ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.09.07 р.                                                                               Справа № 39/8

Господарський суд Донецької області, у складі судді Гаврищук Т.Г.при секретарі судового засідання Н.І.Оніпко

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом – Відкр?итого акціонерного т?овариства “Макіївський коксохімічний завод” м. Макіївка

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

за участю третьої особи Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про стягнення 2764 грн. 28 коп.

за участю  представників сторін:

від позивача – Краснов В.М. – заст. нач. юр. відділу (за довір.);

від відповідача – Ігнатова Н.О. – юрисконсульт (за довір.)

від третьої особи – Маркітанова С.В. – заст. нач. юр. відділу (за довір.);

Широков В.Г. – ст. держ. подат. інсп. юр. відділу (за довір.)

Суть спору:

Позивач, Відкрите акціонерне т?овариство “Макіївський к?оксохімічний завод”,  звернувся до господарського суду з позовом до Державного підприємства “Донецька залізниця” про стягнення 2764,28 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.1212 Цивільного кодексу України, ст.139 Господарського кодексу України,  ст.ст.62, 119 ч. 4 Статуту залізниць України, п.п. 2, 14, 17 Правил користування вагонами та контейнерами, п.2.6 Правил розрахунку за перевезення вантажів.Позивач вважає, що відповідачем неправомірно було нараховано податок на додану вартість на плату за користування іноземними вагонами, тому  спірна сума є безпідставно отриманою відповідачем і підлягає поверненню згідно до ст.1212    Цивільного кодексу України.

Відповідач надав відзив, у якому проти позову заперечує і вважає, що ним правомірно було нараховано податок на додану вартість на плату за користування іноземними вагонами. Відповідач зазначив, що розрахунки за користування вагонами були проведені на підставі договору   № 369/85 від 16.06.2005р. , тому вимоги позивача щодо стягнення спірної суми згідно до вимог ст.1212   Цивільного кодексу України є безпідставними.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2007р. по справі № 39/8 рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2007р.  та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.05.2007р. було скасовано і справу передано на новий розгляд господарському суду Донецької області .

Ухвалою суду від 07.08.2007р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача, було залучено  Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, яка надала письмові пояснення у яких зазначила, що плата за користування вагонами без залежності від їх належності іншим державам за змістом норм Закону України „Про податок на додану вартість” входить до бази оподаткування податком на додану вартість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи  господарський суд, встановив :

Між позивачем та відповідачем був укладений договір № 369/85 від 16.06.2005р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Предметом наведеного договору є надання позивачеві послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п.2.3 цього договору відповідач взяв на себе зобов”язання здійснювати розрахунки  безготівкові та готівкою з позивачем за перевезення вантажів і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати останньому відповідні розрахункові документи через станції Ясинувата, Макіївка. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відповідач відкриває для вантажовласника особовий рахунок №3812503 з присвоєнням коду №3239, а позивач зобов’язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок Залізниці в ТехПД Ясинувата.

Порядок проведення розрахунків за цим договором визначений сторонами у п.3, згідно до п.п.3.1 якого розмір плати за користування вагонами та контейнерами наданими на під’їзні колії, визначається згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами.

Пунктом 3.2 договору № 369/85 від 16.06.2005р. встановлено, що у міру виконання перевезень та надання послуг відповідач списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами та інші.

На виконання умов наведеного договору відповідачем у період з вересня по листопад 2006р. були подані позивачеві вагони власності Російської федерації для здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, облік часу перебування яких на під’їзній колії проводився станцією Макіївка Донецької залізниці за відомостями плати за користування вагонами  №1609006-06, 1909007-06, 2309009-06, 0510010-06, 0610011-06, 0411014-06, 0711015-06, 0821016-06, 0911017-06,1211025-06, 1111022-06, 1511026-06, 1911033-06.

Суми плати за користування спірними вагонами були нараховані відповідачем за наведеними відомостями плати за користування вагонами, підписаними позивачем без зауважень, та були списані з особового рахунку позивача по Єдиному ТехПД із сум, перерахованої останнім  попередньої оплати.

