СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

08 листопада 2007 року
Справа № 2-22/7028.1-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Горошко Н.П.,

Щепанської О.А.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

представник позивача, Юдаков Віктор Володимирович, довіреність №  б/н   від 10.10.07,  Виробничо-комерційне об'єднання "Крим";

представник відповідача, Булат Констянтин Миколайович, довіреність №  1550/9/10-0 від 10.02.07,  Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 25.07.2007 у справі № 2-22/7028.1-2007А

за позовом виробничо-комерційного об'єднання "Крим" (вул. Бородіна, 14, місто Сімферополь, 95022)

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9, місто Сімферополь, 95053)

про скасування податкового повідомлення-рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, виробничо-комерційне об'єднання «Крим», звернулось до суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в місті Сімферополі № /0 від 25.02.2005 року.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 15-29.04.2005 у справі №2-4/5878-2005 позов виробничо–комерційного об’єднання „Крим” до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення задоволено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2005 рішення господарського суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.07 року рішення від 15–29.04.2005 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2005 скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Вимоги позову мотивовані тим, що у 2004 році позивач на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 427 від 31.03.2003 року при здійсненні плати за користування надрами для видобутку вугілля кам'яного, вугілля бурого, металевої корисної копалини, сировини нерудної для металургії, гірсько-хімічної, гірничорудної і будівельної сировини застосовував знижуючий коефіцієнт 0,3 до базового нормативу. В 2003 році базовий норматив був встановлений Кабінетом Міністрів України, а з 01.01.2004 року визначений у Законі України «Про державний бюджет на 2004 рік». Позивач вважає, що дана обставина не тягне за собою скасування положення Постанови № 427 від 31.03.2003 року про знижуючий коефіцієнт.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, що за результатами перевірки позивача були встановлені методологічні помилки в поданих ним розрахунках плати за користування надрами для здобуття будівельної сировини за 1 квартал 2004 року, 1 півріччя 2004 року, 9 місяців 2004 року і 12 місяців 2004 року - в рядку 04 «Коефіцієнт до базового нормативу плати» необґрунтовано був застосований знижуючий коефіцієнт 0,3. Вказаний коефіцієнт був введений Постановою Кабінету Міністрів України № 427 від 31.03.2003 року «Про вживання коефіцієнта до базового нормативу плати за користування надрами для здобуття каменя будівельного»на період з 01.04.2003 року по 01.01.2005 року. Оскільки з 01.01.2004 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік»затверджені нові базові нормативи, відповідно до пункту 2 статті 4 Бюджетного кодексу України, при визначенні розміру плати за користування надрами для видобутку корисних копалин у 2004 році необхідно було керуватись виключно положеннями зазначеного Закону.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.07.2007 у справі 2-22/7028.1-2007А позов виробничо-комерційного об'єднання "Крим" задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим від 25.02.2005 № /0. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн. судового збору.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив зазначену постанову скасувати, у позові відмовити, мотивуючи скаргу тим, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від 08.11.2007 року, у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, у складі колегії було замінено суддю Черткову І.В. на суддю Борисову Ю.В. Головуючим у справі призначено суддю Борисову Ю.В.

У судовому засіданні, яке відбулося 08.11.2007, представник відповідача просив скасувати судове рішення, наполягаючи на відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін як таке, що прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи в порядку статті 195 Кодексу  адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступні обставини.

24.02.2005 року Державною податковою інспекцією в місті Сімферополі проведено невиїзну документальну перевірку підприємства позивача за 1 кв. 2004 р. , 1 півріччя 2004 р., 9 місяців 2004 р. та 2004 р., за результатами якої складено акт № 355/15-3, де зроблено висновок, що позивачем в 2004 році внаслідок неправомірного застосування знижуючого коефіцієнту 0,3 занижено плату за користування надрами для видобутку корисних копалин на 98145,00 грн.

На підставі акту перевірки № 355/15-3 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по платі за користування надрами місцевого значення в сумі 98145,00 грн., а також до нього застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 4907,25 грн., всього 103052,25 грн.

Наявність методологічних помилок в наданих позивачем розрахунках з плати за недрокористування відповідачем обгрунтована набранням з 01.01.2004 чинності Закону України „Про Державний бюджет на 2004 рік”, статтею 6 якого затверджені нові базові нормативи відповідної плати (а.с.10).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Надаючи аналіз виниклим між сторонами правовідносинам та нормам матеріального права, що їх регулюють, господарський суд першої інстанції, крім спеціальних норм права, цілком обгрунтовано послався на норми Конституції України, які є нормами прямої дії.

Дійсно, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевою самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина перша статті 67 Конституції України визначає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 28 Кодексу України про надра, користування надрами є платним, крім випадків, передбачених статтею 29 цього кодексу. Плата справляється за користування надрами в межах території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони.

У статті 30 цього Кодексу визначено, що нормативи плати за користування надрами та порядком їх справлення встановлюються Кабінетом міністрів.

Як встановлено судами при попередньому розгляді справи, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.97 року № 1014 «Про затвердження базових нормативів плати за користування надрами для видобування корисних копалин та порядку оправлення плати за користування надрами для видобування корисних копалин»затверджені базові нормативи плати за користування надрами для видовбування корисних копалин та порядок справлення плати за користування надрами для видовбування корисних копалин. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 року № 427 «Про застосування коефіцієнта до базового нормативу плати за користування надрами для видобування каменю будівельного»встановлено, що на період з 01.04.2003 року до 01.01.2005 року до базового нормативу плати за користування надрами для видобування камінню будівельного застосовується коефіцієнт 0,3.

Статтею 6 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік»у 2004 році були запроваджені нові базові нормативи плати за користування надрами для видобування корисних копалин згідно з додатком № 9, які дорівнюють 2,0 грн/куб.м.

Як вірно зазначено у судовому рішенні, статтею 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Отже, вивчивши зазначені вище положення Конституції, Кодексу України про надра, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своєю природою закон про Державний бюджет є фактично планом формування та використання фінансових ресурсів у державі, який не може регулювати відносини, які є предметом інших законів. Саме завдяки реалізації інших законів здійснюється отримання коштів, необхідних для виконання фінансових зобов'язань, визначених у Державному бюджеті.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції приймає до уваги висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України в даній справі від 17.04.07 року, де судовою колегією зазначено, що питання справляння плати за користування надрами врегульовані нормами Кодексу про надра, а не податковим законодавством; тому норми податкового законодавства щодо встановлення розмірів цієї плати до спірних правовідносин застосовуватись не можуть.

Враховуючи, що Кодексом про надра передбачено встановлення нормативів плати за надрокористування саме Кабінетом Міністрів України, а також зважаючи на те, що  Законом України «Про державний бюджет України на 2004 рік»відповідні зміни ані до Кодексу про надра ані до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 року № 427 не вносились, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Господарським судом, зважаючи на наявність колізії відповідних правових норм, зроблено посилання на рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року по справі № 1-29/2007, де визначено, що зі змісту положень Конституції України та бюджетного кодексу вбачається, що закон про державний бюджет не може вносити зміни, зупиняти дії чинних законів України, а також встановлювати інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

При цьому судова колегія вважає необгрунтованим висловлювання представника відповідача щодо відсутності правового зв’язку між рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-29/2007 та дійсним спором, оскільки висновки Конституційного Суду України є обов’язковими до застосування судами України всіх ланок.

Таким чином, як було зазначено судом першої інстанції, понижуючий коефіцієнт 0,3 був встановлений Постановою Кабінетом міністрів України від 31.03.2003 року № 427 «Про застосування коефіцієнта до базовою нормативу плати за користування надрами для здобуття каменя будівельного»на період з 01.04.2003 р. по 01.01.2005 р. з метою підвищення конкурентоспроможності вітчизняної сировини для виготовлення кам'яних будівельних матеріалів, запобігання зменшенню об’ємів його виробництва, а стаття 60 Кодексу України Про надра визначає, що нормативи плати за користування надрами і порядок її сплати встановлюються саме Кабінетом міністрів України. Зазначена постанова в період, який перевірявся, була чинною і згідно з частиною першою статті 117 Конституції України була обов'язковою до виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального і матеріального права, тому підстави для скасування або зміни постанови господарського суду Автономної Республіки Крим відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судового рішення без змін, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1 частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.07.2007 у справі № 2-22/7028.1-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        Ю.В. Борисова

Судді                                                                      Н.П. Горошко

О.А. Щепанська