ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2007                                                                                   Справа № 11/325-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  – Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Саєнко І.М., дов. № б/н від 01.01.2007р.;

відповідача –Пащук В.В., дов. № 838 від 17.09.2007р.;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 року  у справі № 11/325-07

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю “РИМ-2000”, м.Дніпропетровськ

до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

про  стягнення 5683 грн. 21 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007р. (суддя Мельниченко І.Ф.) по справі № 11/325-07 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “РИМ-2000”, м.Дніпропетровськ (далі –ТОВ “РИМ-2000”) до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ (далі –ДП “Придніпровська залізниця”) про стягнення 5683 грн. 21 коп. позов було задоволено частково та з відповідача на користь позивача було стягнено 1583 грн. 18 коп. пені, 279 грн. 38 коп. річних, 543 грн. 09 коп. суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 42 грн. 84 коп. державного мита, 49 грн. 56 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 33 грн. 94 коп. витрат на послуги адвоката; в решті позову –відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано в частині задоволення пені, фактом порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, в частині відмови в позові –відсутністю у позивача правових підстав для стягнення зазначеної суми грошовими коштами, оскільки договором обумовлено, що спірна сума повинна бути сплачена векселями; в частині відмови про стягнення штрафу, рішення мотивоване тим, що оскільки договором передбачена відповідальність за порушення виконання даного зобов’язання у виді пені; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст. 523, 610, 611, 625 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням господарського суду, його оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі –ДП “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність оскаржуваного судового рішення фактичним обставинам та матеріалам справи, зокрема:

- господарський судом не надано належної правової оцінки доводам відповідача про те, що у позивача не виникло право вимагати оплати товару, оскільки сторонами не було підписано акту приймання-передачі товару, передбаченого умовами договору;

- враховуючи те, що у позивача не виникло право вимоги по оплаті, господарським судом неправомірно були нараховані штрафні санкції за договором, оскільки у відповідача не наступив обов’язок щодо оплати боргу;

- також господарським судом не досліджені положення ч.2 ст.9 ЦК України, ст.7, ч.1 ст.175 Господарського кодексу України;

- господарським судом неправомірно застосована ст.625 ЦК України до спірних відносин, оскільки позивачем вимога про оплату заборгованості на адресу відповідача не надсилалась;

- судом не правомірно нараховані витрати на послуги адвоката, оскільки жодним доказом позивачем не підтверджені зазначені витрати саме на адвоката, а не юридичні послуги, також не надано акту прийому-передачі виконаних робіт; платіжне доручення на оплату послуг адвоката не містить посилання на договір, а останній не містить обґрунтування розміру вартості правової допомоги адвоката.

Позивач по справі –ТОВ “РИМ-2000” м.Дніпропетровськ –у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам, матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

08.11.2006 між ДП “Придніпровська залізниця” (замовник за договором, відповідач, скаржник по справі) та ТОВ “РИМ-2000” (“постачальник” за договором,  позивач по справі) було укладено договір №ПР/НО-061391/НЮ (а.с.13-18), відповідно до якого “постачальник” зобов’язується поставити і передати у власність “замовнику” певну продукцію, товар, відповідно до специфікації (додаток №1 до договору), “замовник” зобов’язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов договору. Найменування товару –комп'ютерне та мережеве обладнання, 2006 року випуску (р.1 договору).

Пунктами 6.2, 6.3 р.6 договору сторони передбачили, що “замовник” сплачує загальну вартість товару протягом 30 календарних днів після підписання сторонами товарно-приймальних документів; при цьому розрахунок за договором здійснюється наступним чином: 99% загальної суми договору –шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок “постачальника”; а 1% від загальної суми договору внесеннями сторонніх організацій.

Специфікацією до договору (а.с.18-19 –додаток №1, п.5.2 р.5 договору) сторони відзначили, що загальна сума по договору становить 40 393 грн. 52 коп. ( з ПДВ)

Пунктами 4.2, 4.4 р.4 договору сторони передбачили, що датою поставки товару є дата підписання накладної на прийняття товару та акту прийому-передачі уповноваженими представниками сторін; представник відповідача зобов’язаний звірити відповідність кількості, якості і асортимент товару, вказаному в рахунку-фактурі або накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику “постачальника” доручення на отримання товару.

Пунктом 8.5 р.8 договору передбачено, що підтвердженням про одержання товару “замовником” є акт прийому-передачі товару, підписаний уповноваженими представниками.

Пунктом 10.2 р.10 договору сторони передбачили майнову відповідальність “замовника” за порушення строків оплати у виді пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочки.

По накладній №R-90115 від 27.11.2006р. на підставі довіреності відповідача від 27.11.2006р. №499830 відповідач отримав продукцію на загальну суму 40 394 грн. 82 коп., що підтверджується накладною, довіреністю (а.с.21-22), не спростовано жодним доказом відповідача згідно зі ст.ст.33,32,36 ГПК України при розгляді справи судами обох інстанцій, підтверджується фактом здійснення часткової оплати відповідачем.

23.03.2007р. по платіжному дорученню №726 відповідач перерахував 39 990 грн. 57 коп. (а.с.23) в якості оплати за поставлену продукцію по вищезазначеному договору.

Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка становить 1% від суми договору.

Докази оплати 403 грн. 95 коп. заборгованості в будь-який спосіб, передбачений договором, відсутні в матеріалах справи, не подавались судам обох інстанцій відповідачем в ході розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту  або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, висновок господарського суду про те, що відсутні правові підстави щодо задоволення вимог в частині стягнення 403 грн. 95 коп. основного боргу, тобто саме грошовими коштами відповідає вимогам вищезазначеним нормам закону, матеріалам, обставинам справи.

Щодо вимог в частині стягнення пені –1583 грн. 18 коп. (з 27.12.2006р. за 85 днів), то господарським судом зроблено правильний висновок щодо їх обґрунтованості на підставі п.10.2 р.10 договору та ст.ст. 525, 526, 546, ч.1 ст.548, ч.3 ст.549 ЦК України, ст.ст.1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543/96-ВР.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо вимог в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, то господарським судом також зроблено правильний висновок щодо їх обґрунтованості в частині стягнення 279 грн. 38 коп. –3% річних (з 27.12.2006р. за 86 днів) та в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції –543 грн. 09 коп. (за період грудень 2006р. по березень 2007 р.).

Щодо доводів скаржника про те, що акт прийому-передачі товару не складено, відсутній, тобто у відповідача не виникло обов’язку по оплаті, то ці доводи не приймаються оскільки по-перше, р.6 договору не визначено саме, що строк оплати товару обчислюється від дати підписання акту прийому-передачі товару, а виникнення обов’язку по оплаті пов’язується з підписанням товарно-приймальних документів, якими є накладна і довіреність згідно з Інструкцією про порядок реєстрації вихідних, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99 (зареєстроване Міністерством юстиції України 12.06.199р. за №293/1318); по-друге, договором не визначено, що сторони регламентують як товарно-приймальні документи, і, по-третє, відповідач частково здійснив оплату вартості продукції, чим підтвердив факт належного його приймання згідно з умовами договору, в певній кількості, якості та по ціні, при цьому, сплачуючи борг відповідачем, не вимагалось складення будь-яких актів прийому-передачі, докази протилежного відповідно до ст.33, 32, 36 ГПК України відсутні в матеріалах справи.

Посилання скаржника на порушення господарським судом ч.2 ст.625 ЦК України в частині відсутності вимоги кредитора не приймається, оскільки вищезазначеною нормою встановлено обов’язок боржника оплатити річні та суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення оплати, тому вимога кредитора може бути заявлена в будь-який спосіб, як-то звернення з претензією (а.с.24-32), так і шляхом звернення з позовом за захистом своїх порушених майнових прав.

Щодо доводів скаржника в частині стягнення 33 грн. 94 коп. витрат на послуги адвоката, то ці витрати підтверджені матеріалами справи (а.с.42-53), зокрема свідоцтвом адвоката, угодою про надання юридичних послуг, ордером адвоката, платіжним дорученням на оплату вартості послуг, тому господарським судом зроблено правильний висновок щодо їх стягнення на підставі ст.ст.44, 49 ГПК України з відповідача.

На підставі викладеного, правові підстави щодо зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 року                                    у справі № 11/325-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ  –без задоволення.

Головуючий                                                                            О.М.Виноградник

Судді                                                                                       О.В.Джихур

О.М.Лисенко