ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.11.2007  року                                                            Справа № 3/456

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка К.І.

суддів          Баннової Т.М.

Семендяєвої І.В.

секретар

судового засідання:                                Наумов Б.Є.

за участю представників:

від  позивача:                               -Трухина Л.Є., юрисконсульт 1 категорії

за дов. №5743  від 03.11.06;

від  відповідача:                                -Алексюк С.М., юрисконсульт за дов. б/н від 20.11.07;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„Вугілля - Південь”, м. Теплогірськ,

м. Стаханов Луганської області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  24.09.07

по справі                                        №3/456 (суддя –Москаленко М.О.)

за позовом:                                        Відкритого акціонерного товариства

„Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг

Донецької філії відкритого акціонерного товариства

„Укртелеком”, м. Донецьк

до відповідача:                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„Вугілля - Південь”, м. Теплогірськ,

м. Стаханов Луганської області

про                                                  стягнення 12423 грн. 23 коп.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2007 року (відповідно до календарного штемпелю Донецького відділення поштового зв’язку №55 на поштовому конверті) Відкрите акціонерне товариство “Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Донецької філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”, м. Донецьк (далі за текстом –ВАТ “Укртелеком”, позивач), звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою від 19.05.07 №07/453 з вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Вугілля-Південь”, м. Теплогірськ,            м. Стаханов Луганської області (далі за текстом –ТОВ „Вугілля-Південь”, відповідач), заборгованості за послуги електрозв’язку у сумі 12423 грн. 23 коп., в тому числі: основного боргу у сумі 11960 грн. 34 коп. за договором про надання послуг електрозв’язку №02/12520 від 30.01.02, укладеного сторонами у даній справі, пені у сумі 462 грн. 89 коп. за несвоєчасне виконання зобов’язань за згаданим договором.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.09.07 у справі №3/456 позов задоволений частково, а саме: з відповідача на користь позивача (з урахуванням виправленої судом першої інстанції описки за ухвалою від 05.11.07 у справі №3/456) стягнуто заборгованість у сумі 11960 грн. 34 коп., пеню у сумі 462 грн. 59 коп., а також витрати по сплаті державного мита у сумі 124 грн. 23 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 117 грн. 99 коп.

Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

-матеріалами справи, її обставинами доведено наявність у відповідача обов’язку зі сплати послуг, наданих позивачем у відповідності з умовами договору;

-відповідачем у справі не доведено факту наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання умов укладеного з позивачем договору;

-вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором №02/12520 від 30.01.02 у розмірі 11960 грн. 34 коп. підлягає задоволенню у повному обсязі у зв’язку з обґрунтованістю;

-відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору;

-з урахуванням приписів цивільного законодавства, у тому числі приписів ст. ст. 256, 258 Цивільного кодексу України, за вимогами позивача про стягнення пені за період з 21.05.06 по 19.06.06 сплинув встановлений законом річний строк позовної давності, оскільки до господарського суду Луганської області позивач відповідно до календарного штемпелю Донецького відділення поштового зв’язку №55 на поштовому конверті звернувся з позовною заявою 19.06.07. За таких обставин, у задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 21.05.06 по 19.06.06 слід відмовити, тому за розрахунком  суду першої інстанції сума належної до стягнення пені складає 462 грн. 59 коп.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 24.09.07 у справі №3/456, відповідач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №1023 від 05.10.07, у якій просить згадане рішення скасувати та прийняти нове рішення.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що, на його думку:

-оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення;

-при винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийняв до уваги докази тільки той сторони, на користь якої воно винесено, а в мотивувальній частині рішення не вказав нормативного обґрунтування та ті фактичні обставини, що доказані, з точки зору яких докази відповідача не були прийняті місцевим господарським судом до уваги;

-господарський суд Луганської області, на думку скаржника, неправомірно вважає, що приймання та передача послуг підтверджується рахунками, оскільки судом не було прийнято до уваги відсутність доказів пред’явлення цих рахунків відповідачу, а тому і відсутність факту виникнення грошового зобов’язання у відповідача та права вимоги у позивача;

-при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не був врахований інститут допустимості засобів доказування, у відповідності з яким обставини справи, які згідно законодавства повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

-судом першої інстанції було залишено без уваги те, що на рахунках, які пред’являлись позивачем (т.1, а.с. 74-117) покупцем телекомунікаційних послуг є підприємство, яке знаходиться за адресою: вул. Енисейська, 1,  м. Донецьк, 83085, що свідчить про пред’явлення позивачем рахунків не відповідачу у справі, адреса якого:             вул. Енисейська, 1, м. Теплогірськ Луганської області, 94091;

-позивач не надавав відповідачу послуги зв’язку за період з квітня  по листопад 2006 року;

-відповідач на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 07.03.05 був орендатором офісу та виробничого приміщення, розташованого за адресою: м. Донецьк,            вул. Ляшенко, 1”а”, але даний договір був розірваний з 31.03.06 і з 01.04.06 відповідач не мав доступу до нежитлового приміщення, розташованого за вказаною адресою. Суд першої інстанції даний факт виклав з посиланням на лист №26 від 28.08.07 власника цього нежитлового приміщення –Кіровського ТСЦ „Побутрадіотехніка”, який підтвердив те, що з квітня по листопад 2006 року орендатором зазначеного телефонізованого приміщення було  ТОВ „УкрАктив”, визнав дану обставину встановленою та підтвердженою доказами, але не прийняв до уваги;

-крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідно до довідки позивача №07/803 від 06.09.07 у жовтні та листопаді 2007 року номерні телефони, які були надані у користування відповідачу за договором про надання послуг електрозв’язку, були відключені;

-позивач був повідомлений відповідачем про обставини оренди телефонізованого нежитлового приміщення та про надання позивачем послуг зв’язку третій особі, що місцевим господарським судом також було залишено без уваги;

-оскаржуване рішення в частині стягнення пені у сумі 462 грн. 89 коп. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань за період з квітня по листопад 2006 року не відповідає вимогам ст. 258 Цивільного кодексу України;

-місцевим господарським судом неповно були встановлені обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

-оскаржуване  рішення не відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 „Про судове рішення”.

Позивач подав до апеляційної інстанції заперечення від 01.11.07 №07/1026 на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 18.10.07 відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Вугілля - Південь”, м. Теплогірськ,           м. Стаханов Луганської області, №1023 від 05.10.07 на рішення господарського суду Луганської області від 24.09.07 у справі №3/456 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., суддя –Баннова Т.М., суддя –Семендяєва І.В.

Згідно з ч. 2 ст. 99  Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення та доводи   представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи і встановлено господарським судом Луганської області, сторони 30.01.02 уклали договір №02/12520 про надання послуг з електрозв’язку (далі за текстом - договір).

Згідно додатку №1.1 до договору для використання послуг з електрозв’язку відповідачу надані номери телефонів №№334-58-21, 334-46-27, 334-54-06, 334-71-61 та     334-83-77 за адресою: м. Донецьк, вул. Ляшенко, 1.

Сторони за договором позивача визначили як „Підприємство”, а відповідача –як „Споживач”.

Згідно з п. 3.2.8 договору відповідач зобов’язувався своєчасно вносити плату за користування телефоном, міжміські та міжнародні телефонні розмови, подані в кредит телеграми та інші послуги, надані по телефону (п.3.2.8 договору).

У відповідності з п. 4.1 договору послуги, які надаються Підприємством зв’язку,  оплачуються за тарифами, затвердженими згідно з чинним законодавством.

Підпунктом 4.5 договору встановлено, що розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв’язку за кожний попередній місяць проводяться Споживачем протягом десяти днів з дня одержання рахунка, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, тобто не залежно від факту одержання рахунку до 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Позивач для оплати наданих послуг за договором за період, що оспорюється, направляв відповідачу рахунки на поштову адресу, що вказана у додатку №3 до договору –м. Донецьк, вул. Ляшенко, буд. 1 (т.1, а.с. 12 на звороті).

Разом з тим, за умовами договору не обумовлено, що позивач зобов’язаний направляти відповідачу по пошті рахунки, що вказані у п. 4.5 договору, та у відповідний строк.

В матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про утворення позивачем відповідачу перешкод для отримання рахунків.

Умовами договору не передбачено, що факт неотримання рахунку є підставою для неоплати наданих за договором послуг.

Пунктом 5.8 договору сторони встановили, що у разі несплати за надані послуги електрозв’язку понад установлений термін (з 21 числа місяця, що настає після розрахункового періоду) Споживач сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від затриманих платежів за кожну добу затримки згідно з чинним законодавством.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов’язання, що  виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Аналогічна норма права міститься у ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, за змістом якої зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За доводами позивача ним з квітня 2006 року по листопад 2006 року включно позивачем відповідачеві були надані послуги міського, міжміського та міжнародного зв’язку на суму 11960 грн. 34 коп., які відповідач залишив без оплати.

Згідно наданого відповідачем договору №7 від 01.03.05 оренди телефонізованого нежитлового приміщення за адресою: м. Донецьк, вул. Ляшенко, 1”а” (т.1, а.с. 121), укладеного між відповідачем (орендатором) та Кіровським ТСЦ „Побутрадіотехніка” (орендодавцем), що відображено також у постанові Луганського апеляційного господарського суду від 06.02.07 у справі №18/463, за згодою сторін згаданого договору він був розірваний 31.03.06.

