ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"07" вересня 2007 р.

11:30

Справа №  6/407/07

07.09.2007 р. 11 год. 30 хв. м.
Миколаїв, Будинок Рад, вул. Адміральська, 22.каб. № 921

Господарський
суд Миколаївської області в складі: судді Ткаченко О.В. при секретарі Засядівко
О.О.

за позовом

Прокурора Березнегуватського
району Миколаївської області в інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Миколаївській області, м. Миколаїв, пр. Леніна, 16.

до відповідача

Приватного підприємця ОСОБА_1,
Миколаївська область, Березнегуватський район, с. Нововолодимирівка.

про

стягнення збитків у сумі 3906,12
грн.

Суддя   Ткаченко О.В.

Представники:

Від позивача

Арутюнян А.О., довіреність від
24.04.07. № 02/90.

Від відповідача

ОСОБА_1.

У
судовому засіданні приймає участь прокурор Коробченко Д.М.

Предмет спору:
Прокурор звернувся до господарського суду з позовною заявою про
стягнення з відповідача збитків у сумі 3906,12 грн.

Відповідач проти позову заперечує в
частині стягнення збитків за період з 1 жовтня 2003 року по 13.03.2007 року,
вказуючи в листі та заяві від 07.09.2007 року, що не був проінформований щодо
необхідності отримання дозволу на водокористування, а також, що свердловини
належать Нововолодимирівській сільраді, а він являється лише найманим
працівником.

Прокурором у судовому засіданні
заявлено усне клопотання про заміну первинного позивача Державного управління
екології та природних ресурсів в Миколаївській області на належного позивача -
Державну екологічну інспекцію у Миколаївській області, оскільки остання згідно
п. 5 Положення, затвердженого наказом Мінприроди України від 19.12.2006 року №
548, має право застосовувати економічні санкції за порушення вимог
природоохоронного законодавства.

Відповідач проти заміни позивача у
судовому засіданні не заперечує.

Прокурором у судовому засіданні
заявлено усне клопотання про уточнення позовних вимог, згідно якого він
просить  стягнути з відповідача збитки в
сумі 3906,12 грн. на користь Державної екологічної інспекції у Миколаївській
області.

Господарський суд, розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

встановив:

Відповідач, зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа Березнегуватською
райдержадміністрацією, про що свідчить копія свідоцтва про держреєстрацію від
30.09.2003 року.

У вересні 2003 року між  Нововолодимирівською сільською радою та  відповідачем була укладена угода, згідно п. 1
якої сільрада надає підприємцю в безкоштовне постійне користування свердловину,
водонапірну башту в кількості 3 шт. та водогін для безперебійного та якісного
забезпечення населення села водою.

Відповідно до п. 2  угоди право відповідача на постійне
водокористування водонапірними баштами та водопроводом настає з дати рішення №
2   11 сесії  29.09.2003 року.

Проведеною позивачем перевіркою
дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем встановлено, що
відповідач подає воду з двох підземних артезіанських свердловин для
господарсько-побутових потреб населення с. Нововолодимирівка Березнегуватського
району Миколаївської області без дозволу на спеціальне водокористування, про що
складено акт від 13.03.2007 року № 13.

Як свідчить наявна в матеріалах
справи довідка від 13.03.2007 року, за період з 13.03.2004 року по 12.03.2007
року підприємцем з двох артезіанських свердловин для господарсько-побутових
потреб населення с. Нововолодимирівка було добуто 35800 м. куб. води, що не
заперечується відповідачем у судовому засіданні.

У зв'язку з встановленими
обставинами позивачем, на підставі Методики розрахунку розміру відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону  та раціональне використання водних ресурсів,
затвердженої наказом Мінекобезпеки України від 18.05.1995 року № 37 та згідно з
нормативами збору за спеціальне водокористування підземних вод, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.1999 року № 836 (зі змінами
внесеними постановою КМУ від 23.07.1999 року № 1341) було розраховано суму
шкоди, заподіяної в результаті спеціального водокористування водних ресурсів
без відповідного дозволу, загальний розмір якої склав 3906,12 грн., у тому
числі:

-          за період з 13.03.2004 року по
15.12.2006 року -3703,00 грн.

-          за період з 16.12.2006 року по
12.03.2007 року -203,12 грн.

Крім того, постановою від
16.03.2007 року № 19 за встановленим фактом порушенням ст. 49  Водного Кодексу України відповідача визнано
винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено штраф в розмірі
85,00 грн.

Виходячи з встановлених обставин,
суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на  наступне.

Відповідно до ст. 48 Водного
Кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів
із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та  скидання забруднюючих речовин у водні
об'єкти, включаючи забір води  та  скидання
забруднюючих  речовин  із зворотними водами із застосуванням
каналів.

Спеціальне  водокористування  здійснюється    юридичними    і фізичними
особами  насамперед  для
задоволення  питних    потреб
населення,  а  також
для  господарсько-побутових,    лікувальних, оздоровчих,  сільськогосподарських,  промислових,    транспортних,

енергетичних, рибогосподарських та
інших державних  і  громадських потреб.

Відповідно до ст. 49 Водного
Кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Згідно п. 9 ст. 44 Водного Кодексу
України водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне водокористування лише за  наявності дозволу.

Відповідно до ст. 111 Водного
Кодексу України підприємства, установи, організації і  громадяни
України,  а також іноземні
юридичні і фізичні особи та особи без
громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними  внаслідок
порушень водного  законодавства,  в
розмірах  і   порядку,
встановлених законодавством України.

Притягнення  винних
у  порушенні  водного
законодавства  до
відповідальності  не  звільняє
їх  від  обов'язку
відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного
законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши клопотання прокурора
щодо заміни первинного позивача, враховуючи, що відповідач не заперечує проти
клопотання, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 52 КАС України, здійснити
заміну первинного позивача Державного управління екології та природних ресурсів
в Миколаївській області на належного позивача -Державну екологічну інспекцію у
Миколаївській області.

Керуючись ст.ст. 94,
161-163 КАС України,  господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1.          Замінити
первинного позивача Державного управління екології та
природних ресурсів в Миколаївській області на належного позивача -Державну
екологічну інспекцію у Миколаївській області.

2.          Позовні
вимоги задовольнити.

3.          Стягнути з
Приватного підприємця ОСОБА_1, Миколаївська область, Березнегуватський район,
с. Нововолодимирівка,  ід. код
НОМЕР_1  на користь Державної екологічної
інспекції у Миколаївській області, м. Миколаїв, пр. Леніна, 16,
збитки в сумі 3906,12 грн.

Постанова  або
ухвала суду першої інстанції,  якщо інше
не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку
заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова
або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд  першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом  десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з
дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею,
залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка
їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється
ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко