ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 липня 2007 р.

№ 2-3776/04

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. -головуючого,

Кота О.В.,

Мележик Н.І.,

розглянувши  матеріали касаційної скарги

громадянина ОСОБА_1

на рішення
та  ухвалу

Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області від 28 липня 2004 року апеляційного суду
Тернопільської області від 05 жовтня 2004 року

у справі

№ 2-3776/04

Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області

за позовом

громадянина ОСОБА_1

до

ВАТ "Тернопільська фабрика
художніх меблів"

про

відшкодування моральної
шкоди

В С Т А Н О В
И В:

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ВАТ
"Тернопільська фабрика художніх меблів" про стягнення 5 000 грн.
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
громадянин ОСОБА_1 посилається на порушення ВАТ "Тернопільська фабрика
художніх меблів" своїх зобов'язань по виплаті дивідендів, внаслідок чого
громадянину ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він не
використовує належну йому частку у статутному фонді ВАТ "Тернопільська
фабрика художніх меблів".

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області від 28.07.2004 у справі № 2-3776/04
(суддя -Мартиць О.І.) у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних
вимог.

Суд першої інстанції, посилаючись на
положення Статуту ВАТ "Тернопільська фабрика художніх меблів", а
також протоколи загальних зборів акціонерів товариства, зазначає про
безпідставність відшкодування моральної шкоди за ст. 23 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 05.10.2004 у справі № 2-3776/04 (колегія суддів:
головуючий -Ткач З.Е., судді -Парандюк Т.С., Бахметова В.Х.) рішення
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.07.2004
залишено без змін.

У касаційній скарзі громадянин
ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської
області від 28.07.2004 та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від
05.10.2004 у справі № 2-3776/04 скасувати, а справу передати на новий розгляд
до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

В касаційній скарзі громадянин
ОСОБА_1 підтримує доводи позовної заяви та посилається на невідповідність
висновків судів першої та апеляційної інстанцій дійсним обставинам справи, а
також неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення
спору по суті.

Апеляційним судом Волинської
області разом із супровідним листом від 04.06.2007 № 33-ц-164/07 направлено
справу № 2-3776/04 за позовом громадянина ОСОБА_1 до ВАТ
"Тернопільська фабрика художніх меблів" про відшкодування моральної
шкоди до Вищого господарського суду України для розгляду за підвідомчістю.

Вищим господарським судом України
ухвалою від 26.06.2007 у справі № 2-3776/04 порушено касаційне
провадження.

Сторони у справі процесуальним
правом участі їх повноважних представників в судовому засіданні касаційної
інстанції не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм
процесуального та матеріального права судами попередніх інстанцій, колегія
суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Згідно статті 1117 ГПК
України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що громадянин ОСОБА_1 являється власником іменних акцій ВАТ
"Тернопільська фабрика художніх меблів" в кількості 957 штук
загальною номінальною вартістю 239 грн. 25 коп., що підтверджується
сертифікатом акцій серії НОМЕР_1.

Відповідно до п.8.3.3 Статуту ВАТ
"Тернопільська фабрика художніх меблів" дивіденди по акціях
виплачуються за підсумками календарного року один раз на рік згідно рішення
загальних зборів акціонерів за рахунок прибутку, що залишається в розпорядженні
товариства після сплати всіх обов'язкових платежів і розрахунків в порядку і
розмірах, встановлених загальними зборами акціонерів через касу товариства або
шляхом перерахування на рахунки власників в банку.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які
мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до встановлених обставин
та досліджених матеріалів справи судами першої та апеляційної інстанцій,
протоколами загальних зборів акціонерів ВАТ "Тернопільська фабрика
художніх меблів" за 1998-2003 роки приймались рішення про те, що дивіденди
виплачуватись не будуть.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що для застосування такої міри
відповідальності, як моральна шкода, її відшкодування за ст.23 ЦК України
можливе, якщо особі таку моральну шкоду завдано внаслідок порушення її прав.

Враховуючи вищенаведені встановлені
судами обставини, оскільки на загальних зборах ВАТ "Тернопільська фабрика
художніх меблів" прийнято вищезазначені рішення, колегія суддів  Вищого господарського суду України
погоджується з висновками апеляційного суду, яким було підтримано позицію суду
першої інстанції, що в даному випадку не вбачається підстав для стягнення
моральної шкоди.

За п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів” від 15 грудня 2006 року N 483-V після набрання чинності цим Законом
заяви і скарги у справах, передбачених, зокрема, п.4 ч.1 ст.12 Господарського
процесуального кодексу України (справи, що випливають з корпоративних
відносин), по яких не порушено (не відкрито) провадження, розглядаються
господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним
кодексом України.

Згідно п.5 Закону України “Про
внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності
справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” від 15 грудня 2006 року
N 483-V  після  набрання
чинності  цим  Законом
касаційні  скарги (подання) на
судові рішення у справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих положень цього
Закону, підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу
України

За п.6 Прикінцевих положень після
набрання чинності цим Законом касаційні скарги (подання) на  рішення
судів  у  справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих
положень цього Закону, що подані до набрання чинності цим Законом, по яких
провадження не порушено (не відкрито) Верховним Судом України чи Вищим
адміністративним судом України, передаються для розгляду Вищому господарському
суду України.

Згідно статті 1117 ГПК
України касаційна  інстанція  не має права сама встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого
чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо компенсації моральної шкоди
позивачеві, то суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи
дослідили нормативне обгрунтування вказаних позовних вимог позивачем та
обставини (факти) на підтвердження спричинення позивачеві втрат немайнового
характеру, які могли бути визнані моральною (немайновою) шкодою.

Розглянувши касаційну скаргу в
межах касаційного провадження, приймаючи до уваги встановлені господарськими
судами попередніх інстанцій обставини у даній справі, касаційна інстанція не
погоджується з викладеними в касаційних скаргах доводами з вищенаведених
підстав та звертає увагу, що за ч.2 ст.111 ГПК України не допускаються
посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи.

Оскільки доводи касаційної скарги
не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження,
колегія суддів Вищого господарського суду України залишає оскаржувану постанову
апеляційного господарського суду без змін за п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК
України.

Керуючись п.п. 5,6 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів” від 15 грудня 2006 року N 483-V, ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України , Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу громадянина ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 05.10.2004 у справі №2-3776/04 залишити без змін.

Головуючий суддя
С. Самусенко

Судді:
О. Кот

Н. Мележик