За доводами відповідача телефонізованою точкою у даному приміщенні, що була предметом договору сторін у даній справі, він з моменту розірвання вказаного договору оренди не користувався, тому, як вважає відповідач, він не може бути споживачем послуг, наданих позивачем у справі іншій особі у період з квітня 2006 року по листопад 2006 року.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості вимог позивача у частині стягнення у повному обсязі боргу з відповідача у сумі 11960 грн. 34 коп. з наданих за договором послуг з електрозв’язку за період з квітня по листопад 2006 року включно і залишенням поза увагою доводів відповідача стосовно неотримання від позивача зазначених послуг за договором за цей період, враховуючи наступне.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з електрозв’язку за умовами договору за період з квітня по листопад 2006 року включно на суму 11960 грн. 34 коп. підтверджується відомостями розшифровок розмов (т.1, а.с. 74-117).

Доказів оплати цих послуг відповідачем не надано.

Сума боргу, що оспорюється, утворилась з урахуванням того, що номери телефонів 334-54-06, 334-58-21 були відключені позивачем у жовтні 2006 року за заявою відповідача, а номери телефонів 334-46-27, 334-71-61 та 334-83-77 були відключені в листопаді 2006 року за заборгованість з наданих послуг електрозв’язку. За період жовтень –листопад 2006 року відповідачу нарахована абонентська плата та щохвилинна оплата за жовтень 2006 року.

Умовами п. 3.1.2 договору сторони передбачили, що у разі відсутності потреби в послугах електрозв’язку Споживач (відповідач у справі) має право відмовитись від їх отримання та припинити дію договору. Дату відмови повідомити Підприємству (позивачу) зв’язку письмовою заявою не  пізніше ніж за десять днів.

Сторони за умовами п. 3.2.7 договору домовились, що у разі здавання телефонізованих приміщень, відповідач повинен протягом місяця повідомити про це позивача.

Відповідачем не надано доказів дотримання ним вищенаведених умов договору.

Згідно умов п. 7.1 договору сторони встановили строк його дії - п’ять років з дня підписання.

Умовами п. 7.2 договору сторони передбачили, що якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не повідомила про його припинення, то договір вважається дійсним на той же термін.

Відповідачем не доведено факту дострокового розірвання договору.

Як свідчать матеріали даної справи, після спливу встановленого п’яти річного строку дії договору (29.01.07) він продовжив свою дію на другий п’ятирічний строк.

Судова колегія Луганського апеляційного господарського суду, з урахуванням вищевказаного, погоджується з висновком господарського суду Луганської області щодо необхідності задоволення позову про стягнення основного боргу у повному обсязі –у сумі 11960 грн. 34 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

На підставі приписів ст. 232 Господарського кодексу України та ст. 258 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 36 Закону України „Про телекомунікації” та п. 5.8 договору позивачем за несвоєчасну оплату наданих послуг нараховано пеню у сумі 462 грн. 89 коп.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач розрахував пеню з 21.05.06 по 31.01.07 з урахуванням окремо взятої суми заборгованості за відповідний місяць 2006 року (з квітня по листопад 2006 року включно), за який не сплачені надані за договором послуги.

З урахуванням наведених вище приписів законодавства, суд першої інстанції правильно зазначив, що за вимогами позивача про стягнення пені за період з 21.05.06 по 19.06.06 сплинув встановлений законом річний строк позовної давності, оскільки до місцевого господарського суду позивач звернувся 19.06.07 (як свідчить календарний штемпель відділення поштового зв’язку на поштовому конверті (т.1, а.с.41). З урахуванням викладеного у задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 21.05.06 по 19.06.06 слід відмовити, тому суд першої інстанції позовні вимоги у частині стягнення пені обґрунтовано задовольнив частково, стягнувши з відповідача, окрім боргу у сумі 11960 грн.    34 коп., пеню лише у сумі 462 грн. 59 коп.

Місцевий господарський суд судові витрати розподілив пропорційно між сторонами відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення господарського суду Луганської області від 24.09.07 у справі №3/456 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита у розмірі 62 грн. 12 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на заявника скарги –відповідача у справі –Товариство з обмеженою відповідальністю “Вугілля - Південь”,             м. Теплогірськ, м. Стаханов  Луганської області.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини даної постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Вугілля - Південь”,   м. Теплогірськ, м. Стаханов Луганської області, від 05.10.07 №1023 на рішення господарського суду Луганської області від 24.09.07 у справі №3/456 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 24.09.07 у справі №3/456 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті державного мита у розмірі 62 грн. 12 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покласти на заявника скарги (відповідача у справі) –Товариство з обмеженою відповідальністю “Вугілля - Південь”,          м. Теплогірськ, м. Стаханов  Луганської області.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                             К.І. Бойченко

Суддя                                                                                Т.М. Баннова

Суддя                                                                                І.В. Семендяєва