донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

03.10.2007 р.
справа №44/244пд

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Гези  Т.Д.

суддів

Акулової  Н.В. , Діброви  Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:

Трутельницький С.С. (довіреність
від 20.03.2007р.),

від відповідача:

не з*явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особиОСОБА_1
м.Маріуполь, Донецької області

на рішення (ухвалу)
господарського суду

Донецької області

від

20.08.2007 року

по справі

№44/244пд (Мєзєнцев Є.І.)

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Водолій" м.Донецьк

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
м.Маріуполь, Донецької області

про

стягнення суми безпідставно
придбаних коштів 20000грн. та відшкодування
завданих збитків 5000грн.

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Водолей”  м.Маріуполь
(далі ТОВ „Водолей”)  звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі СПД ОСОБА_1) про розірвання договору
суборенди нежитлових  приміщень від
05.12.2005року, стягнення попередньої оплати 20000грн. та збитків 4500грн.

У ході розгляду справи у порядку
ст.22 ГПК України позивач неодноразово змінював предмет спору та розмір
позовних вимог, остаточно вимагаючи стягнення безпідставно отриманих коштів
20000грн. та відшкодування збитків 5000грн. (а.с.17,24,30).

Рішенням від 20 серпня
2007року  господарський суд Донецької
області  позовні вимоги задовольнив
частково. Стягнув з відповідача суму безпідставно придбаних коштів
20000грн.  В решті позовних вимог
відмовив.

Не погодившись з прийнятим
рішенням,  відповідач звернувся  з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. В
обґрунтування своїх апеляційних вимог, заявник скарги посилається на те,
що  судом першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права.

Позивач  вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явився, направив до апеляційного суду телеграму за
реєстраційним вхідним номером канцелярії Донецького апеляційного господарського
суду   01-18/6400 від 03.10.2007р. про
перенесення розгляду апеляційної скарги. Представник позивача проти даного
клопотання заперечує, та вважає за можливим розглянути скаргу без представника
відповідача, за наявними матеріалами у справі. Дане клопотання судовою колегією
відхилене, у зв'язку із наявністю в матеріалах справи всіх необхідних
документів для розгляду апеляційної скарги. Відповідачем             не надано доказів поважності
причини неявки представника у судове засідання.
Ухвалою про порушення апеляційного провадження, судова колегія
зазначила, що у разі неявки  сторін у
судове засідання, апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами у
справі. Оскільки відповідач не скористався процесуальним правом щодо участі у
судовому процесі і ця обставина не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги
без його участі, судова колегія дійшла висновку про можливість розглянути
справу за наявними в ній документами.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного господарського суду змінена судова колегія для розгляду
апеляційної скарги у зв'язку з хворобою головуючого судді Дзюби О.М.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду
у повному обсязі.

Судова колегія розглянувши наявні
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшла висновку про
відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з
такого:

Як встановлено господарським
судом,  між сторонами у справі,
05.12.2005року був підписаний договір суборенди нежитлового  приміщення, згідно якого СПД ОСОБА_1  зобов'язалася надати, а ТОВ „Водолей”
прийняти у строкове користування нежитлове приміщення на першому поверсі
загальною площею 1000м.кв., розташоване у будинку АДРЕСА_1. Строк дії договору
встановлений три роки (п.2.2) (а.с.4).

Статтею 793 ЦК України (в редакції
на момент підписання договору) передбачено, що договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до норм ст.209 ЦК
України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою
посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої
нотаріальної дії шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст
правочину, посвідчувального напису.

У разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним
(статті 220 ЦК України), тобто таким, недійсність якого встановлена законом і
визнання якого недійсним судом не вимагається (ст.215 ЦК України).

Отже, судом першої інстанції
правомірно встановлено, що спірний договір є недійсним в силу закону
(нікчемним).

Як видно із матеріалів справи,
позивач на підставі договору від 05.12.2005року перерахував відповідачеві
грошові суми, а саме, 09.12.2005р. суму 10000грн., 14.12.2005р. суму 5000грн.,
29.12.2005року суму 5000грн., всього 20000грн., про що свідчить банківська
виписка (а.с.7).

Правові наслідки нікчемності
(недійсності) правочину передбачені ст.216 ЦК України, а саме: недійсний
правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в
разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач нежитлове приміщення позивачу не передав, договір оренди є
недійсним  в силу закону (нікчемним),
тому відповідач безпідставно утримував суму 20000грн., перераховану йому
позивачем на підставі зазначеного договору оренди.

Відповідно до статті 1212
Цивільного кодексу України особа,  яка
набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно.

Отже, з наведеного випливає,
оскільки оплата у розмірі 20000грн.00коп. була перерахована на підставі
договору  від 05.12.2005р., а  підстави, як встановлено судом першої
інстанції, ніколи не існувало, договір є нікчемним з моменту укладення, то суд
першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення вказаної
суми, оскільки у відповідача існує невиконане зобов'язання повернути ТОВ
„Водолей” безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів у сумі
20000грн.00коп.

Також однією із позовних вимог було
стягнення збитків (недоотриманого доходу) з посиланням на те, що перераховані
позивачем кошти перебували на депозитному рахунку, а перерахувавши
відповідачеві 20000грн. позивач втратив проценти за користування банком
вказаними грошима.

За загальним правилом, збитки -це
об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його
інтересів, як учасника певних суспільних відносин, і яке виражається у
зроблених ним витратах, тощо. Особа, якій завдано збитки, у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу
України та ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною, втрати, які  особа зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням її майна, а також не одержані нею доходи, які  управнена сторона могла б реально одержати,
якби її право не було порушене.

Застосування відповідальності у
вигляді відшкодування заподіяних
невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань збитків, можливе лише
за наявності складу правопорушення, до якого входять такі елементи, як:
протиправна поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та спричиненням збитків; вина. При цьому треба враховувати, що
юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової відповідальності є норма
права, що була порушена, а фактичною підставою цивільно-правової
відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад
цивільного правопорушення.

Оскільки, одним із  предметом спору у даній справі є стягнення
збитків,  то предметом доказування у даній
справі є  встановлення всіх обставин, які
вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

Так, звертаючись з позовом, позивач
повинен довести факт  спричинення збитків
і  причинно-наслідковий зв'язок між
порушенням права і збитками.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, то позивачем не
доведений причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та
завданням позивачеві збитків у вигляді неотриманих процентів у розмірі 5000грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати оскаржуване рішення, посилаючись на порушення норм
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає дані вимоги необґрунтованими з наступного.

Як свідчать матеріали справи,
ухвалою від 04.07.2007р. була порушена справа і прийнята позовна заява до
розгляду на 17.07.2007р., зобов'язано
сторони виконати певні дії
(а.с.1). Дана ухвала була надіслана сторонам за адресою, яка вказана у
позовній заяві, рекомендованим листом з повідомленням, про що свідчить штамп
канцелярії господарського суду.

У зазначене засідання,
17.07.2007р.,  відповідач не з'явився
(а.с.16), але звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи.
Клопотання задоволено, справа слуханням була відкладена на 31.07.2007р.,
зобов'язано сторони виконати певні дії, явку представників сторін визнано
обов'язковою, про що судом направлена сторонам ухвала від 17.07.2007р.
рекомендованим листом.

У призначений день,
31.07.2007року,  відповідач знов не
з'явився та знову надав клопотання про відкладення розгляду справи  на інший день після 17.08.2007р. (а.с.21).
Дане клопотання судом першої інстанції також було задоволено, справа слуханням
відкладена на 20.08.2007р., явку представників сторін визнано обов'язковою
(а.с.22).

Але, у зазначене засідання
відповідач не з'явився, про поважність причини неявки місцевий господарський
суд не повідомив, у відповідності ст.59 Господарського процесуального кодексу
України відзив  на позовну заяву та інші
заперечення, у тому ж числі стосовно тверджень щодо не підписання ним спірного
договору,  не подав.  Отже,
відповідач не використав наданого законом права на участь свого
представника в судовому засіданні, не виконав вимоги суду, тому суд на підставі
статті 75 Господарського процесуального кодексу України прийняв 20.08.2007р.
рішення по матеріалам справи.

В апеляційну інстанцію до
апеляційної скарги заявником додаткових документів не надано. Відсутність у
судовому засіданні першої інстанції відповідача не вплинуло  на результат
прийнятого рішення, оскільки в матеріалах справи було достатньо
документів для розгляду спору по суті. Суд з'ясував усі обставини справи і дав
їм належну юридичну оцінку.

Що ж стосується тверджень щодо
порушення позивачем ст.56 ГПК України про не направлення відповідачу копії
документів доданих до позовної заяви, то колегія суддів зазначає, що відповідач
мав процесуальне право в порядку статті 22 ГПК України ознайомитися із
матеріалами справи. Крім того, до позовної заяви у відповідності до ст.57 ГПК України
доданий  фіскальний чек №6495 від
02.07.2007року про направлення копії позовної заяви на адресу відповідача.  Оскільки з боку позивача ніяких порушень
розділу УШ Господарського процесуального кодексу України не виявлено, суддя на
підставі статті 65 даного Кодексу
вирішив питання щодо прийняття позову до розгляду.

Тобто,  доводи апеляційної скарги щодо порушення
судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються матеріалами
справи і не є підставою для скасування рішення згідно до ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, судова колегія
апеляційної інстанції  дійшла  висновку, що доводи апеляційної скарги не
підтверджені матеріалам справи.  Тому
рішення господарського суду Донецької області від 20.08.2007року по справі
№44/244пд підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга підлягає залишенню без
задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України  витрати
по  сплаті державного мита по апеляційній
скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105
Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особиОСОБА_1  м.Маріуполь, Донецької області на рішення
господарського суду Донецької області від
20.08.2007року у справі №44/244пд залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Донецької області 20.08.2007року у справі №44/244пд  залишити без змін.

Головуючий          Т.Д.
Геза

Судді:          Н.В.
Акулова

Г.І.
Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС