донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.11.2007 р.                                                                           справа №15/375

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Старовойтової Г.Я.

суддів:

Волкова Р.В.
Запорощенка М.Д.

За участю  представників сторін:

від позивача:
Білозеров І.М –дов. від 29.05.07.

від відповідача :
Білоус І.Г. –дов. від 23.11.06.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ

на рішення
господарського суду

Донецької області

від
08.10.2007 р.

у справі
№15/375 (суддя Богатир К.В.)

за позовом:
Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ

до відповідача:

Виконавчого комітету Краматорської міської ради                     м. Краматорськ

про
стягнення збитків в розмірі 7339399 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 08.10.2007р. у справі                №15/375 ( суддя Богатир К.В.) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ до Виконавчого комітету Краматорської міської ради про  стягнення збитків в розмірі 7339399 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ, звернувся  з апеляційною скаргою про  скасування рішення господарського суду, оскільки вважає, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права.

Скаржник просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач, Виконавчий комітет Краматорської міської ради, проти апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства. Просить залишити рішення господарського суду без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Розпорядженням Першого заступника голови Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 28, 29 Закону України “Про судоустрій України” № 3018-ІІІ від 07.02.2002 р. для розгляду апеляційної скарги у даній справі була призначена інша колегія суддів.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представників сторін, які прибули в засідання суду, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, судова колегія встановила.

Рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 01.10.2003 року №439 (т.1, арк.12) були погоджені тарифи щодо оплати послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Відповідач своїм рішенням від 05.10.2005 року №428  “Про внесення змін до рішень виконкому міської ради від 01.10.2003 року №439 та 18.08.2004 року №349” (т.1, арк.13) вирішив внести зміни до додатку 2 Рішення виконкому міської ради від 01.10.2003 року №439 “Про погодження тарифів щодо оплати послуг з опалення та гарячого водопостачання”, замінивши в колонці “Найменування підприємств постачальників послуг” слова “Краматорська філія “Торговий Дім “Мегаресурс” на слова “Краматорська філія ТОВ “Енергохолдинг” та до п. 1, 2 Рішення виконкому міської ради 18.08.2004 року №349 “Про внесення доповнень до рішення виконкому міськради від 01.10.2003 року №438 “Про встановлення тарифів на послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення для підприємств комунальної форми власності територіальної громади міста”, замінивши слова “Краматорська філія ЗАТ “Торговий Дім “Мегаресурс” на слова “Краматорська філія ТОВ “Енергохолдинг”. Рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 05.10.2005 року №428   було прийняте на підставі листа Дідича В.А. –директора Краматорської філії ТОВ “Енергохолдинг” від 30.09.2005 року №22/32 про анулювання ліцензії на виробництво та постачання електричної енергії по нерегульованому тарифу, виданої ЗАТ “Торговий Дім “Мегаресурс”, та видачею ліцензії на ці послуги ТОВ “Енергохолдинг”.

Позивач є підприємством, що здійснював виробництво, транспортування та постачання послуг з опалення, гарячого водопостачання для всіх категорій споживачів м. Краматорська.

В опалювальний період з жовтня 2005 р. по червень 2006 р. позивачем здійснювалося виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам м. Краматорська. Тарифи на оплату теплової енергії  в цей період не змінювались, а діяли ті, що були погоджені Рішенням відповідача №439 від 01.10.2003 р.

При цьому витрати позивача на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам перевищували затверджені тарифи на оплату теплової енергії для всіх категорій споживачів.

Заявник апеляційної скарги наполягає на тому, що збільшення ціни на природний газ, технічну воду та інші ресурси, а також підвищення мінімальної заробітної плати привело до невідповідності встановленого відповідачем в 2003 році тарифу і фактичних витрат позивача на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії в опалювальний період 2005-2006 р.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача збитків, понесених ним у вказаному періоді, які виразились в різниці між затвердженим тарифом і фактичними витратами на виробництво, транспортування і постачання в розмірі  7339399 грн.

У поясненнях до позовної заяви про стягнення збитків (т.2, арк.46) позивач уточнив суму збитків –10229399 грн. Також ним була уточнена сума часткової оплати відповідачем різниці між втратами та тарифом, а саме 2100000 грн. Таким чином, сума збитків склала 8129399 грн. Вказані пояснення позивача щодо уточнення суми збитків були прийняті судом першої інстанції як заява згідно ст. 22 ГПК України стосовно збільшення суми позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю з посилання на їх необґрунтованість та безпідставність.

Ухвалою господарського суду від 20.02.2007 року провадження у справі було зупинене та призначена комплексна судова економічна та бухгалтерська експертиза.

Згідно з висновком №2485 від 23.05.2007 р. судово-економічної експертизи, складеним Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз, діючі тарифи у період з жовтня 2005 р. по червень 2006 р. у м. Краматорську щодо оплати послуг з опалення та гарячого водопостачання не відповідають дійсній собівартості вказаних послуг та є нижчими від цієї собівартості. Діючий у вказаний період тариф на оплату не відшкодовує в повному обсязі понесені фактичні витрати позивача. Згідно наданої експертам довідки відповідач частково відшкодував вищевказану різницю у розмірі 2100000 грн., що підтверджується бухгалтерськими документами. У зв’язку з невідповідністю тарифу на оплату фактичній собівартості послуг з опалення та гарячого водопостачання у спірний період позивач зазнав збитків у сумі 8129399 грн., яка зменшена експертом на суму 57771 грн. у зв’язку з виявленням помилки позивача при застосуванні розміру тарифу у розрахунках суми збитків. Таким чином, фактична сума збитків за розрахунком експерта складає 8071628 грн. (8129399 грн. –57771 грн.).

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду у даній справі підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Краматорська філія ТОВ “Енергохолдинг” здійснювала свою господарську діяльність з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралі та установках з використанням нетрадиційних, поновлюваних джерел енергії.

В преамбулі Закону України “Про теплопостачання” №2633-IV від 02.06.2005 року (набрав чинності з 06.07.2005 року) зазначено, що цей Закон визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до статті 1 цього ж Закону тариф (ціна) на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У відповідності до ст. 15 Закону України “Про теплопостачання” державне регулювання у сфері теплопостачання здійснюється Національною комісією регулювання електроенергетики України для суб’єктів  господарювання у сфері постачання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової енергії та/або використовують нетрадиційні чи поновлювальні джерела енергії.

Статтею 20 Закону України “Про теплопостачання” встановлені загальні засади формування тарифів на теплову енергію.

Відповідно до приписів даної статті тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється теплоелектроцентралями, іншими установками з комбінованим виробництвом електричної і теплової енергії, здійснюється Національною комісією регулювання електроенергетики України з урахуванням того, що ціни на теплову енергію від теплоелектроцентралей, установок з комбінованим виробництвом електричної і теплової енергії не повинні перевищувати ціни на теплову енергію від інших теплогенеруючих об'єктів на відповідній території.

Згідно зі статтею 17 Закону України “Про теплопостачання” до повноважень Національної комісії регулювання електроенергетики України у сфері теплопостачання, зокрема належить регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії.

З огляду на наведені приписи Закону “України “Про теплопостачання” встановлення тарифів на виробництво теплової енергії для ТОВ “Енергохолдинг” повинно було здійснюватися Національною комісією регулювання електроенергетики України. Але у зв’язку з опрацюванням нормативно-правових та методологічних документів з питань формування тарифів на теплову енергію, яка виробляється ТЕЦ, ТЕС АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, Національна комісія регулювання електроенергетики України своїм листом від 22.08.2005 № 01-39-23/3841 “Щодо тарифу на теплову енергію” (т.1, арк.15) повідомила, що до відпрацювання та затвердження вищезазначених документів для цих виробників теплової енергії діють тарифи на теплову енергію, що були затверджені місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування до прийняття Закону України “Про теплопостачання”.

Відповідно до частин 3-6 статті 31 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №1875-IV від 24.06.2004 року органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, відповідна сільська, селищна, міська рада передбачає у відповідному місцевому бюджеті.

Затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді.

Відповідач як орган, який встановив тариф, що нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на виробництво теплової енергії та нижче її собівартості, повинен передбачити механізм компенсації різниці, відшкодувати цю різницю та надати суб’єктам підприємництва дотацію відповідно до закону.

При вирішенні даного спору господарський суд Донецької області дійшов висновку про те, що відповідач погоджував вказані тарифи лише у 2003 році, коли ще не діяли правові норми про те, що тарифи повинні бути не меншими за витрати на виробництво та постачання теплової енергії споживачам, на той час був відсутнім обов’язок у відповідача згідно вказаних норм закону про надання дотації або відшкодування різниці між розміром тарифів та реальними витратами виробника та постачальника теплоенергії. Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що в подальшому відповідач у період дії вказаних правових норм включно опалювальний період 2005-2006 років не вчиняв дій, направлених на регулювання таких тарифів, які б порушували матеріальні права та інтереси позивача.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на тому, що рішенням від 01.10.2003  № 439 “Про погодження тарифів щодо оплати послуг з опалення та гарячого водопостачання”  виконавчий комітет Краматорської міської ради погодив тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання, які надаються усім споживачам. Після цього відповідач ніякими рішеннями вказані тарифи для позивача не встановлював, не погоджував, не затверджував та не змінював.

Місцевий господарський суд зазначив, що стаття 5 Цивільного кодексу України передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими законодавчими актами.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком господарського суду з огляду на те, що в період виникнення правовідносин між сторонами у справі, а саме в                      2005-2006 роках вступили в дію Господарський кодекс України з 01.01.2004 року; Закон України “Про житлово-комунальні послуги” №1875-IV від 24.06.2004 року (набрав чинності з 30.07.2004 року, крім частин 4, 5, 7, 8 статті 31 цього закону, які набули чинності 01.01.2005 року); Закон України “Про теплопостачання” 2633-IV від             02.06.2005 року (набрав чинності з 06.07.2005 року).

Таким чином, відповідач в порушення наведених актів законодавства, якими передбачений обов’язок  надання відповідачем дотації або відшкодування різниці між розміром тарифів та реальними витратами виробника та постачальника теплоенергії, не вчинив дій, направлених на регулювання відповідних тарифів та на відшкодування реальних витрат позивача.

Беручи до уваги викладене, судова колегія вважає, що позивачем доведені підстави стягнення збитків з відповідача, а саме: протиправність бездіяльності відповідача; шкідливі наслідки для позивача; причино-наслідковий зв’язок між протиправними діями відповідача та шкідливими наслідками для позивача; вину саме відповідача у заподіянні збитків.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на надані до матеріалів справи документи, та враховуючи вимоги                 чинного законодавства, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі  є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки підтверджуються вищевикладеним.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду підлягає  частковому скасуванню, як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

А відтак, суд апеляційної інстанції приймає нове рішення про задоволення позову в частині стягнення  збитків в сумі 8071628 грн.  В частині стягнення збитків в сумі      57771 грн. слід відмовити за необґрунтованістю, що також підтверджується висновком №2485 від 23.05.2007 р. судово-економічної експертизи.

Керуючись  ст. ст. 49, 93, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського  суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг”             м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 08.10.2007р. у справі №15/375  -   задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 08.10.2007р. у справі                №15/375 (суддя Богатир К.В. ) –скасувати частково.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ до Виконавчого комітету Краматорської міської ради про  стягнення збитків в розмірі 8129399 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Краматорської міської ради м. Краматорськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ збитки в розмірі 8071628 грн.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ до Виконавчого комітету Краматорської міської ради про  стягнення збитків в розмірі 57771 грн.

Стягнути з Виконавчого комітету Краматорської міської ради м. Краматорськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ витрати по сплаті державного мита в сумі 38250 грн.

Стягнути з Виконавчого комітету Краматорської міської ради м. Краматорськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергохолдинг” м. Київ  витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України за  згодою представників сторін в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Повний текст постанови підписаний  23.11.2007р.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС