ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 листопада 2007 р.

№ 4/279-3225

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:

Дерепи В.І.,

суддів:

Рибака В.В., Стратієнко Л.В.,

за
участю представників сторін:

від позивача -

не з'явилися;

від відповідача -

ОСОБА_1;

розглянувши  матеріали  касаційної  скарги

СПД ОСОБА_1

на  постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 10.05.2007р.

у справі

№4/279-3225
господарського суду Тернопільської області

за позовом

СП по агропромисловому
будівництву  "Зборівський
агропромбуд"

до

СПД ОСОБА_1

про

розірвання договору оренди та
стягнення суми

Розгляд справи відкладався з
11.10.2007р. на 08.11.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Спільне підприємство по
агропромисловому будівництву “Зборівський агропромбуд” (в подальшому -СП
“Зборівський агропромбуд”) звернулось з позовом до Приватного підприємця
ОСОБА_1 (в подальшому -ПП ОСОБА_1) про дострокове розірвання договору оренди
від 25.12.2000 та стягнення 1000 грн. боргу.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 26.10.2006 у справі № 4/279-3225 СП “Зборівський
агропромбуд” в позові відмовлено,    т.
я. для задоволення позову відсутні правові підстави.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.05.2007 зазначене судове рішення скасовано; прийнято
нове рішення, яким позов СП “Зборівський агропромбуд” в частині стягнення 1000
грн. боргу по орендній платі задоволено, а провадження у справі в частині
вимоги про розірвання договору оренди від 25.12.2000 припинено.

Стягнуто з відповідача судові
витрати пропорційно задоволених позовних вимог.

У поданій касаційній скарзі
відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 10.05.2007 як таку, що прийнята при неповноту з'ясуванні обставин
справи, які стосуються відсутності його вини у невиконанні зобов'язань по
орендних платежах в зв'язку з тим, що він був позбавлений можливості надати
суду такий доказ, зокрема лист № 57 від 29.06.2005 (див. додаток до касаційної
скарги).

Судова колегія, розглянувши наявні
матеріали справи, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту
їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального
та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав
для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом
дослідження при апеляційному провадження у справі, підтверджується наступне.

Відповідно до укладеного між
сторонами договору від 25.12.2000 позивачем було передано відповідачу в орендне
користування майно цеху СТО (станції технічного обслуговування автомобілів)
строком на п'ять років (п.п. 1.1., 2.1 договору).

Згідно п.2.2 договору майно  рахується переданим в оренду з моменту
укладання даного договору.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 11.03.2006 у справі № 9/19-316, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2006
встановлено факт пролонгації зазначеного договору на новий строк, тобто до
25.12.2010р. Даний факт в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу
України є преюдиційним при вирішенні даної справи і тому не підлягав доведенню
при вирішенні даної справи.

Згідно з п.п. 3.1 -3.2 договору
відповідач (орендар) зобов'язувався сплачувати орендодавцю (позивачу) орендну
плату в розмірі 1 грн. за м. кв., тобто щомісячно 200 грн. в касу бухгалтерії
позивача 10-15 числа, починаючи після двох місяців з дня укладання договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватись належним
чином і припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 526 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем у відповідності до ст. ст. 4-3, 33 Господарського процесуального
кодексу України не подано ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції
доказів сплати орендних платежів належним чином відповідно до умов договору
оренди, внаслідок чого його заборгованість за період березень-липень 2006 року
становить             1000 грн. Доказів
протилежного відповідачем суду не надано.

Апеляційною інстанцією встановлено
помилковість висновку господарського суду Тернопільської області відносно
відсутності у позивача підстав нарахування орендної плати з 22.03.2006 та її
стягнення.

Господарський суд першої інстанції
при прийнятті рішення по даній справі поклав в його основу факти, встановлені
його рішенням від 26.10.2006 у справі № 4/286-3241, згідно з яким підприємець
ОСОБА_1 з 22.03.2006 набув права власності на передане йому СП “Зборівський
агропромбуд” по договору оренди від 25.12.2000 орендоване майно.

Але такі дії суду були передчасними,
оскільки це рішення на цей час не було таким, що вступило в законну силу, а в
послідуючому було скасовано постановою Львівського апеляційного господарського
суду від 12.03.2007 та відмовлено позивачу в позові.

Даною постановою встановлено, що
спірне майно належить
СП “Зборівський агропромбуд”, який є його орендодавцем по договору від
25.12.2000, а підприємець ОСОБА_1 користується ним на умовах оренди за вказаним
договором.

Таким чином, апеляційний суд при
розгляді справи № 4/279-3225 правомірно прийшов до висновку, що в силу ст. 35
Господарського процесуального кодексу України не підлягає доведенню  факт перебування сторін по даній справі після
22.03.2006 в орендних відносинах згідно договору від 25.12.2000 та наявності у
сторін, як наслідок, зобов'язань за даним договором, в т.ч. й щодо сплати
орендної плати за користування орендованим майном.

На підставі викладеного апеляційний
суд правомірно прийшов до висновку, що позов в частині стягнення 1000 грн.
заборгованості з орендної плати є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо позову в частині вимоги про
розірвання договору оренди від 25.12.2000, апеляційним судом було встановлено
наступне.

Відповідно до ст. 782 ЦК України
наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців
підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір оренди є
розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від
договору.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2
Договору зміни умов договору, його розірвання і припинення дії договору можливі
тільки за згодою сторін. При несплаті орендної плати на протязі трьох місяців
орендодавець має право розірвати договір і передати майно іншому орендарю.

На підставі аналізу вищезазначених
умов договору апеляційна інстанція прийшла до висновку, що п.4.2 Договору
сторони встановили можливість розірвання договору в односторонньому порядку в
разі відмови орендодавця (позивача) від нього через несплату орендарем
(відповідачем) орендної плати протягом трьох місяців, що повністю відповідає
положенням ч.ч. 3, 4 ст. 6, ч.1 ст. 782 ЦК України, ч.1 ст. 188, ч.3 ст. 291 ГК
України.

Апеляційний суд обгрунтовано
прийшов до висновку, що позивачем було дотримано вимоги чинного законодавства
при  відмові від договору оренди при
зазначених вище обставинах.

Договір від 25.12.2000 відповідно
до ч.2 ст. 782 ЦК України є розірваним з 30.06.2006, тобто з дати отримання
орендарем заяви відносно цього (а.с. 16, 17).

При таких обставинах апеляційний
суд правомірно прийшов до висновку про наявність правових підстав для
припинення провадження у справі в частині позову про розірвання договору оренди
від 25.12.2000.

Вищевикладені обставини були
залишені поза увагою господарським судом Тернопільської області.

Касаційна інстанція враховує також
і те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують про повідомлення
сторін про час і місце розгляду справи, неодноразове відкладання розгляду
справи, в т.ч. і для надання можливості відповідачу забезпечити явку
представника в судове засідання, надати додаткові докази. Цим самим
підтверджується забезпечення права сторін на судовий захист по даній справі.

Зазначене також спростовує доводи
касаційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від
10.05.2007 у справі № 4/279-3225 -без зміни.

Головуючий, суддя
В.Дерепа

Судді
В.Рибак

Л.Стратієнко