ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2007 р.
№ 22/58-07-1265

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянувши

касаційну скаргу
Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради (далі Управління)

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
12.07.07

у справі
№ 22/58-07-1265

господарського суду
Одеської області

за позовом
Федерації профспілок працівників кооперації та інших форм підприємництва України (далі Федерація)

до
Управління

про
стягнення 42 120,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Гіневська М.О. (за дов. № 60/01-24 від 07.11.07);

- відповідача:
Рогачевська В.В. (за дов. № 01-14/2226 від 06.11.07).

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.11.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 18.04.07 господарського суду Одеської області (суддя Торчинська Л.О.) позовні вимоги Федерації задоволено повністю.

З Управління на користь Федерації стягнуто 27 120,00 грн. матеріальної шкоди, 271,20 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 12.07.07 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Лавренюк О.Т., суддів –

Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.) апеляційну скаргу Управління залишено без задоволення, а рішення від 18.04.07 господарського суду Одеської області –без змін.

Вказані судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що чинним законодавством передбачено, що власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідного стану автомобільних доріг.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Управління звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 18.04.07 господарського суду Одеської області та постанову від 12.07.07 Одеського апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого Суворовського районного суду.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 6, ч. 1 ст. 22 Закону України “Про дорожній рух”, ст. 18. ч. 1, ст. 21 Закону України “Про автомобільні дороги”, ч. 1 п. 1 ст. 18, ст.ст. 19, 22, п. 4

ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Федерація щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Управління залишити без задоволення, а рішення попередніх судових інстанцій –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.02.07 Федерація звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради, Управління дорожнього господарства Одеської міської ради та КП "Одесміськелектротранс" про стягнення матеріальної шкоди в розмірі

27 120,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн., на загальну суму

42 120,00 грн.

Також, апеляційним судом встановлено, що 10.04.07 до господарського суду надійшла заява Федерації про відмову від позову до Управління дорожнього господарства Одеської міської ради та

КП "Одесміськелектротранс", а також відмову від стягнення моральної шкоди та просить стягнути з Управління лише 27 120,00 грн. матеріальних збитків згідно попередньої калькуляції на ремонтно-відновлювальні роботи, а не вартість відновлювального ремонту чи вартість ремонтно-відновлювальних робіт згідно акту від 12.12.06. При цьому, встановлено, що ухвалою від 18.04.07 господарського суду Одеської області вказана заява задоволена, провадження у справі відносно відповідачів Управління дорожнього господарства та благоустрою Одеської міської ради та комунального підприємства "Одесміськелектротранс" припинено.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи 25.08.06 на автомобілі Фольцваген Пасат, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію КІС № 321447, номерні знаки 03316 КА, є Федерація, працівники Федерації рухались в напрямку с.Коблево по Миколаївській дорозі в м.Одесі. В районі буд. № 128 Миколаївської дороги м.Одеси о 00 год. 30 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода в результаті наїзду зазначеного автомобіля на цеглову бордюру з металевим обнесенням, у зв'язку з чим працівників державтоінспекції було складено довідку про пошкодження автомобіля в результаті наїзду на перешкоду, яка не була облаштована відповідними дорожніми знаками.

При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29.08.06 Федерація звернулась до суб'єкта оціночної діяльності Горовенко В.В. для проведення експертного огляду ушкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, останній направив телеграми-запрошення на огляд в Суворівську райдержадміністрацію м.Одеси (за місцем ДТП) та в Управління транспорту Одеського виконкому. Проте, 01.09.06 на оцінку пошкодження автотранспорту представники органів влади не з'явилися, у зв'язку з чим оцінка була проведена в присутності представника Федерації та робітників

СТО "Ладаекспорт".

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до висновку № 86/37 від 01.09.06 про визначення вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобілю Фольцваген Пасат внаслідок ушкодження при ДТП, вартість матеріальних збитків складає 16 477,12 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 27 435,27 грн. Разом з тим, встановлено, що Федерація звернулась до ПП Вдовиченко В.В. щодо попередньої калькуляції на ремонтно-відновлюючи роботи, згідно якої в результаті ДТП автомобілю було завдано технічних пошкоджень на суму 27 120,00 грн.

На підставі наданих сторонами доказів по справі місцевим та апеляційним судами встановлено, що 12.12.06 між Федерацією (Замовником) та ПП Вдовиченко В.В. (Виконавцем) було укладено договір № 1 від 12.12.06 (далі Договір), відповідно до умов якого Виконавець зобов'язався виконати ремонтно-відновлювальні роботи автомобілю, при цьому встановлено, що загальна вартість такого договору склала 28 500,00 грн.

Вирішуючи спір місцевий та апеляційний суд встановили, що на виконання умов Договору Виконавцем ремонтно-відновлюючи роботи були виконані якісно та у повному обсязі, про що складено акт прийому виконаних робіт від 12.12.06, який підписано Федерацією та ПП Вдовиченко В.В., у зв'язку з чим Федерацією відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру

№ 12 сплачено 28 500,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності шляхом відшкодування заподіяної шкоди можливе за наявності обов'язкових умов, якими є: протиправна поведінка або бездіяльність, наявність прямої дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діянням та заподіянням шкоди та вина. Таким чином, той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що згідно ст. 24 Закону України “Про дорожній рух” від 30.06.93

№ 3353-XII власники доріг або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, що знаходяться у їх віданні.

При виконанні робіт по утриманню автомобільних доріг дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних подій, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних подій.

За приписом п.п. 2, 5 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.94 № 198 (далі Правила) ремонт і утримання дорожніх об'єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-

експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об'єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов'язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об'єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об'єктів, забрудненню навколишнього середовища.

За змістом п. 11 Правил власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, зокрема, зобов'язані: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

За змістом ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до власних повноважень управління житлово-комунального господарства Ради відносяться повноваження - управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня якості послуг населення.

Пунктом 2.2.6 Правил благоустрою території міста Одеси, забезпечення в ньому чистоти і порядку, що затверджені рішенням Одеської міської ради

№ 2376-ХХІV від 20.04.04, передбачено, що відповідальність за технічний і

санітарний стан кінцевих зупинкових комплексів та міст відстою

пасажирського транспорту несе управління транспортного комплексу міста.

Відповідальність за технічний стан проміжних зупинкових комплексів несе

управління транспортного комплексу міста.

Щодо доводів скаржника про те, що справа була розглянута судами з порушенням правил юрисдикційної підвідомчості спору, то такі твердження Управління не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, предметом спору у даній справі є стягнення збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що оскільки порядок відшкодування шкоди передбачається, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, а саме: ст. 1166, то правовідносини між сторонами у даній справі виникли з приводу заподіяння шкоди, тобто з делікту, а отже доводи Управління щодо того, що розгляд даного спору мав здійснюватись судами загальної юрисдикції є помилковими.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що за змістом ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Управлінням в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та

перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Управління транспортного комплексу міста Одеської міської ради № 01-14/1607 від 16.08.07 залишити без задоволення.

Постанову від 12.07.07 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 22/58-07-1265 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська