ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" листопада 2007 р.                                                                            Справа  № 20/314

Господарський суд Рівненської області у складі судді Василишина А.Р. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  „Торговий Дім Північ-Центр”

до відповідача Дочірнього підприємства „Споживач” Спільного підприємства „Дубровицький коопунівермаг”

про  стягнення  в  сумі  1 899 грн. 84 коп.

за участю представників сторін:

позивача: Якимчук Я.В. (дов. № 21 від 01.08.2007р);

відповідача: не з’явився.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім Північ-Центр” (надалі –Позивач) звернулося в господарський суд з позовною заявою в якій просить стягнути з Дочірнього підприємства „Споживач” Спільного підприємства „Дубровицький коопунівермаг” (надалі –Відповідач) на свою користь заборгованість за отриманий Відповідачем товар, на виконання договору поставки товару № 135 від 12 листопада 2004 року (надалі –Договір;             а.с. 6), в сумі 1 772 (одна тисяча сімсот сімдесят дві) грн. 70 коп., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань в сумі 109 (сто дев’ять) грн. 81 коп., та річні в сумі 17 (сімнадцять) грн. 33 коп..

В судовому засіданні від 27 листопада 2007 року представник Позивача подав заяву         (а.с. 25), в якій, у зв’язку зі сплатою Відповідачем за платіжним дорученням від 31 жовтня 2007 року (а.с. 28) суми основного боргу, просить зменшити суму позовних вимог на дану суму та стягнути з Відповідача на користь Позивача пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань в сумі 109 (сто дев’ять) грн. 81 коп., та річні в сумі 17 (сімнадцять) грн. 33 коп.. Крім того Позивач просить покласти на Відповідача судові витрати по справі.

22 листопада 2007 року до господарського суду надійшов відзив на позов (а.с. 23), в якому Відповідач вказує, що сплатив платіжним дорученням від 31 жовтня 2007 року (а.с. 28) Позивачу суму основного боргу –1 772 (одна тисяча сімсот сімдесят дві) грн. 70 коп.. У відзиві Відповідач просить закрити справу та не стягувати з Відповідача на користь Позивача пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань в сумі 109 (сто дев’ять) грн. 81 коп., річні в сумі 17 (сімнадцять) грн. 33 коп. та судові витрати по даній справі.

Представник Відповідача в судове засідання двічі не з’явився. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення № 2975680 (а.с. 17) та № 3031030 (а.с. 22).

Суд вважає можливим розгляд справи без участі представника Відповідача за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника Позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

При цьому господарський суд Рівненської області виходив з такого.

Судом встановлено, що 12 листопада 2004 року сторони уклали Договір, згідно пунктів 1.1, 1.2 якого: Позивач зобов’язався поставляти товар згідно замовлень Відповідача, а Відповідач зобов’язався прийняти та оплатити даний товар у порядку і на умовах передбачених Договором; ціна, асортимент, одиниця виміру, кількість товару, що постачається, визначається у накладних, які є невід’ємною частиною Договору.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Договору: Договір набирає чинність з моменту підписання його Позивачем та Відповідачем і діє до 12 листопада 2005 року, проте у випадку, якщо ні Позивач ні Відповідач не заявлять про свій намір розірвати або змінити Договір за один місяць до його закінчення, Договір вважається пролонгованим на наступний термін.

Сторони не подали суду жодних доказів того, що будь-яка зі сторін заявляла про намір розірвати чи змінити Договір, а тому даний Договір є діючим (був діючим на момент поставки товарів).

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Договору: поставка товарів здійснюється транспортом Позивача; обсяг кожної партії визначається окремо і фіксується у накладних, товарно-транспортних накладних, що додаються до Договору.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору: Відповідач оплачує поставлений Позивачем товар за ціною, передбаченою у накладних, товарно-транспортних накладних, що додаються до Договору; ціни у накладних, товарно-транспортних накладних за Договором зазначені з урахуванням ПДВ.

13 червня 2007 року Позивач здійснив поставку Відповідачу товару на загальну суму            1 772 (одна тисяча сімсот сімдесят дві) грн. 70 коп., що підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с. 8-10) та видатковою накладною № ТД-0017707 від 13 червня 2007 року (а.с. 7).

Згідно пункту 4.3 Договору: розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку на протязі 5 банківських днів.

Відповідач не сплатив Позивачу кошти за отриманий товар на протязі 5 банківських днів з моменту поставки –до 20 червня 2007 року.

