ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 р.
№ 36/136-4/753

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу
Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"

на постанову
від 14.05.07 Київського апеляційного господарського суду

та на рішення
від 23.05.06

у справі
№36/136-4/753

господарського суду
м. Києва

за позовом
Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"

до
Громадської організації "Київська міська спілка автомобілістів"

треті особи
1. Київська міська рада
2. Підприємство "Автоінвест" Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів

про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за участю представників сторін

від позивача:
Іванов А.В., дов.

від відповідача:
у засідання не прибули

від третьої особи 1:
у засідання не прибули

від третьої особи 2:
у засідання не прибули

ПОСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва “Київавтошляхміст” звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, правонаступником якої є Громадська організація "Київська міська спілка автомобілістів" про зобов’язання звільнити земельну ділянку загальною площею 6350 кв. м біля Московського мосту просп. Ватутіна та повернути її позивачу.

Ухвалою від 21.03.05 господарського суду м. Києва залучено до участі у справі в якості третьої особи Підприємство “Автоінвест” Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів.

Справа розглядалась судами неодноразово. Постановою від 26.10.05 Вищий господарський суд України рішення судів попередніх інстанцій скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Верховного Суду України від 29.12.05 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду вказаної постанови Вищого господарського суду України.

Ухвалою від 22.03.06 господарського суду м. Києва від 22.03.06 залучено до участі у справі в якості третьої особи Київську міську раду.

Рішенням від 23.05.06 господарського суду м. Києва (суддя Борисенко І.І.), яке залишено без змін постановою від 14.05.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Григоровича О.М. - головуючого, Гольцової Л.А., Рябухи В.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю за недоведеністю з боку позивача обставин неправомірного користування відповідачем спірною земельною ділянкою.

Ухвалою від 14.09.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови у справі та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 38, 39, 65, 71 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

До земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно зі статутом позивач є підприємством, яке здійснює забезпечення безпечного руху транспорту та пішоходів по закріпленій шляховій мережі та мостах.

Як вбачається з встановлених судами обставин, при новому розгляді справи позивач не довів, що відповідно до ст.ст. 92-95, 116, 120, 123-125, 127 Земельного кодексу України він набув права власності або права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Посилання позивача на внесення до земельного кадастру відомостей про належність йому права користування цією земельною ділянкою не спростовує обставин відсутності у нього належно оформленого права на спірну земельну ділянку.

Згідно зі ст.ст. 193, 194, 202 ЗК України Державний земельний кадастр –це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Оскільки позивач не довів внесення у земельний кадастр його як землекористувача на підставі договору купівлі-продажу, договору оренди земельної ділянки, акту на постійне землекористування, будь-які відомості земельного кадастру не свідчать про набуття ним права на користування землею.

За відсутністю у позивача відповідних прав власника або землекористувача спірної земельної ділянки передбачений ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки на нього не поширюється.

Касатор не довів обставини правомірного використання ним земельної ділянки після закінчення будівництва Московського мосту в м. Києві та перешкоджання відповідачем на спірній земельній ділянці здійснювати забезпечення безпечного руху транспорту і пішоходів по закріпленій шляховій мережі та мосту, виходячи з цілями діяльності позивача згідно зі статутом.

Виходячи з викладеного, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції у справі та задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.05.07 у справі №36/136-4/753 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький