ПОСТАНОВА

"31" липня 2007 р.
Справа № 15а/110-2035

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом  Управління ветеринарної медицини Збаразького району Тернопільської області, м. Збараж, вул.. Д. Галицького, 64.

до Колодненської сільської ради, с. Колодно Збаразького району тернопільської області.

третя особа: Тернопільська обласна рада, м. Тернопіль, вул.. Грушевського, 8

про: про визнання протиправним  та скасування рішення сесії Колодненської сільської ради  від 18.08.2006 року.

за участю представників сторін:

позивача: начальник управління Кучма Я.С.,  посвідчення   № 423  від 05.02.04 р. відповідача: сільський голова Горбонос І.Р.,  доручення   № 88  від 29.05.07 р.

третьої особи: начальник юридичного відділу Семчишин В.А.,  довіреність   № 07-371  від 13.06.06р. , головний спеціаліст Горішевська Н.І.,  доручення   № 07-755  від 12.07.07 р.

Суть справи:

Управління ветеринарної медицини Збаразького району Тернопільської області звернулося до господарського суду з позовом до Колодненської сільської ради, с. Колодно Збаразького району Тернопільської області про визнання протиправним рішення сесії Колодненської сільської ради  від 18.08.2006 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наявністю гарантійного листа № 44 від 19.09.2002р., у відповідності з яким відповідач зобов’язався приміщення Колодненської дільниці ветеринарної медицини використати для спеціалістів державної ветеринарної медицини Збаразького району, натомість відповідач рішенням № 72 від 18 серпня 2006р. надав в оренду приміщення колишнього Колодненського відділення ветеринарної медицини Шерсткому А.В. під офіс для фермерського господарства.

Відповідач позовні вимоги заперечує, вважаючи їх безпідставними, а відтак просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Як вбачається із позовних матеріалів, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими, у зв’язку з чим справа розглядається згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України, що набрав чинності з 01.09.2005р.

Відповідно до змісту пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 2 статті 20 Господарського Кодексу України встановлено, що кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб’єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб’єкта господарювання або споживачів.

Згідно норм ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено форму актів, які приймаються радою, порядок прийняття нею актів, а також встановлено презумпцію правомірності актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування через вказівку, що такі акти з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України можуть бути визнані незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи  іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі.

Відповідно до пункту 10 розділу 5 Закону України „Про місцеве самоврядування”, майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Рішенням від 29 жовтня 2002 року № 53 третьої сесії четвертого скликання Тернопільської обласної ради, враховуючи подання районних лікарень державної ветеринарної медицини, згоду сільських, селищних, міських рад Тернопільської області, рішення постійних комісій обласної ради, вирішено передати із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів приміщення дільниць районних лікарень ветеринарної медицини, розташованих у селах,  селищах та містах Тернопільської області, згідно з додатком № 1.

Згідно переліку приміщень дільниць районних лікарень ветеринарної медицини, розташованих у селах, селищах та містах області, які передаються із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, що є додатком № 1 до рішення обласної ради від 29.10.2002р. № 53, у Збаразькому районі приміщення Колодненської дільниці держветмедицини передається територіальній громаді села Колодно.

У відповідності до п. 5,6 ст.. 7 Закону України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, дія якого поширюється на об’єкти державної та комунальної власності (ч.2 ст. 1 Закону), передача оформляється актом приймання-передачі, право власності на об’єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання передачі.

На виконання рішення № 53 від 29.10.2002р., сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення Колодненської дільниці держветмедицини , у графі підстава і мета передачі якого зазначено –  рішення обласної ради від 29.10.2002р. № 53 (переведення в житловий фонд для працівників районної лікарні держветмедицини).

02.01.2004р. рішенням № 3  виконавчого комітету Колодненської сільської ради вирішено прийняти на баланс і оформити право власності на адмінбудинок з надвірними спорудами в с. Колодно по вул.. Сагайдачного за територіальною громадою с. Колодно в особі Колодненської сільської ради, просити Збаразьке районне БТІ зареєструвати дане приміщення за територіальною громадою с. Колодно.

На підставі даного рішення відповідачем виготовлене свідоцтво на право власності від 26.02.2004р., яким посвідчено, що цілий адміністративний будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Колодно дійсно належить територіальній громаді с. Колодно в особі Колодненської сільської ради на праві комунальної власності.

Рішенням № 477 від 30 серпня 2005р. Тернопільської обласної ради відмінено пункт 1 рішення Тернопільської обласної ради від 29.10.2002р. № 53 в частині передачі приміщення Колодненської дільниці ветеринарної медицини із спільної власності територіальних громад у комунальну власність територіальної громади с. Колодно та надано дозвіл Збаразькій районній державній лікарні ветеринарної медицини на продаж приміщень Колодненської дільниці.

Рішенням третьої сесії п’ятого скликання Колодненської сільської ради № 78 від 18 серпня 2006р. надано в оренду колишнє приміщення Колодненського відділення ветмедицини, яке знаходиться на балансі сільської ради гр.. Шерсткому Андрію Володимировичу під офіс для фермерського господарства.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать, а згідно ст. 147 Господарського кодексу, майнові права суб’єктів господарювання захищаються законом.

У відповідності до ст.ст. 328, 334 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно  до частини 5 статті 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, органи місцевого самоврядування від імені та  в  інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Діючи в межах визначених законом повноважень, відповідач (рішення № 78 від 18 серпня 2006р.)  надав в оренду приміщення комунальної власності територіальної громади с. Колодно  гр.. Шерсткому А.В.

Позивач оскаржує дане рішення на підставі його неправомірності, обґрунтовуючи її тим, що передача  Тернопільською обласної ради приміщення Колодненського відділення ветмедицини в комунальну власність територіальної громади с. Колодно відбувалася за умови використання даного приміщення для забезпечення житлом спеціалістів державної ветеринарної медицини Збаразького району.

Дане твердження позивача суд оцінює критично, оскільки нормами чинного законодавства не передбачена можливість передання чи набуття у власність „під умовою”, оскільки це є обмеженням здійснення права власності, що можливе, згідно ст.. 321 ЦК України, лише у випадках і порядку, визначених законом

Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.. 316 ЦК України).

Змістом права власності, згідно ст.. 317 ЦК України, є право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Окрім того, використання даного приміщення для забезпечення житлом спеціалістів державної ветеринарної медицини, неможливе, оскільки, як з’ясовано в судових засіданнях та свідчать матеріали справи, зокрема свідоцтво на право власності, дане приміщення є адміністративним будинком з надвірними будівлями, тобто приміщенням нежитлового фонду, і до житлового фонду не переведене.

Щодо рішення № 477 від 30 серпня 2005р. Тернопільської обласної ради, яким відмінено пункт 1 рішення Тернопільської обласної ради від 29.10.2002р. № 53 в частині передачі приміщення Колодненської дільниці ветеринарної медицини із спільної власності територіальних громад у комунальну власність територіальної громади с. Колодно та надано дозвіл Збаразькій районній державній лікарні ветеринарної медицини на продаж приміщень Колодненської дільниці, то воно не може бути доказом позбавлення відповідача права власності на спірне приміщення, оскільки згідно ст..41 Конституції України, ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним, що означає, що лише у встановлених законом випадках та порядку можливе позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні та відсутні докази про передачу спірного приміщення з власності територіальної громади с. Колодно у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, дають підстави для висновку, що відповідач, прийнявши оскаржуване рішення, діяв на досягнення мети, якою йому надані повноваження щодо розпорядження  власністю територіальної громади, в межах прав, наданих йому законом та у спосіб,  передбачений законодавством України.

При таких обставинах справи, суд  відмовляє в адміністративному позові, і,  з огляду на положення ст. 162 КАС України, згідно з якою суд вправі прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, визнає законним рішення третьої сесії п’ятого скликання № 78 від 18 серпня 2006р. про передачу в оренду приміщення колишнього Колодненського відділення держветмедицини гр.. Шерсткому А.В. під офіс для фермерського господарства.

Судові витрати, в силу положень ч. 1 ст. 94 КАС України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22 Закону України „Про судоустрій України”,  ст.ст. 4, 6, 7, 18, 94, 162, 163, 164 та п.6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В адміністративному позові відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі „15” серпня 2007 року до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя