ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 22/227/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
суддів
Кота О.В.
Владимиренко С.В.
Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу
Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 26 січня 2007 року та постанову  Запорізького апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року
у справі                                       № 22/227/06

за позовом
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі –Компанія)

до
Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя (далі –Концерн)

про
Стягнення 14 154 540, 57 грн.

за участю представників:

позивача –  Лебедюк Ю.А.;

відповідача – Литвиненко Ж.М.,

встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області  від 23 листопада 2006 року (суддя Скиданова Ю.О.) позов задоволено частково, стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 12 185 349,57 грн. основного боргу, 50 3521,09 грн. збитків від інфляції, 371 064,64 грн. річних та судові витрати, розстрочене виконання рішення на шість місяців рівними частками.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року (судді Коробка Н.Д., Кагітіна Л.П., Шевченко Т.М.) рішення місцевого господарського суду змінено, позов задоволено частково, стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 12 185 349,57 грн. основного боргу, 1000 грн. пені, 503 521,09 грн. витрат від інфляції, 371 064,64 грн. річних та судові витрати, в іншій частині позову відмовлено.

Концерн звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, оскільки ними невірно застосовані норми матеріального та процесуального права в частині стягнення пені, інфляційних та річних та прийняти нове рішення, яким в цій частині відмовити повністю.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 25 жовтня 2007 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами, 1 квітня 2005 року між сторонами укладено договір № 06/05-716-ТЕ-13 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, доповнений додатковими угодами № 1 від 30 червня 2005 року, № 2 від 27 вересня 2005 року, згідно якого позивач зобов’язується передати у власність відповідачу в 2005 році природний газ, а відповідач зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Позивач на виконання умов Договору протягом квітня-грудня 2005 року поставив відповідачу газ на загальну суму 45 602 538,84 грн.

Відповідач свої зобов’язання виконав частково, сплативши 33 417 189,27 грн., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 12 185 349,57 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції борг в сумі  12 185 349,57 грн. відповідачем погашений повністю.

Відповідач не погоджується з стягненням на користь позивача пені, інфляційних та річних.

Відповідно до  ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Отже, господарським судам, при стягненні пені, необхідно було встановити час, коли в особи виникає право на нарахування пені, враховуючи п. 6.1 Договору.

Проте, вказаного зроблено не було.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час  прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, можливість нарахування 3 % річних та індексу інфляції законодавець пов’язує з протиправною поведінкою відповідача, з фактом порушення грошового зобов’язання. Головним для визначення правової природи даної міри відповідальності є вказівка на невиконання грошового зобов’язання.

Позивачем у позовній заяві наведений повний розрахунок інфляційних втрат за період з травня 2005 року по серпень 2006 року та річних з 11 травня 2005 року по 28 вересня 2006 року.

Відповідач в касаційній скарзі зазначає, що при розрахунку інфляційних та річних включено суму 2 % цільової надбавки, яка не є складовою ціни на природний газ.

Однак, господарські суди оцінки зазначеним доказам не давали, не перевіряли обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахованих сум інфляційних втрат та річних, чим порушили вимоги ст.43 ГПК України.

Крім того, господарські суди повинні були дослідити відповідні платіжні документи для встановлення розміру та часу  здійсненої оплати для встановлення правильності нарахування позивачем інфляційних та річних.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій передчасно в частині стягнення пені, інфляційних та річних прийняли рішення, не врахувавши вимог Закону та не дослідивши всіх обставин справи.

За таких обставин, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26 січня 2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року у справі № 22/227/06 в частині розгляду позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та збитків від інфляції скасувати і в цій частині справу направити на новий розгляд до господарського суду Запорізької області в іншому складі суддів.

В іншій частині постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року залишити без змін.

Головуючий суддя                                                             О. Кот

судді                                                            С. Владимиренко

С. Шевчук