Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27  серпня 2007 року                                                               справа №11/103-07

Колегія суддів у складі:                           головуючого судді В.В.Афанасьєва,

судді А.І.Бухана,

судді В.О.Демченка

при секретарі Бенціонові З.О.,

за участю представників:

позивача                    -          не з’явився

відповідача                     -          не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 5 Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача                       (вхідний № 2408Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від            02 липня 2007 року по справі № 11/103-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цехаве корм ЛТД", м. Київ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок "Слобожанський", м. Харків

про  стягнення 450916,56 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02 липня 2007 року по справі № 11/103-07 (суддя Чернеляк М.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок "Слобожанський" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цехаве корм ЛТД" 378865,25 грн. заборгованості за поставлений товар, 18376,58 грн. пені, 3242,42 грн. три проценти річних, 432,296 грн. індексації, 4509,17 грн.  державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати  дане рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4509,17 грн.  державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та винести нове рішення, яким зменшити розмір стягуваних витрат до 4009,17 грн. –держмита та 104,92 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та судові витрати покласти на позивача. Крім того, позивач наддав свої додаткові письмові пояснення  стосовно правовідносин мід ним та  позивачем.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, його уповноважений представник в судове засідання не явився. Разом з тим 27 серпня 2007 року канцелярією Харківського апеляційного господарського суду зареєстровано клопотання представника позивача, в якому він повністю визнає апеляційну скаргу та не заперечує проти її вимог.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального  та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що

28 листопада 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Цехаве Корм ЛТД" (позивачем по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Будинок „Слобожанський" (відповідачем по справі) було укладено договір поставки № 2811/1-05 (копія міститься в матеріалах справи - аркуш справи 9-10). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, протягом 2005-2006 років поставляти покупцю продукцію для відгодівлі тварин, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, приймати і оплачувати товар. Позивачем, на виконання вищевказаного договору поставки, було поставлено відповідачу товар на загальну суму 556 399,92 гривень, що підтверджується видатковими накладними № ЦХВ-000436 від 05 липня 2006 року (аркуш справи 12), № ЦХВ-000449 від 12 липня 2006 року (аркуш справи 14), № ЦХВ-000451 та № ЦХВ-000452 від 13 липня 2006 року (аркуш справи 16,18). Відповідач, на виконання вищевказаного договору поставки, прийняв товар згідно умов договору, що підтверджується товарно-транспортними накладними (ТТН № 06-07-0310 від 06 липня 2006 року (аркуш справи 13), ТТН № 12-07-0328 від липня 2006 року  ( аркуш справи 15; ТТН № 13-07-0330 та ТТН № 13-07-0331 від липня 2006 року - аркуш справи 17,19). Поставлений товар відповідач оплатив частково на суму 127 534,67 гривень. 07 грудня 2006 року за вих. № 143/06 позивач направив відповідачу претензію щодо сплати суми заборгованості за поставлений товар (аркуш справи 20-24). Відповідач претензію задовольнив частково, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 428 865,25 гривень.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Згідно із статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 вказаної статті). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплату процентів за користування чужими грошовими коштами (частина 3 статті 692 ЦК України).Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 03 травня 2006 року позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 1 до договору поставки № 2811/1-05 від 28 листопада 2005 року (аркуш справи 11). Згідно пункту 3 вказаної угоди покупець зобов'язується виконати оплату вартості товару протягом ЗО календарних днів з дати поставки товару, а пунктом 4 встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати покупець зобов'язується сплачувати постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожний день затримки.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).

З вищезазначеного виливає, що позивачем доведено належними доказами наявність боргу відповідача у сумі 400 916,56 гривень, з яких 378 865,25 гривень - заборгованість за поставлений товар по договору поставки, 18 376,58 гривень пені, З 242,42 гривень 3% річних, 432,296 гривень - індексації (розрахунки пені, 3% річних та індексації містяться в матеріалах справи - аркуш справи 22,23 - та приймаються судом. Наведене дає підстави суду дійти висновку, що позовні вимоги позивача в зазначеній сумі є обґрунтованими, доведеними належними доказами, визнані відповідачем, в зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

В частині стягнення на користь позивача 50 000,00 гривень, сплачених відповідачем під час розгляду справи у господарському суді, провадження підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 44-49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у разі часткового задоволення позовних вимог, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак оскільки відповідачем погашено частково суму заборгованості вже після порушення провадження по даній справі, суд вважав за необхідне витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу повністю покласти на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції задовольнив позов частково.

Проте викладені вище висновки господарського суду не відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм не надана правильна  та належна  правова оцінка, через що наявні  підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятої по справі ухвали, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської області не забезпечив повного додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно не дослідив усі  фактичні обставини справи та не  оцінив наявні у ній докази  в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд області у якості  документального доведення  заявлених позивачем  вимог  прийняв  надані останнім ксерокопії видаткових  і  товарно-транспортних накладних та актів звірки взаєморозрахунків,   згідно з якими у відповідача ( на думку позивача)   виник борг перед  останнім у  розмірі 428 865,25 гривень  вартості поставленого  товару. На підставі цього  позивач  додатково  нарахував відповідачу  18 376,58 гривень пені, 3 242,42 гривень 3% річних, 432,296 гривень –індексації, обумовлюючи   тим, що  відповідач  не належним чином виконав прийняті на себе  зобов’язання згідно з умовами укладеного між ними договору.    Разом з тим  під час розгляду  справи  позивач  змінив  свої позовні вимоги  та просив в  частині стягнення з відповідача 50 000,00 гривень провадження  по справі припинити.

Системний аналіз матеріалів справи свідчить про те, що в обґрунтування своїх вимог позивач  послався на надані ним господарському суду області копії   договору поставки № 2811/1-05 від 28 листопада 2005 року, видаткові накладні  № ЦХВ-000436 від 05 липня 2006 року, № ЦХВ-000449 від 12 липня 2006 року № ЦХВ-000451 та № ЦХВ-000452 від 13 липня 2006 року,  товарно-транспортні накладні ТТН № 06-07-0310 від 06 липня 2006 року ТТН № 12-07-0328 від липня 2006 року,   ТТН № 13-07-0330 та ТТН № 13-07-0331 від липня 2006 року, акти звірки взаємних розрахунків, за якими сумарний борг позивача  ( на думку позивача) складав  428865,25 гривень.

Погоджуючись із зазначеними  вимогами та задовольняючи  їх, господарський суд області  належним чином не дослідив усі  фактичні обставини спору, не витребував та не одержав  оригінали документів, якими позивач обґрунтовував  свої вимоги до відповідача, не перевірив  фактів  надіслання та одержання  відповідачем  зазначеної у  товарно-транспортних накладних  товарів у загальній кількості 60 тон.   Наполягаючи на наявності відповідного грошового боргу та права стягнення передбачених як чинним законодавством, так і умовами укладеного  між сторонами договору,  позивач належними та допустимими доказами не підтвердив  цього факту, оскільки надані ним ксерокопії актів  звірки взаємних розрахунків  у встановленому законодавством України порядку не  оформлені і  з врахуванням позиції відповідача  не можуть бути прийняті до уваги. Директор  відповідача у своїх письмових поясненнях  заперечує факт підписання та затвердження актів звірок з позивачем, повідомивши при цьому про неузгодженість з ним  дій колишнього представника товариства.

За таких обставин прийняте по справі рішення через недоведеність  підлягає скасуванню та прийняттю нового рішення, яким у задоволенні  позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 02 липня 2007 року по справі № 11/103-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Головуючий суддя                                           В.В.Афанасьєв

суддя                                         А.І.Бухан

суддя                                                  В.О.Демченко