ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2007                                                                                             Справа № А36/338

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого Прокопенко А.Є.–доповідач,

суддів: Крутовських В.І,  Дмитренко А.К.

При секретарі судового засідання   Врона С.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Уланова П.В., довіреність №11741/10/08-10/2-15  від 18.04.07,  головний державний податковий інспектор відділу представництва; Рева Д.М., довіреність №575/10/08-09-15  від 15.01.07,  заступник начальника відділу СДПІ; Дверницька Л.В., довіреність №32318/10/08-09-15  від 19.12.06,  заступник начальника інспекції; Дядик К.О., довіреність №13135/10/08-10/1-15  від 27.04.07,  старший держподатінспектор;

від відповідача-1: Бороденко А.В., довіреність №84/10  від 16.10.06,  адвокат;

Зайцев М.В., довіреність №б/н  від 12.09.06,  представник;

від відповідача-2: Житніков А.І., довіреність №б/н  від 01.10.06,  адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську на постанову господарського суду Дніпропетровської області  від  17.10.06р. у справі  № А36/338

за позовом  Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську

до В-1:  Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія “Ресурс” м.Дніпропетровськ

до    В-2:  Приватного підприємства “Тумус” м.Яготин Київської області

про визнання господарського зобов”язання недійсним.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2006р. (суддя - Кожан М.П.) відмовлено у задоволенні позову Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську про визнання недійсним господарського зобов”язання від 28.06.05р. №200501 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія “Ресурс” м.Дніпропетровськ  і  Приватним  підприємством “Тумус” м.Яготин.

Оскаржуючи постанову господарського суду Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Скаржник посилається на відсутність факту перевірки ПП “Тумус” відповідним податковим органом, не сплату ПП “Тумус” податку на додану вартість по оспорюваному договору, наявність кримінальної справи №76-580, яка порушена 05.07.06р. за ч. 2 ст. 366 КК України за фактом службового підроблення, скоєного службовими особами ПП “Тумус” при складанні податкової звітності за 2 півріччя 2005 року.

Скаржник посилається на те, що надання ПП “Тумус” неправдивої звітності, як слідство –несплата податків і зборів до бюджетів і державних цільових фондів в об”ємі, який відповідає дійсності, свідчить про ухилення від сплати податків, обіг грошових коштів в тіньовому секторі економіки, чим нанесено шкоду інтересам держави і суспільства.

У запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ “Ресурс” м.Дніпропетровськ просить залишити постанову господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.

Товариство посилається на те, що саме лише надання податковими органами відомостей про відсутність підприємства за юридичною та фактичною адресою не може бути достатнім доказом укладення угоди з метою приховання від оподаткування отриманих коштів, а значить і з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, також вказує на те, що прокуратурою Київської області справу про ухилення від сплати податків посадовими особами ПП “Тумус” закрито за відсутністю складу злочину, позивачем не надано доказів того факту, що ПП “Тумус” має перед бюджетом, або узгоджені в порядку передбаченому ст.. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, та не сплачені до бюджету податкові зобов”язання або податковий борг.

Відповідач-2: Приватне підприємство “Тумус” м.Яготин, Київської області, у запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити постанову господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на наступне.         Відповідач-2 посилається на необґрунтовані доводи позивача про відсутність факту проведення перевірки підприємства, що підтверджується документами, наданими до матеріалів справи, надання в квітні і липні 2006 року до податкового органу декларацій з податку на прибуток за перший квартал 2006 року, в якій були виправлені допущені помилки, тобто факт подачі підприємством уточнюючого  розрахунку податкової декларації ніяк не свідчить про намір приховати отримані за угодою грошові кошти від оподаткування, ствердження податкової інспекції про несплату підприємством податків не підтверджено належними доказами, як і не вказує які саме податки і в якій сумі не були сплачені

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представників  сторін, апеляційний  господарський суд вважає, що постанова господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення приймаючи до уваги наступне.

