КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2007                                                                                           № 4/793-36/220

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:            Авдєєва  П.В.

Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Мартинцова І.О., Лозинська М.І. (за довір.),

від відповідача - Черкезюк Д.В. (за довір.),

від третьої особи: незявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Солом"янської районної в м. Києві ради

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.10.2007

у справі № 4/793-36/220 (Трофименко Т.Ю.)

за позовом                               Солом"янської районної в м. Києві ради

до                                                   Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця"

третя особа відповідача           Головне управління комунальної власності Київської міської державної адміністрації

третя особа позивача

про                                                  зобов"язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.10.2007 р у справі №4/793-36/220 у задоволенні позовних вимог Солом’янської районної у місті Києві ради про повернення  до комунальної власності міста Києва міжшкільного стадіону з адміністративною спорудою, що знаходиться  по вул. Петровського, 1 у м. Києві, відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати з підстав порушення судом норм матеріального права, не повного з’ясування обставин справи,  прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач посилається на  положення ст. 35 Закону України „Про власність”, згідно редакції чинної на час прийняття розпорядження Представником Президента у Залізничному районі на підставі якого спірний об’єкт   передано на баланс відповідача,  було передбачено, що майно закладів народної освіти є об’єктом права комунальної власності. Оскільки суб’єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських рад народних депутатів, то спірний об’єкт безпідставно перебуває на балансі  відповідача – державного підприємства.  Крім того, позивач вказує, що надані  документи – копія рішення виконкому Київської міської ради депутатів трудящих від 24.1955 р. №628 „Про відведення земельної ділянки Управлінню капітального будівництва виконкому міської Ради депутатів трудящих під житлове будівництво”, згідно якого було побудовано відповідні школи та спірний стадіон, а також матеріали Інвентаризаційної справи, виготовлені Київським міським бюро техінвентаризації, де міститься запис в графі „подпись домоправителя” – „РОНО”, тобто Районний відділ народної освіти, є належними доказами підтвердження факту перебування спірного майна у комунальній власності.

Відповідач проти заявленого позову та поданої апеляційної скарги заперечує з підстав того, що спірне нерухоме майно належить до державної власності, а тому обґрунтовано перебуває на балансі відповідача. Оскаржуване  рішення суду першої інстанції вважає законним, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків,  з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу правомірності перебування спірного об’єкту - Міжшкільного стадіону  з адміністративними спорудами по вул. Петровського, 1 в м. Києві на балансі відповідача як нерухомого майна, що належить до державної власності.

Під час розгляду спору судом першої інстанції було встановлено, що спірний об’єкт з 1978 року перебував в користуванні районного відділу  освіти -  структурного підрозділу Залізничної районної в м. Києві державної адміністрації, згідно схеми розташування об’єкта, виготовленою Київським бюро технічної інвентаризації Київської міської державної адміністрації.

На підставі розпорядження  № 809 від 30.07.1993 р.  Представника Президента України у Залізничному районі м. Києва, яке в подальшому було скасовано  на підставі протесту прокурора № 11-70 від 30.12.1999 р. згідно Розпорядженням № 18  від 12.01.2000р. Залізничною  районною державною адміністрацією м. Києва „Про передачу на баланс Київському відділенню Південно-західної залізниці з балансу районного відділу освіти міжшкільного спортивного стадіону по вул. Петровського”.

Згідно п. 2.1  прийнятого Розпорядження № 18 від 12.01.2000 р.,  саме на районний відділ освіти був покладений обов’язок створити в місячний термін комісію для прийому міжшкільного спортивного стадіону по вул. Петровського до свого  балансу, за участю відповідного структурного підрозділу Південно-Західної залізниці, що як свідчать матеріали справи, виконано не було.

З матеріалів справи вбачається, що  Київська міська рада своїм рішенням        № 106/1083 від 30.11.2000 р. „Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду та інженерних мереж”, надала згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передачу до комунальної власності територіальних громад відповідних районів у місті Києві об'єктів соціальної сфери незалежно від місця їх розташування, доручила виконавчому органу Київради (Київській міській державній адміністрації) вирішувати питання, пов'язані з прийняттям та передачею даних об'єктів.

Згідно п.1.4. Розпорядження Київської Міської державної Адміністрації        № 2781 від 24.12.2001 року „Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого  житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж, об’єктів соціальної інфраструктури Київської дислокації цивільних споруд і водопостачання Державного територіально-галузевого об’єднання „Південно-Західна залізниця”,  було прийнято спірний спортивний комплекс як об’єкт соціальної інфраструктури до комунальної власності комунальної громади м. Києва .

Розпорядженням Київської Міської державної Адміністрації №  107 від 29.01.2004 р. спірний об’єкт було передано до комунальної власності територіальної громади Солом’янського району м. Києва.

Суд першої інстанції, при розгляді цієї справи дійшов висновку про те, що    питання про передачі  державного майна до власності територіальної громади регулюються Законом України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” та Положенням про передачу об’єктів права державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів  України №1482 від 21.09.1998 року.

Відповідно до ст. 3 Закону   України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”(далі Закон)  ініціатива щодо передачі об’єктів права державної власності та комунальної власності  може виходити  відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі –самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Ініціатива щодо передачі об’єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначних в ст.  3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариство, створених в процесі  приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об’єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими  управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах радах, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст –за згодою районних або обласних рад.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові послався на те, що позивач не дотримався зазначеного порядку передачі майна, в  матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався  у встановленому Законом порядку з ініціативою щодо передачі спірного об’єкта в комунальну власність.

Дослідивши характер правових відносин, які виникли між сторонами, колегія не може погодитися із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до  стаття 1 цього Закону     України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” "  цей Закон регулює відносини, пов'язані з передачею об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність.

Таким чином, для застосування цього Закону, необхідно в першу чергу встановити правовий статус майна, яке є предметом передачі (державне чи комунальне).

В даному випадку, сторонами не надано належних та допустимих доказів які підтверджують статус спірного майна, що на висновком колегії  є підставою для відмови в позові про повернення цього майна.

Ця справа розглядалась господарськими судами. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 12.06.2007р. за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2006 р., постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2006 р. та рішення Господарського суду м. Києва від 21.03.2006 р. справу було передано на новий розгляд

Під час первісного розгляду цього  спору господарські суди дійшли висновку що спірний спортивний комплекс по вул. Петровського 1 у м. Києві, яки й перебував на балансі районного відділу освіти, належить до комунальної власності і позивач як правонаступник, має право вимагати його повернення з чужого незаконного володіння.

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України із зазначеними висновками  не погодилась  та  зазначила, що господарські суди  при цьому  не врахували, що перебування майна, у тому числі приміщень,  споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності.  Баланс підприємства (організації)  є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). На підставі зазначеного справу було передано на новий розгляд.

Як вбачається із матеріалів справи, у даному випадку між сторонами фактично існує спір щодо правового статусу спірного майна.

Обгрунтовуючі свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що це майно є комунальною власністю, а відповідач вважає його державною власністю. В той же час сторони не надали колегії ніяких доказів стосовно того, що цей спір вирішено у встановленому діючим законодавством порядку. Позовних вимог щодо визнання права власності в межах цього господарського спору позивачем не заявлено.

В судовому засіданні у представників сторін судом було з’ясовано, що належна  державна реєстрація у відповідності до вимог чинного законодавства  прав власності майна проведена не була. За даними БТІ відсутній відповідний  запис про реєстрацію права власності за державою чи територіальною громадою. Правовстановлюючого документу щодо власника  спірного майна сторонами суду  також надано не було.

Натомість позивач в судовому засіданні послався на  положення ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування”,  згідно якої  як стверджує позивач, спірне майно автоматично належить до комунальної власності.  Однак,  зі змісту даної норми не вбачається підстав вважати, вказане  майно  належить саме до комунальної власності.

Згідно ст.60 Закону України „Про місцеве самоврядування” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.  Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Само по собі  Рішення виконкому Київської міської ради депутатів трудящих від 24.1955 р. №628 „Про відведення земельної ділянки Управлінню капітального будівництва виконкому міської Ради депутатів трудящих під житлове будівництво”, на підставі було розпочате  будівництво  школи та спірного стадіону, а також матеріали Інвентаризаційної справи, виготовлені Київським міським бюро техінвентаризації,   не є правовстановлюючими документами, що підтверджували право власності позивача чи іншої особи на спірне майно.

З огляду на принцип належності та допустимості доказів у судовому процесі, у даному випадку, належним та допустимим  доказом права власності є правовстановлюючий документ який посвідчує право власності, виданий у передбаченому діючим законодавством порядку,  або рішення суду, яке набрало законної сили. В межах цього господарського спору сторонами такого доказу суду не надано.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, вимоги якої не підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2007 р у справі №2/118  про відмову в задоволенні позову  слід залишити без змін на підставах, які викладені в цій постанові.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Солом’янської районної у місті Києві ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду   м. Києва  від 16.10.2007 р у справі №4/793-36/220  залишити без змін.

3. Матеріали справи №4/793-36/220  повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Корсак В.А.

Судді                                                                                          Авдєєв  П.В.

Коршун Н.М.