СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

10 жовтня 2007 року
Справа № 2-13/15762-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

прокурора: Зотової Аліси Леонідівни, посвідчення № 319 від 11.08.03,  Прокуратура міста Севастополя;

особа, яка заявляє апеляційну скаргу: не з'явився;

позивача: не з'явився;

відповідачів:  не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Сакського комбінату комунальних підприємств на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Жукова А.І.) від 04.10.2006 у справі № 2-13/15762-2006А

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Лідаік" (вул. 9-ти Героїв, 2,Саки,96500)

до           виконавчого комітету Сакської міської Ради (вул. Леніна, 15,Саки,96500)

Сакська міська Рада (вул. Леніна, 15, м. Сакі, 95000)

за участю: прокуратури міста Севастополя (м. Севастополь, вул. Павліченко, 1, 99011)

особа, яка заявляє апеляційну скаргу: Сакський комбінат комунальних підприємств (вул. Промислова, 4, м. Сакі, 96500)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідаік" звернулось до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до виконавчого комітету Сакської міської ради, Сакської міської ради про визнання права власності на 26,5 % цілісного майнового комплексу готелю "Чайка", розташованого за адресою: м. Саки вул. Курортна, 71 та визнання першочергового права на викуп майна - цілісного майнового комплексу готелю "Чайка", розташованого за адресою: м. Саки вул. Курортна, 71.

Позовні вимоги мотивовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю "Лідаік", на підставі договору оренди від 09.06.2003 року ,являлось орендарем цілісного майнового комплексу готелю "Чайка" та здійснило невідокремлювані поліпшення орендованого майна за рахунок власних коштів. Фактичні витрати на невідокремлювані поліпшення склали 217796.00 грн., що становить 26,5 % частки невідокремлюваних поліпшень. У зв’язку з цим, позивач вважає, що він, в силу статті 328 Цивільного кодексу України, набув право власності на 26,5 % орендованого майна.

Постановою господарського суду АР Крим від 04.10.2007 року у справі № 2-13-15762-2007А позов товариство з обмеженою відповідальністю "Лідаік" задоволено. Суд визнав за позивачем право власності на 26,5 % цілісного майнового комплексу готелю "Чайка", розташованого за адресою: м. Саки вул. Курортна, 71, а також першочергове право на викуп майна - цілісного майнового комплексу готелю "Чайка", розташованого за адресою: м. Саки вул. Курортна, 71.

При прийнятті постанови, суд першої інстанції встановив, що 09.06.2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Лідаік" та Сакською міською радою був укладений договір оренди цілісного майнового комплексу готелю "Чайка", рішенням виконавчого комітету Сакської міської ради від 23.09.2005 року № 372/4 позивачеві було дозволено виконання загально-будівельних ремонтних робіт та робіт капітального характеру на підставі якого, ТОВ "Лідаік" здійснило невідокремлювані поліпшення орендованого майна за рахунок власних коштів. Господарським судом АР Крим також було встановлено, що фактичні витрати позивача на невідокремлювані поліпшення склали 217796,00 грн., на підставі чого, керуючись нормами статті 51 Закону України „Про державну програму приватизації”, статей 328 392 Цивільного кодексу України позовні вимоги були визнані обґрунтованими.

Відповідно до статті 185 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково.

Не  погодившись  з  цим  судовим  актом, Сакський комбінат комунальних підприємств, в порядку статті 185 Кодексу адміністративного судочинства України, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Лідаік" відмовити.

Доводи заявника апеляційної скарги полягають у тому, що мають місце судові рішення у справах № 2-1/5354-2006А та № 2-11/8977-2007, відповідно до яких власником спірного об’єкту нерухомості являється саме Сакський комбінат комунальних підприємств, у зв’язку з чим, визнання права власності за іншою особою є порушенням його прав як законного власника.

10 жовтня 2007 року до початку розгляду справи від прокурора міста Севастополя до апеляційній інстанції надійшла заява про вступ у процес у даній справі в порядку статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач та відповідачі у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались.

До початку слухання справи від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання. Однак, доказів поважності такої причини суду не надав.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи,  а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,  які беруть участь у справі,  належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду,  не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся представників сторін.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 суддів Сотула В.В. та Борисову Ю.В. замінено на суддів Черткову І.В. та Гоголя Ю.М.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши пояснення представників сторін та заявника апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування господарським судом при винесені оскаржуваної постанови норм матеріального і процесуального права та на підставі встановлених фактичних обставин судова колегія вважає, що апеляційна Сакського комбінату комунальних підприємств підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню, а провадження у справі закриттю з наступних  підстав.

Як зазначалось, товариство з обмеженою відповідальністю "Лідаік" звернулось до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до виконавчого комітету Сакської міської ради, Сакської міської ради про визнання права власності на 26,5 % цілісного майнового комплексу готелю "Чайка", розташованого за адресою: м. Саки вул. Курортна, 71 та визнання першочергового права на викуп майна - цілісного майнового комплексу готелю "Чайка", розташованого за адресою: м. Саки вул. Курортна, 71.

Вказаний позов заявлено в порядку адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції адміністративних судів входить розгляд спорів фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі -адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду  публічно-правовий  спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі  законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У даному випадку, підставою звернення товариства з обмеженою відповідальністю "Лідаік" до суду з`явились його посилання на можливість набуття права власності на об`єкт нерухомості, яке витікає з орендних правовідносин. Такі правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та нормами спеціального закону –Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Судова колегія зазначає, що для визначення спору як такого, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, має бути законодавче уповноваження хоча б одного суб`єкта владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

В частині 4 пункту 5.2 Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 року № 04-5/120 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам України" зазначено, що якщо суб'єкт (у  тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником  спору), то такий суб'єкт не перебуває "при здійсненні управлінських функцій" і не має встановлених нормами КАС України ознак  суб'єкта владних повноважень і, отже, спір за участю останнього повинен вирішуватися господарським судом.

Пунктом 5.3 вказаних вище Рекомендацій зазначено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах:

а) про оскарження рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність, за умови, що оскаржуваний акт згідно  із законодавством України є обов'язковим до виконання;

б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, врегульованими господарським договором;

в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління;

г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних   повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин,  врегульованих Цивільним Кодексом України, Господарським  кодексом  України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Дослідивши обставини справи, судова колегія вважає, що предметом розгляду даного позову не є рішення суб`єкта власних повноважень в сфері реалізації владних управлінських функцій, перегляд яких віднесено до компетенції адміністративних судів. Фактичним предметом спору у даній справі є спір про визнання права власності на майно, що виключає можливість звернення в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Скасовуючи оскаржувану постанову суду першої інстанції та закриваючи провадження у даній адміністративній справі, суд апеляційної інстанції одночасно зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю "Лідаік" не позбавлено права звернутись до господарського суду з відповідним позовом у порядку господарського судочинства.

Пунктом 4 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розглянувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу в разі скасування судового рішення і залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 157 ч.1 п.1, 198 п.4, 203 п.1, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Сакського комбінату комунальних підприємств задовольнити частково.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 жовтня 2006 року у справі № 2-13/15762-2006А скасувати.

3. Провадження в адміністративній справі № 2-13/15762-2006А за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лідаік" до виконавчого комітету Сакської міської Ради, Сакської міської ради про визнання права власності закрити.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      Ю.М. Гоголь

І.В. Черткова