донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.11.2007 р.                                                                           справа №20/263

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Царенко О.В. - за довір. № 50-07 від 27.12.2006 р.,
Дейнека Т.І. - за довір. № 308-07 від 08.04.2007 р.,

від відповідача:
Батирєва В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" м. Донецьк в особі виробничої одиниці "Харцизьктепломережа" м. Харцизьк Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від
27.08.2007 року

по справі
№ 20/263

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м. Горлівка Донецької області в особі Харцизьких електричних мереж м. Харцизьк Донецької області

до
Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" м. Донецьк в особі виробничої одиниці "Харцизьктепломережа" м. Харцизьк Донецької області

про
стягнення 151 896 грн. 01 коп

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.08.2007 року по справі №20/263 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка Донецької області в особі Харцизьких електричних мереж м.Харцизьк Донецької області до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" м.Донецьк в особі виробничої одиниці "Харцизьктепломережа" м.Харцизьк Донецької області про стягнення основної заборгованості в сумі 146 918 грн. 67 коп., інфляційних в розмірі 2 791 грн. 45 коп., 3%  річних в сумі 2 185 грн. 89 коп., а всього 151 896 грн. 01 коп.  - задоволені у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги доведені належним чином та підтверджуються наявними в справі документами; відповідачем не надані докази сплати електричної енергії, строк позовної давності не порушений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.ст.257, 259, 261, 267 Цивільного кодексу України, оскільки вважає, що при зверненні до суду з позовною заявою, строк позовної давності сплинув, оскільки заборгованість за спожиту електричну енергію утворилася у 2003 році. На його думку, позивач ще раніше знав про порушення свого права, але не вжив заходів щодо примусового стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку у відповідний період.

Позивач відзив на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні просив рішення від 27.08.2007 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між сторонами був укладений договір на постачання електричної енергії №275                 від 16.09.1991 року, відповідно до якого Постачальник зобов'язався постачати електричну енергію Споживачеві, а останній зобов'язався нею користуватися та оплачувати її вартість згідно з умовами Договору (а.с. 49-50).

Згідно п.2.11 вищевказаного Договору, остаточні розрахунки за електроенергію здійснюються до 22 числа поточного місяця.

На виконання умов Договору, позивач постачав відповідачеві електричну енергію, що підтверджується наданими актами прийому-передачі електричної енергії.

В подальшому, 02.12.2004 року, між сторонами була укладена додаткова угода №4а, в якій було узгоджено розмір заборгованості за спожиту електроенергію у 2003-2004 році та порядок її погашення протягом 2005-2006 року. Відповідно п.4 додаткової угоди, у разі невиконання або неналежного виконання графіку погашення заборгованості протягом більш ніж три місяці, дана Додаткова угода втрачає чинність (а.с. 4).

Зобов'язання за додатковою угодою №4а відповідач виконав частково. Заборгованість, яка утворилась у 2003 році в сумі 146 918 грн. 67 коп., не була оплачена у строки, передбачені додатковою угодою, що стало підставою звернення позивача до господарського суду Донецької області.

Відповідач не надав доказів оплати електричної енергії, розрахунок заборгованості за спожиту електричну енергію не спростував. У відзиві на позовну заяву визнав заборгованість суми основного боргу, на підставі ч.3 ст.267 ГК України просив суд застосувати строки позовної давності тому, що позивач знав про порушення свого права, але своєчасно не вжив заходів щодо примусового стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності з урахуванням пояснень представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Між сторонами був укладений Договір на постачання електричної енергії та додаткова угода до нього. Судом першої інстанції встановлений факт виконання зобов'язань позивачем, який підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі електричної енергії.

Відповідач, згідно до ст.33 ГПК України, не надав доказів оплати заборгованості, яка утворилась у 2003 році в сумі 146 918 грн. 67 коп., не спростував розрахунку позивача з цього приводу та у відзиві на позовну заяву визнав її наявність (а.с.23-24). Докази виконання укладеної додаткової угоди №4а від 02.12.2004 року відсутні, у зв'язку з чим вона є такою що втратила чинність в силу п.4 цієї угоди.

Стосовно порушення строку позовної давності при зверненні позивача до господарського суду Донецької області, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається зі ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 264 вищевказаного Кодексу встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання, перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З огляду на вищевикладене, перебіг позовної давності у даному випадку перервався 02.12.2004 року, оскільки підписання укладення додаткової угоди № 4а від 02.12.2004 року є дією, що свідчить про визнання відповідачем перед позивачем свого боргу зі сплати електричної енергії, спожитої у 2003 - 2004 роках.

За таких обставин, заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним, позовні вимоги, в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 146 918 грн. 67 коп., судом першої інстанції задоволені правомірно тому, що вони обґрунтовані матеріалами справи, доведені належним чином та визнані.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов’язання, за вимогою кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором. Отже, підлягають стягненню і нараховані позивачем інфляційні в розмірі                     2 791 грн. 45 коп., 3% річних в сумі 2 185 грн. 89 коп.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2007 року підлягає залишенню без змін, оскільки відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству.

Відповідно до ст.49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 27.08.2007 року по справі №20/263 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС