ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2007                                                                                   Справа № 15/317

Дніпропетровський          апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:   Прокопенко  А.Є. –доповідач

суддів:  Дмитренко А.К., Тищик І.В.

При секретарі судового засідання  Врона С.В.

Представники сторін у судове засідання не з"явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”, від імені якого діє Олександрійський район електричних мереж ВАТ “Кіровоградобленерго”  м.Олександрія на  рішення господарського суду Кіроворградської  області  від  30.11.06р.  у справі                №  15/317

за позовом   Відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”, від імені якого діє Олександрійський район електричних мереж ВАТ “Кіровоградобленерго”  м.Олександрія

до  Товариства з обмеженою відповідальністю “Пантаївське торгове підприємство “Продтовари” м.Олександрія смт.Пантаївка

про   стягнення 972,82грн.

У відповідності із ст. 77 ГПК України у засіданні оголошувалась перерва до   27.02.07р.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30.11.06р. по справі № 15/317  (суддя Мохонько К.М.)  відмовлено в задоволенні позову Відкритому акціонерному товариству “Кіровоградобленерго”, від імені якого діє Олександрійський район електричних мереж ВАТ “Кіровоградобленерго”  м.Олександрія про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Пантаївське торгове підприємство “Продтовари” м.Олександрія смт.Пантаївка 972грн. 82коп. п”ятикратної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії.

Оскаржуючи рішення господарського суду Відкрите акціонерне товариство “Кіровоградобленерго”, від імені якого діє Олександрійський район електричних мереж ВАТ “Кіровоградобленерго” м.Олександрія просить його скасувати і відмовити в задоволенні заявлених вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність  висновків суду обставинам справи.

Скаржник посилається на те, що застосовуючи при вирішенні спору норму ст. 614 Цивільного кодексу України, за відсутністю вини відповідача, господарський суд не врахував положень ст.. 617 ЦК України, де встановлено, що особа, яка порушила зобов”язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов”язань, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Скаржник посилається на те, що згідно приписів цієї статті не вважається випадком недодержання своїх обов”язків контрагентом боржника, тобто в даному випадку  ВАТ  “Державний ощадний банк України”.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю “Пантаївське торгове підприємство “Продтовари” просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність  доводів скаржника.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представників  сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у справі укладений договір про постачання електричної енергії  № 326 від 16.06.04р. За умовами договору постачальник електричної енергії  (позивач) постачає електричну енергію споживачу (відповідачу), а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього. Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2004 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір підписаний сторонами і посвідчений печаткою позивача.

Додатком № 1 до договору є порядок розрахунків, відповідно якому розрахунковим вважається період з 10 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття „розрахунковий період” та „календарний місяць" вважати прирівняними.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електроенергії або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника.

В розділі 2 договору від 16.06.04р. сторони передбачили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією затвердженими в установленому порядку.

В пункті 4.2.2 договору передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику електричної енергії п'ятикратну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин..

На січень 2005 року договірна величина споживання для відповідача встановлена в розмірі 1000 кВт/год. Відповідачем спожито 878 кВт/год. По факту оплати скориговано 0 кВт/год. Тобто, 14.01.05р. відповідачу виставлений рахунок № 326/1 на оплату спожитої електроенергії на суму 291 грн. 85 коп., який отриманий відповідачем, але у вказаний в ньому строк до 21.01.05р., він оплачений не був, кошти фактично зараховані на рахунок постачальника електричної енергії 24.01.05р. Отже, перевищення договірної величини споживання електроенергії в січні 2005 року становить 878 кВт/год. Таким чином, протягом січня 2005 року відповідачем було спожито електроенергії понад договірну величину споживання 878 кВт/год на загальну суму 972 грн. 82 коп.

28.01.05р. відповідачу надіслано повідомлення № 169/06 про коригування граничного рівня споживання електричної енергії за січень 2005 року до рівня фактично сплаченої за цей місяць величини її споживання - 0 кВт/год.

Господарський суд, пославшись на приписи ст. 614 ЦК України, доведеність відсутності вини відповідача у несвоєчасній оплаті за спожиту електроенергію, відмовив у  задоволенні позову.

Господарським судом досліджено лист Олександрійського відділенні №3070 ВАТ “Державний ощадний банк України” від 27.11.06р. №1366, в якому повідомлено, що дійсно грошові кошти в сумі 291грн. 85коп. сплачені 20.01.05р. ТОВ “Пантаївське торгове підприємство “Продтовари” у територіально відокремленому безбалансовому відділенні  №3070/029.

Через збій в системі електронних платежів всі платежі по банку було  перераховано на наступний робочий день 24 січня 2005 року (в понеділок), про що відповідач не знав та не міг знати.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про не дослідження господарським судом факту, вказаного у довідці банку та про необхідність витребування від  банку додаткових доказів по даній справі як необґрунтовані, оскільки у суду немає підстав ставити під сумнів факти, викладені у листі банку, який не є стороною у справі і являється незацікавленою особою.

Також апеляційний господарський суд зазначає, що господарський суд не вважав викладені обставини непереборною силою, як про це помилково зазначає скаржник, оскільки така  оцінка обставинам у тексті рішення відсутня.

Відповідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов”язання,  несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо не встановлено договором або законом

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов”язання.

У розумінні Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" переказ грошей –це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатором переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування та подання відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу. Відповідно до пункту 22.4 статті 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов”язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (пункт 1.29 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні").

Незастосування судом першої інстанції при вирішенні спору положень                 ст. 617 ЦК України також є правомірним, оскільки судом зроблено вірний висновок відносно того, що порушення зобов”язання сталося не внаслідок випадку або непереборної сили за відсутності вини відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення господарського суду.

Керуючись ст.ст. 103,  105  ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.11.06р. у справі №  15/317    залишити без змін,   апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                      А.Є.Прокопенко

Суддя                                                                                               А.К.Дмитренко

Суддя                                                                                                 І.В.Тищик

З оригіналом згідно

Помічник судді                                                                                    А.В.Тальян