ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2007
Справа №2-9/11531-2007

За позовом Державного підприємства „ Дельта - лоцман”, м. Миколаїв До відповідача Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт", м. Керч

Про стягнення 3612,46 дол. США

Суддя Н.С. Пєтухова

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача  –  Беседков О.Г. – юк., дор. пост. №33 від 20.07.2007 р.

Від відповідача  – Торова І.О. – юк., дор. пост. від 15.09.2005 р.

Сутність спору: Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою про стягнення з відповідача 3931,94 дол. США заборгованості, у тому числі  3612,46 дол. США основного боргу|обов'язку|, 128,30 дол. США пені, 191,18 дол. США штрафу.

Відповідач проти позову заперечує по мотивам, викладеним у відзиву на позов вих. №юр/4628 від 21.09.2007р., а саме пояснив, що судна перевозили транзитний вантаж і на підставі п.5.15 ст.5 аб.3 п.п.6.2.4  ЗУ „Про податок на додану вартість” звільняються  від  оподаткування  операції  з перевезенню   (переміщенню)  вантажів транзитом  через  територію  і порти України, а також операції, пов’язані з таким перевезенням вантажів.

У судовому засіданні 24.09.2007 р. була оголошена перерва до 16.10.2007 р. до 14:30 годин.

16.10.2007 р. судове засідання відбулось у присутності представників сторін.

У судовому засіданні 16.10.2007 р. була оголошена перерва до 19.10.2007 р. до 16:00 годин.

19.10.2007 р. судове засідання відбулось у відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, а також додатково надані сторонами документи, суд –

В с т а н о в и в:

У період з 04.06.207р. по 22.06.2007р., на підставі заявок відповідача, позивач надав послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден. Фактичне надання позивачем послуг в повному обсязі підтверджується матеріалами справи у тому числі лоцманськими квитанціями та квитанціями служби регулювання руху суден

Відповідачем розрахунки з позивачем проведені часткове, їм була перерахована сума заборгованості за вказані послуги без урахування ПДВ.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3612,46 дол. США. Дана сума складає заборгованість по ПДВ по рахункам №АФ-0001292, №АФ-0001339, №АФ-0001449, №АФ-00011505.

У частині стягнення ПДВ в сумі 3612,46 дол. США позов не підлягає задоволенню за наступними підставами: Згідно підпункту ”е” п.6.5.ст.6 ЗУ „Про податок на додану вартість” (далі ЗУ„Про ПДВ”)  місцем постачання послуг персоналу по обслуговуванню морських судів, є місце надання таких послуг - борт судна, тобто територія тієї держави під прапором якої судно ходить, юрисдикція прибережної держави не розповсюджується на іноземне судно, іноземне судно, що перетинає митну територію України, заходячи в територіальні води України, зберігає за собою статус території тієї держави, під прапором якої судно знаходиться, а оскільки на іноземне судно не розповсюджується юрисдикція України, то відповідно до ст. 5 Митного кодексу України, таке судно не є митною територією України. Місцем надання послуг лоцманської служби є безпосередньо борт судна, на якому знаходиться лоцман, а не акваторія по якій ходить судно, послуга з лоцманської проводки надається персоналу іноземного судна, місцем надання послуг лоцманської служби судновласникам-нерезидентам є  територія іноземної держави і такі послуги згідно п.3.1.ст.3 ЗУ „Про ПДВ” не є об'єктом оподаткування  ПДВ.

Відповідно до ст. 26 Конвенції ООН по морському праву, ратифікованої ЗУ від 03.6.1999р. № 728-ХIY іноземне судно, що проходить через територіальне море, може обкладатися тільки зборами в оплату за конкретні послуги, надані такому судну.

Згідно ст. 127 вищенаведеної Конвенції, транзитне проходження не підлягає оподаткуванню ніяким  митом та податками, зборами за винятком зборів, які стягаються за конкретні послуги, надані такому судну.

За таких обставин, відсутні правові підстави для включення до вартості наданих послуг суми податку на додану вартість, оскільки це суперечить нормам міжнародного права.

Також, необхідно зазначити те, що відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 27.6.1996р. №214 “Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України” сплата зборів і плати здійснюється відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”. При цьому, державна належність судна і відповідно наданий йому статус під час справляння зборів і плати визначається за прапором, під яким це судно ходить, незалежно від того, хто є його власником і хто його використовує.

Незаконність вимог позивача про стягнення з відповідача ПДВ за надані послуги з лоцманського проведення суден та послуги з регулювання руху суден, підтверджується постановами  Севастопольського Апеляційного суду  від 18 вересня 2006р. по справі № 2-11/7708-2006, від 14.08.2007р. по справі № 2-2/7297-2007, та Постановами Вищого  Господарського суду України у справі №2-11/7708-2006 у справі №2-2/18474-2006.

Позивачем також, заявлена вимога про стягнення 128,30 дол. США пені та 191,18 дол. США штрафу.

У цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки:

Стаття 549 ЦК України визначає наступне: 1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які   боржник   повинен  передати  кредиторові  у  разі  порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

3. Пенею  є  неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно  виконаного  грошового  зобов'язання  за  кожен   день прострочення виконання..

Угода по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Однак, сторони не уклали угоду про забезпечення виконання зобов'язання  у письмовій формі.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог про стягнення пені та штрафу за прострочення платежу позивач посилається на частину 2 ст. 231  Господарського кодексу України, яка передбачає застосування штрафних санкцій за порушення термінів виконання господарського зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що відноситься до державного сектора економіки.  Однак, зазначена вище норма закону може застосовуватися тільки до сторони договору, яка прострочила виконання грошового зобов’язання, що виражається в поставці товарів, виконанні робіт (послуг). У даному випадку, зобов’язання, за порушення якого позивачем вимагається стягнути штрафні санкції, є грошовим зобов’язанням. За порушення виконання грошового зобов’язання частиною 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором. При цьому, в частині 1 ст. 231 ГК України закріплено, що за окремі види зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, заміна якого за погодженням сторін не допускається.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов’язань, є ЗУ “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1906р.

Відповідно до ст.3 наведеного закону, розмір пені за порушення грошового зобов’язання розраховується з суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня. Аналогічна норма закріплена ч.2 ст. 343 ГК України. Дана норма встановлює граничний розмір штрафних санкцій за порушення грошового зобов’язання, у зв’язку з чим, при визначенні розміру  відповідальності  за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, пріоритет мають норми Закону.

Згідно з Роз’ясненням Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання або невчасне виконання грошових зобов’язань від 29.4.1994р. №02-5/293, якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, передбаченої ст. 1 та 2 ЗУ “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, пеня стягненню не підлягає.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України і підписано  19.10.2007 р.

З огляду на викладене,  керуючись ст. ст.  49, 77, 82-84  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.  У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Петухова Н.С.