Позивач надсилав на адресу Відповідача претензію № 121 від 19 липня 2007 року            (а.с. 12, доказ направлення –а.с. 11),  відповіді на яку отримано не було.

18 жовтня 2007 року Позивач звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості за отриманий Відповідачем товар в сумі          1 772 (одна тисяча сімсот сімдесят дві) грн. 70 коп., пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань в сумі 109 (сто дев’ять) грн. 81 коп., та річних в сумі 17 (сімнадцять) грн. 33 коп..

Під час судового розгляду даної справи (платіжним дорученням від 31 жовтня 2007 року                [а.с. 28], одержаним та проведеним банком 1 листопада 2007 року) Відповідач сплатив Позивачу суму основного боргу (1 772 грн. 70 коп.), в зв’язку з Позивач зменшив позовні вимоги у справі № 20/314 на суму сплаченого основного боргу.

Прохання Відповідача висвітлене у відзиві (а.с. 23), щодо закриття справи та не стягнення з Відповідача річних, пені та судових витрат необґрунтоване та безпідставне, оскільки: Господарський процесуальний кодекс України не передбачає такої процесуальної дії, як закриття справи; сплата суми основного боргу не є підставною для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та річних; стаття 49 Господарського процесуального кодексу України не передбачає, як підставу покладення на Позивача витрат по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –сплату Відповідачем суми основного боргу під час розгляду судової справи.

У відповідності до пункту 8.2 Договору, Відповідач за несе наступну відповідальність: за несвоєчасне виконання зобов’язань, передбачених пунктом 4.3 Договору Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, згідно Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”.

Згідно пункту 4.3 Договору: розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку на протязі 5 банківських днів.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку суми позовних вимог (а.с. 13), сума пені нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань за період з 20 червня 2007 року по 16 жовтня 2007 року склала 109 (сто дев’ять) грн. 81 коп..

Проте, строк оплати за отриманий товар по Договору, відповідно до пункту 4.3 Договору, закінчився 20 червня 2007 року (поставка відбулась 13 червня 2007 року), а тому пеня мала нараховуватися Позивачем починаючи з 21 червня 2007 року. Відповідно, суд відмовляє Позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені нарахованої за 20 червня 2007 року.

У відповідності до пунктів 8.2, 4.3 Договору, статті 232 Господарського кодексу України, статтей 546-551, 611 Цивільного кодексу України та статтей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” –вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 109 (сто дев’ять) грн. 81 коп. пені підлягають частковому задоволенню в сумі 108 (сто вісім) грн. 89 коп..

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку суми позовних вимог (а.с. 13), сума трьох процентів річних нарахованих за період з 20 червня 2007 року по 16 жовтня 2007 року склала 17 (сімнадцять) грн. 33 коп..

Проте, строк оплати за отриманий товар по Договору, відповідно до пункту 4.3 Договору, закінчився 20 червня 2007 року (поставка відбулась 13 червня 2007 року), а тому річні мали нараховуватися Позивачем починаючи з 21 червня 2007 року. Відповідно, суд відмовляє Позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних нарахованих за 20 червня 2007 року.

У відповідності до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 17 (сімнадцять) грн. 33 коп. трьох процентів річних від простроченої суми підлягають частковому задоволенню в сумі 17 (сімнадцять) грн. 18 коп..

Оскільки спір виник з вини Відповідача (сплата суми основного боргу відбулася під час судового розгляду даної справи; справа порушена 22 жовтня 2007 року; оплата здійснена 1 листопада 2007 року), на основі абзацу 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Рівненської області покладає на Відповідача державне мито по справі.

У відповідності до абзацу 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства „Споживач” Спільного підприємства „Дубровицький коопунівермаг”, 34124, Рівненська область, Дубровицький район, с. Золоте, р/р 67 в філії Рівненського ОУ ВАТ „Державний Ощадний Банк України”, МФО 333368, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім Північ-Центр”, 34500, Рівненська область, м. Сарни, вул. Привокзальна, 29, р/р 260026918 в РОФ „Райффайзен Банк Аваль”, МФО 333227, –108 (сто вісім) грн. 89 коп. пені, 17 (сімнадцять) грн. 18 коп. річних, 102 (сто дві) грн. 00 коп. витрат по держмиту та 117 (сто сімнадцять) грн. 93 коп. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

2. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення оформлено та підписано  29.11.2007р.

Суддя