КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2007                                                                                           № 42/380

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Биховченко Р.І., дов. № 195 від 25.09.2007р.

відповідача:                        Мельник І.В., дов. б/н від 24.09.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Камсит"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.09.2007

у справі № 42/380

за позовом                               Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Камсит"

до                                                   ВАТ Торговельно-фінансовий банк "Контракт"

про                                                  відшкодування збитків, ціна позову 166679,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.09.2007 р. у справі № 42/380 в позові Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Камсит” Вінницької області відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “Камсит” Вінницької області звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2007 р. у справі № 42/380 в повному обсязі, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги СТОВ “Камсит” задовольнити в повному обсязі та стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Торгівельно-фінансовий банк “Контракт” м. Києва на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Камсит” Вінницької області 166679,27 грн. процентів за користування кредитом.

Відкрите акціонерне товариство “Торгівельно-фінансовий банк “Контракт” м. Києва надало заперечення на апеляційну скаргу, в якому вважає, що рішення є законним та обґрунтованим і просить залишити рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2007 р. у справі № 42/380 без змін.

Заслухавши пояснення представника сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного суду встановила наступне.

Судом встановлено, що 25 березня 2004 р. між позивачем та відповідачем як правонаступником Відкритого акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк розвитку малого та середнього бізнесу "Антарес" був укладений договір про уступку права вимоги від 25 березня 2004 р., згідно з яким відповідач зобов'язався за 1251064,10 грн. передати йому право вимоги до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'яногірське" за договором кредитної лінії № 18/03 від 11 квітня 2003 р.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо передачі новому кредитору документів, які підтверджують право вимоги, рішенням господарського суду м. Києва від 28 лютого 2006 р. у справі № 32/592 договір про уступку права вимоги від 25 березня 2004 р. між сторонами по справі було розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача 1251064,10 грн. оплати за уступку права вимоги та суму судових витрат.

18 березня 2004 р. між тими ж сторонами був укладений кредитний договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 106/04, згідно з яким відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 3500000 грн. під 18 % річних.

Згідно п. 2.3 даного кредитного договору кредит надається із наступним цільовим призначенням: поповнення обігових коштів, розрахунки з контрагентами та постачальниками сировини та матеріалів. Тобто, жодним чином надання кредиту не пов’язано з переуступкою права вимоги.

Також позивач зазначив, що за період з 29 березня до 31 грудня 2004 р. ним було сплачено на користь відповідача 166679,27 грн. в рахунок сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України передбачає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Позивачем не подано доказів наявності причинного зв'язку між неправомірною бездіяльністю відповідача щодо невиконання тим зобов'язань за договором про уступку права вимоги та понесеними ним витратами по сплаті процентів за кредитом.

Доказів несення позивачем інших збитків у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання уступити право вимоги не надано.

Кошти за кредитним договором були передані відповідачем у власність позивача без обмеження можливості їх використання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача щодо цільового призначення позичених відповідачем коштів для потреб здійснення оплати за відступлене право вимоги суперечать умовам кредитного договору, а тому є безпідставними.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Камсит” Вінницької області не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2007 року у справі № 42/380 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101 – 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Камсит” Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2007 року у справі № 42/380 без змін.

Матеріали справи № 42/380 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді