ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 р.
№ 11/57-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Кочерової Н.О.,

суддів:
Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Матвеєва М.О.;

від відповідача –
Нєсмеян Г.В.;

розглянувши  матеріали
касаційної  скарги

ЗАТ "Криворізький завод гірничого обладнання"

на  постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2007р.

у справі
№11/57-07 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
ТОВ "ТЕТ"

до
ЗАТ "Криворізький завод гірничого обладнання"

про
стягнення 12 838,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ТЕТ" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ЗАТ "Криворізький завод гірничого обладнання" 12 838,74 грн. заборгованості за поставлений товар на підставі договору №218 від 02.12.2003р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2007 у справі № 11/57-07 позов задоволено,  з відповідача на користь позивача стягнуто 12 838,74 грн. основного боргу, 128,39 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що відповідач неналежним чином виконав  зобов’язання щодо оплати товару за договором поставки, у зв’язку з чим виникла заборгованість в сумі 12 838,74 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його до апеляційної інстанції.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2007р. рішення суду першої інстанції залишено без змін з тих же підстав.

У поданій касаційній скарзі ЗАТ "Криворізький завод гірничого обладнання" просить скасувати ці судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в позові повністю посилаючись на те, що судовими інстанціями не було враховано те, що позивачем не були виставлені рахунки на оплату товару і крім того видаткові накладні не відповідають Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні".

Судове колегія розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом дослідження попередніх судових інстанції, підтверджується наступне.

02.12.2003 між ТОВ “ТЕТ” (постачальник) та ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання” (покупець) був укладений договір поставки № 218, відповідно до умов якого постачальник  зобов’язався поставити і передати у власність покупця товар. Номенклатура, якість, кількість, ціна і умови поставки товару визначені в специфікаціях, які є невід’ємною частиною договору. Покупець зобов’язався прийняти та оплатити цей товар  (п.1.1 договору).

Пунктом 2.2 договору сторонами обумовлено, що покупець здійснює оплату товару, зазначеного в специфікації, згідно рахунку, виставленого постачальником на протязі 10-ти (десяти) банківських днів з моменту надходження товару на склад покупця.

Поставка товару здійснюється на умовах СРТ –склад покупця (доставка товару за рахунок покупця) в редакції Інкотермс –2000 (п.4.1.).

В п.4.7 договору сторонами передбачено передачу продавцем одночасно з відвантаженням партії товару оригіналів документів, а саме: рахунку-фактури, транспортних накладних, податкових накладних, сертифікату якості.

Додатковими угодами від 27.11.2004 №1 та від 28.12.2005 №2 дія договору продовжувалась відповідно до 31.12.2005 та до 31.03.2006.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними: від 22.12.2005 № 704 на загальну суму 1560,00 грн.,  від 29.12.2005 № 712 на загальну суму 2340,00 грн., від 24.01.2006 № 35 на загальну суму 300,00 грн., від 03.02.2006 № 51 на загальну суму 3510,00 грн., від 03.02.2006 № 52 на загальну суму 3711,74 грн., від 07.02.2006 № 59 на загальну суму 687,00 грн., від 12.05.2006 року № 177 на загальну суму 1170,00 грн., переданий за вказаними накладними товар був отриманий представниками відповідача на підставі відповідних довіреностей в який йдеться посилання на договір поставки (а.с.20-29).

Відповідач відповідно до платіжного доручення від 16.03.2006 № 189 за поставлений товар сплатив лише 440,00 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с.30).

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 12.10.2006 за вих. № 85 з вимогою про сплату вартості товару і погашення виниклої заборгованості в сумі 12838,74 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 19.10.2006.

За приписом ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач не надав судовим інстанціям жодного доказу відсутності у нього обов’язку сплатити вартість отриманого товару.

В даному випадку, правовою підставою для виконання відповідачем своїх зобов’язань за укладеним договором є заявлена йому претензія.

На підставі викладеного заборгованість відповідача становить 12 838,74 грн, яка підлягає стягненню.

Зазначене свідчить про повноту встановлення судовими інстанціями матеріалів справи та вірне застосування до них норм матеріального та процесуального права, спростовує доводи касаційної скарги.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 12.06.07 у справі №11/57-07 залишити без зміни.

Головуючий, суддя                                                                   Н.Кочерова

Судді                                                                                                    В.Рибак

М.Черкащенко