкою Сімферопольської міжрайонної державної податкової інспекції про взяття  на облік платників податків від 21.09.2000р. №330528., (аркуш справи 69-80).

Поза увагою відповідача залишився той факт, що за перевіряємий період і Сімферопольським районним бюро технічної інвентаризації і Агентством експертної оцінки Сімферопольського районного бюро технічної  інвентаризації сплачувався фактично в бюджет єдиний податок у зв’язку із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Тобто, донараховуя позивачу податкові зобов’язання згідно спірним податковим повідомлення-рішенням за період застосування Сімферопольським районним бюро технічної інвентаризації спрощеної системи оподаткування, фактично застосовуються правила загальної системи оподаткування відносно таких самих операцій, доходи від яких вже включені в базу оподаткування по спрощеної системі.

Відповідачем не прийнято до уваги, що залік сум єдиного податку в рахунок податку на додану вартість, податку на прибуток та комунального податку не передбачений діючим законодавством, також як і не передбачена сплата податку на додану вартість, податку на прибуток та комунального податку юридичною особою – платником єдиного податку (ставка 10%).

Однак, Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування»  встановлює: в які бюджети та замість яких податків (у тому числі, податок на додану вартість, податок на прибуток, комунальний податок) перераховується єдиний податок.

Отже, існує пряма залежність між сплатою єдиного податку та несплатою податку на додану вартість, податку на прибуток, комунального податку.

Фактично єдиний податок сплачується в місцевий бюджет, у тому числі, замість комунального податку та в державний бюджет, у тому числі, замість податку на додану вартість та податку на прибуток.

Крім того, як на основу незаконності прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень в частині визначення штрафних санкцій з податку на прибуток, податку на додану вартість, комунального податку суд  зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове зобов’язання платника податку, нараховане контролюючим органом відповідно до пункту 4.2 і пункту 4.3 статті 4 Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює необхідність погодження податкового зобов’язання, з якого сплачуються штрафні санкції. На момент винесення рішень про застосування штрафних санкцій у зазначених сумах, податкові зобов’язання не були узгодженими. Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій у спірних податкових повідомленнях-рішеннях є неправомірним.

Неправомірність донарахування позивачу податкових зобов’язань з комунального податку, з податку на прибуток, з податку на додану вартість встановлена також і у висновку експертизи №25/07 від 28.08.2007р. по даній справі.

Суд приходить до висновку, що визначення позивачу податкових  зобов’язань з комунального податку, з податку на прибуток, з податку на додану вартість згідно спірним податковим повідомленням-рішенням є неправомірними і висновки акту перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

У зв’язку з цим суд дійшов висновку, що акт перевірки від 11.05.2006р. №47/23-2/25135830, як доказ у справі, одержано з порушенням закону.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки від 11.05.2006р. №47/23-2/25135830, як доказ встановлення фактів порушення позивачем Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість», Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори».

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту перевірки, що підтверджували б факти вчинення позивачем зазначених порушень, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена норма кореспондується із приписами частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та  охоронюваних  законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової  служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності обґрунтованості спірних податкових  повідомлень-рішень про визначення податкових зобов’язань з комунального податку, з податку  на прибуток, з податку на  додану вартість, відповідачем суду не надано. Висновки перевіряючих, що викладені у акті перевірки, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб’єктивних припущень.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже, визначення позивачу податкових зобов’язань з комунального податку, з податку на прибуток, з податку на додану вартість згідно спірним податковим повідомленням-рішенням неправомірно.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 13 листопада 2007року.

У повному обсязі постанову складено 19 листопада 2007 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Сімферопольському районі АР Крим від 28.11.2006р. №/3 про визначення податкового зобов’язання з  податку на додану вартість  із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 475542,50грн. (основний платіж – 315215,00грн., штрафні санкції – 160327,50грн.);

3.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Сімферопольському районі АР Крим від 28.11.2006р. №/3 про визначення податкового зобов’язання з комунального податку в сумі 2511,75грн. (основний платіж – 994,50грн., штрафні санкції – 1517,25грн.);

4.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Сімферопольському районі АР Крим від 28.11.2006р. №/3 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток комунальних підприємств в сумі 33531,40грн. (основний платіж – 24878,00грн., штрафні санкції – 8653,40грн.);

5.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Сімферопольському районі АР Крим від 13.09.2006р. №/2 про визначення податкового зобов’язання з комунального податку в сумі 1491,75грн. (основний платіж -994,50грн., штрафні санкції - 497,25грн.).

6.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації, (юридична адреса: 95000, АР Крим, Сімферопольський район, с. Мирне, вул. Бєлова, 1; фактичне місцезнаходження: 95018, АР Крим, м. Сімферополь, вул.Ракетна,буд.34, ідентифікаційний код у ЄДРПО України 25135830, рахунок 5921 КРФ АКБ «Укрсоцбанк», м. Сімферополь, МФО 324010) 3,40грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.