Господарським судом встановлено наступне.

В ході проведення планової виїзної перевірки Товариства з обмежено відповідальністю "Компанія "Ресурс" (акт перевірки від 21.08.06 №298-08-02/3-31076200/ДСК "Про результати виїзної плановою перевірки ТОВ "Компанія "Ресурс" з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства за період з 01.01.05 по 31.03.06") встановлено, що 28.06.05 між ТОВ "Компанія "Ресурс" (Покупець), в особі директора ВінникаА.В., і ПП "Тумус" (Постачальник), в особі директора Нехаєвої Н.Ю., укладено договір поставки товару №200501 про поставку товару згідно Специфікації (аглоруда).

Відповідно до Специфікацій №№1 -8 до договору від 28.06.05 №200501 поставці підлягає аглоруда Fе-56 %, Н20 - 4,1%, виробник - ВАТ "Суха балка", умови поставки FСА ст.Рокована чи Вечірній кут, отримувач товару ВАТ "ПГЗК".

На виконання договору ПП "Тумус" виписано податкові накладні на загальну суму 72 874 592,84 грн., в тому числі ПДВ - 12 236 250,50 грн.

Згідно умов спірного договору ТОВ "Компанія "Ресурс" за перевіряємий період перераховано кошти ПП "Тумус" в сумі 63 974 807,9 грн. через ЗАТ КБ "Приватбанк" м.Дніпропетровськ, відповідно до платіжних доручень: №34 від 19.01.2006 р. на суму 13 395 388,13 грн.; №1498 від 27.12.2005 р. на суму 11800000,0 грн.; №1326 від 24.11.2005р. на суму 13 120 565,16 грн.; №1097 від 29.09.2005р. на суму 9 800 00,0 грн.; №968 від 30.08.2005 р. на суму 7 282 200,0 грн.; №921 від 17.08.2005 р. на суму 8 576 654,61 грн.

При винесенні постанови господарський суд послався на ту обставину, що твердження позивача про незнаходження ПП “Тумус” за юридичною адресою спростовується фактом проведення перевірки ПП “Тумус” податковою інспекцією, що підтверджується Постановою Печерського районного суду м.Києва від 21.09.06р. по справі №3393/393, наданими ПП “Тумус” копії наказу про проведення перевірки від 25.04.06р. №36, направлення на проведення виїзної позапланової перевірки від 25.04.06р. №36, направлення на проведення виїзної позапланової перевірки від 28.04.06р. №018, лист про надання документів до перевірки від 28.04.06р., №441/10/231-34/105, наказ про продовження терміну перевірки від 17.05.06р. №60, направлення від 18.05.06р. №034, направлення від 18.05.06р. №034/8/2301/32395539, лист ПП “Тумус” від 24.06.05р. №24/06 про надання підприємству акту перевірки. Із змісту наказу про проведення перевірки від 17.05.06р. №60 начальника ДПІ в Яготинському районі, ПП “Тумус” були надані для перевірки бухгалтерські та податкові документи.

Позивач у апеляційній скарзі заперечує викладені господарським судом факти, посилаючись на ксерокопію листа заступника начальника ДПІ в Яготинському районі від 08.11.06р. (а.с. 108  т.с. 8), про скасування зазначених наказів на перевірку, а також відсутність акту перевірки.

Апеляційний господарський суд не вважає надану ксерокопію листа за належний доказ на підтвердження доводів скаржника, оскільки відсутні пояснення підстав по їх скасуванню, оригінали наказів про скасування наказів на перевірку суду не надано.

Таким чином факт не знаходження ПП “Тумус” за юридичною адресою, на що посилається позивач, не може бути достатньою підставою для визнання такої угоди недійсною, з підстав, визначених статтею 207 ГК України.

Апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими висновки господарського суду про не підтвердження наміру ПП “Тумус” від приховування сплати податків та зборів по отриманим грошовим коштам.

Згідно  п.5.1 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та цільовими фондами”, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.. 15 цього Закону), платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок або відобразити уточнені показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.  Причому підприємство має право на виправлення помилок в раніше зданій податковій звітності шляхом подачі уточнених декларацій необмежену кількість разів. ПП “Тумус” скористалось своїм правом, наданим Законом, і подало до ДПІ уточнюючі розрахунки, копії яких надано до заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що доказом порушення платником податків податкового законодавства має бути наявність податкового боргу, тобто узгодженого податкового зобов’язання, оформленого у вигляді податкового повідомлення-рішення.

Позивачем не надано у матеріали справи доказів визначення ПП “Тумус” податкового зобов’язання, нарахування штрафних санкцій, пені, формування та направлення ПП “Тумус” податкових повідомлень-рішень.

Позивачем не надано доказів того, що ПП “Тумус” має перед бюджетом або узгоджені в порядку, передбаченому статтею 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, та не сплачені до бюджету податкові зобов’язання, або має податковий борг.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі мають господарську право –та дієздатність, зареєстровані платниками податків, їх державна реєстрація на час розгляду справи не скасована.

Товар (аглоруда) був доставлений Придніпровською залізницею на станцію призначення, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками-фактури, дорожніми відомостями, квитанціями про приймання вантажу, корінцями дорожніх відомостей, і в наступному транспортований вантажоотримувачами. Законом не передбачено обов'язкове співпадіння вантажоотримувача і покупця в одній особі.

Висновки СДПІ про те, що ТОВ Компанія „Ресурс" фактично не отримувало визначений у податкових накладних товар, не мало можливості його оприбуткувати на складі підприємства з причин його відсутності на станції призначення Придніпровської залізниці, тобто товар від продавця не переходив у власність до покупця, не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Договором № 200507 від 28.06.2005 р. (п.3.3.) встановлено, що „Відгрузка товару здійснюється з урахуванням реквізитів вантажоотримувачів, вказаних Покупцем". Тобто, договором прямо передбачено, що вантажоотримувачем буде не ТОВ Компанія „Ресурс", а інші підприємства, а значить, моментом набуття права власності за договором є вручення його перевізнику, Покупцю. Таке вручення відбулось, про що свідчать транспортні документи. Те, що підприємство не оприбуткувало товар на складі підприємства ніяк не свідчить і не може свідчити про відсутність переходу права власності на вказаній товар.

Таким чином факт не знаходження ПП “Тумус” за юридичною адресою, на що посилається позивач, не може бути достатньою підставою для визнання такої угоди недійсною, з підстав, визначених статтею 207 ГК України.

Санкції, встановлені ч.1 ст.208 ГК України не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією з сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч.1 ст.208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Частиною 1 статті 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними і стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Відповідно до ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами  правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що спірний договір був укладений 28.06.05р., виконаний продовж 2005 року, позивач звернувся з позовом 19.09.06р., шестимісячний строк для застосування наслідків визнання угоди, як адміністративно-господарських санкцій закінчився  до звернення позивача з позовом.

Враховуючи викладене, господарський суд вірно врахував всі обставини справи і відмовив в задоволенні позову, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Клопотання позивача про зупинення провадження у справі до моменту проведення перевірки, з клопотанням про проведення якої позивач звернувся листом від 04.04.07р. до прокуратури Київської області відхиляється, оскільки справу вже було зупинено саме за цих підстав 08.02.07р., поновлено 02.04.07р., доказів здійснення будь-яких заходів для її проведення, позивачем не надано.

Приймаючи до уваги викладене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для зміни або скасування постанови господарського суду і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.06р. у справі №  А36/338  залишити без змін,   апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                    А.Є.Прокопенко

Суддя                                                                                             В.І.Крутовських

Суддя                                                                                               А.К.Дмитренко

З оригіналом згідно

Помічник судді                                                                         А.В.Тальян