ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2007 р.
№ 28-30/356-06-11057

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів
Кота О.В.
Шевчук С.Р. (доповідач), Владимиренко С.В.

розглянувши  касаційну скаргу і додані до них документи
Біляївської міської  ради

на постанову

у справі
Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007р.
№ 28-30/356-06-11057

за позовом
до

про
та за зустрічним позовом

до
про
Біляївської міської ради
Одеської спілки споживчих товариств
"Облспоживспілка",
Дочірнього підприємства "Біляївський ринок" Одеської облспоживспілки
визнання договору оренди  недійсним
Дочірнього підприємства "Біляївський ринок" Одеської облспоживспілки
Біляївської міської ради
визнання договору оренди від 04.01.2006 р. №16 недійсним  та визнання договору  від 23.12.1999р. дійсним

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Римарчук С.В. (дов. №20 від 10.09.2007р.)

- відповідача1: не з'явився;

- відповідача2: Бондар Д.В. (дов. № 130 від 17.10.2007р.)

ВСТАНОВИВ:

Біляївська міська рада звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської обласної спілки споживчих товариств "Облспоживспілка" та Дочірнього підприємства "Біляївський ринок" Облспоживспілки про визнання недійсним договору оренди від 23.12.1999 р., укладеного між Біляївською міською радою та Дочірнім підприємством "Біляївський ринок" Облспоживспілки про оренду земельної ділянки загальною площею 0,48 га таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Під час розгляду справи відповідач-2 –Дочірнє підприємство "Біляївський ринок" Облспоживспілки, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди землі № 16 від 04.01.2006 р., укладений між Біляївською міською радою та ДП "Біляївський ринок" Облспоживспілки як такий, що не відповідає вимогам закону, а також визнати дійсним договір на право користування землею на умовах оренди від 23.09.1999 р., укладеного між Біляївьскою міською радою і ДП "Біляївський ринок" Облспоживспілки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.03.2007 р. у справі № 28-30/356-06-11057 (суддя Гуляк Г.І.) в задоволенні позовних вимог Біляївської міської ради відмовлено повністю, зустрічну позовну заяву Дочірнього підприємства "Біляївський ринок" Облспоживспілки залишено без розгляду.

Судове рішення мотивоване тим, що твердження позивача щодо відсутності в договорі істотних умов, передбачених Законом України "Про оренду землі”, є безпідставним, оскільки на момент укладення договору сторонами було погоджено всі його істотні умови, також судом встановлено, що спірний договір від 23.02.1999 р. зареєстрований спеціалістом відділу земельних ресурсів у книзі договорів на право користування землею на умовах оренди 23.02.1999 р. за № 53. Крім того, судом було застосовано позовну давність згідно з вимогами чинного законодавства. Зустрічний позов ДП "Біляївський ринок" Облспоживспілки залишено без розгляду, оскільки позов підписано особою, яка не мала права його підписувати.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Біляївська міська рада звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду Одеської області від 03.07.2007 р. у справі № 28-30/356-06-11057 в частині відмови в задоволенні позову Біляївської міської ради, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Біляївської міської ради, посилаючись на неповноту з’ясованих обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. у справі № 28-30/356-06-11057 (колегія суддів у складі: головуючого           Михайлова М.В., суддів: Тофана В.М., Журавльова О.О.) апеляційну скаргу Біляївської міської ради залишено без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 07.03.2007 р. у даній справі - без змін.

Не погоджуючись з прийнятою судом апеляційної інстанції постановою у справі № 28-30/356-06-11057, Біляївська міська рада звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007р. та рішення господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. у справі № 28-30/356-06-11057 внаслідок неповного з'ясування судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, порушення норм матеріального права та просить прийняти нове рішення.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-2 –ДП "Біляївський ринок" Облспоживспілки просить залишити її без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. по справі № 28-30/356-06-11057 - без змін.

Відповідач-1 не скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та не надіслав відзив на касаційну скаргу Біляївської міської ради, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін матеріали справи та доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при прийнятті ним постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. У разі коли після укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної сили.

При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 лютого 1999 р. між Біляївською міською радою та Біляївським ринком Облспоживспілки було укладено договір б/н на право користування землею на умовах оренди, згідно умов якого позивач передає, а відповідач-2 приймає у тимчасове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,48 га строком на 25 років для організації торгівлі (п. 1 Договору). Розмір орендної плати встановлено не менше розміру земельного податку і становить 500 грн. на рік (п. 2.1 Договору). Спірний договір оренди від 23.02.1999 р. був укладений на виконання розпорядження Біляївської міської ради від 14.02.1995 р.

На момент укладення спірного договору (23.02.1999 р.) діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 г., Земельний кодекс України від 18.12.1990 р., Закон України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 06.10.1998 р.) та Закону України "Про плату за землю" (в редакції Закону від 15.01.1998 р.), а відтак господарські суди підставно до даних правовідносин сторін застосували положення вказаних нормативно-правових актів.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду, що зазначений договір на право користування землею від 23.02.1999 р. відповідає вимогам чинного законодавства, що діяло на момент його укладення, і містив всі істотні умови, які повинен містити договір такого типу.

Господарськими судами попередніх інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що договір тимчасового користування землею від 23.02.1999 р. відповідає формі, визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.1993 р. № 197 "Про форму договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)” (чинна на момент укладення договору), та зареєстровано спеціалістом відділу земельних ресурсів в книзі договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) 23.02.999р. за   № 53 Біляївської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області.

В той час як, напроти, договір оренди землі № 16 від 04.01.2006 р., укладений між позивачем та відповідачем-2, не зареєстрований належним чином, як того вимагає Цивільний кодекс України, Земельний кодекс України та Закон України "Про оренду землі".

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем-2 сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі та порядку, визначеному       п. 2.1 договору від 23.02.1999 р., так, зокрема, в 1999 р. –738 грн., в 2000 грн. –  990 грн., в 2001 р. –500 грн., в 2002 р. –500 грн., в 2003 р. –1950 грн., в 2004 р. –1600 грн., в 2005 р. –776 грн., в 2006 р. –1440,72 грн., за 6 місяців 2007 р. –722,84 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закон України "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 06.10.1998 р.) розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за угодою сторін у договорі оренди. Частиною 5 цієї норми визначено, що орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом.

Суди попередніх інстанцій правомірно встановили, що умова договору оренди землі від 23.02.1999 р. в частині розміру і порядку сплати орендної плати відповідає приписам діючого на той час законодавства та добросовісно виконувалась відповідачем-2.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, з яким правильно погодився апеляційний господарський суд про відмову у задоволенні позовних вимог Біляївської міської ради.

Також, суд касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про залишення без розгляду зустрічної заяви відповідача-1, оскільки таку заяву підписано особою, яка не була наділена правом на звернення з позовом від імені Дочірнього підприємства "Біляївський ринок" Одеської облспоживспілки.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 р. та рішення господарського суду Одеської області від 07.03.2007 р. у справі № 28-30/356-06-11057 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Біляївської міської ради не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, у зв'язку з чим підстав для їх скасування у даній справі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Біляївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007р. у справі                     № 28-30/356-06-11057 залишити без змін.

Головуючий                                                                                Кот О.В.

С у д д я                                                                                       Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                          Владимиренко С.В.