За спірними вагонами відповідачем було списано з особового рахунку позивача суму плати за користування вагонами в розмірі 13821 грн. 40коп. та 2764 грн.28 коп. податок на додану вартість, загалом 16585,68 грн.

Позивач вважає, що відповідачем неправомірно був нарахований податок на додану вартість на плату за користування іноземними вагонами, а тому кошти в розмірі 2764,28грн. є безпідставно набутими відповідачем і підлягають поверненню згідно до ст. 1212 ЦК України.

Наведений висновок позивача суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтями 306 та 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Пунктом 17 Статуту залізниць України передбачено, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Правила розрахунків за перевезення вантажів” затверджено наказом Міністерства транспорту України  від 21.11.2000 за № 644, зареєстр. в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. за №864/5, п.2.3 яких встановлено, що безготівкові розрахунки через ТехПД за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і відправником (одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору.

За приписами п.п.2.5, п.п.2.6 наведених Правил платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок ТехПД кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Отримані гроші ТехПД заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Наведеною нормою також встановлено, що у випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Порядок визначення об'єкта, бази та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та   звільнених від оподаткування операцій, звітування та внесення податку до бюджету врегульовано Законом України “Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року   N 168/97-ВР (із змінами та доповненнями)  .

Підпунктом 3.1.1 п.3.1 ст.3 цього Закону встановлено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку зокрема з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Як вбачається з п.1.4 ст.1  Закону України “Про податок на додану вартість” поставка послуг це -  будь-які    операції    цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг.

Згідно до ст.119 Статуту залізниць України за  користування  вагонами  і   контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Частиною 4 цієї статті встановлено, що вантажовласники, порти  відшкодовують  залізницям  плату   за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у  порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

„Правилами користування вагонами і контейнерами”, затвер. наказом Міністерства транспорту України  від 25.02.99 N 113,  зареєстр. в Міністерстві юстиції України  15 березня 1999р.   за N 165/3458, визначений порядок користування  вагонами  і контейнерами, у тому числі: парку залізниць України;   парку залізниць інших держав;які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Згідно п.2 цих Правил за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату. Облік   часу   користування  вагонами  і  контейнерами  та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46 , які згідно до п.2.6 Правил, є підставою для розрахунків за користування вагонами.

Пунктом 14  „Правил  користування вагонами і контейнерами” встановлено, що плата за користування вагонами, які є власністю інших держав, відшкодовується залізниці вантажовласниками за ставками, затвердженими Радою залізничного транспорту держав-учасниць СНД та іншими міжнародними угодами. Час користування вагонами, за який відшкодовується плата, визначається для кожного вагона за відомостями плати за користування вагонами та актами про затримку вагонів.

Внесення  плати  за користування вагонами і  контейнерами здійснюється в порядку, встановленому „Правилами розрахунків за перевезення вантажів”, затвердженими наказом Мінтрансу від 21.11.2000 N 644, зареєстрованими в Міністерстві юстиції  24.11.2000  за  N864/5085.

Згідно Угоди „Про поділ інвентарних парків вантажних вагонів і контейнерів колишнього МШС СРСР між державами-учасницями  Співдружності, Азербайджанською Республікою, Республікою Грузія, Латвійською Республікою, Литовською Республікою,  Естонською Республікою та їх подальше спільне використання” ( набула чинності 22.11.1993р.) перевезення вантажів  залізничним  транспортом здійснюється на основі спільного використання вантажних вагонів і контейнерів, які є  власністю   держав-учасниць   цієї   Угоди.

Угодою „Про спільне використання вантажних  вагонів і контейнерів власності держав-учасниць  Співдружності, Азербайджанської Республіки, Республіки  Грузія, Латвійської Республіки, Литовської Республіки,  Естонської Республіки  ( набула чинності 1.03.1993р.) уряди держав-учасниць погодились про застосування  технології  спільної експлуатації вантажних вагонів і контейнерів у міждержавному сполученні.

„Правилами експлуатації, пономерного обліку та розрахунків  за користування вантажними вагонами власності інших держав”, затверджені на нараді уповноважених представників залізних адміністрацій 24 травня 1996 року згідно з Рішенням п’ятнадцятого засідання Ради по залізничному транспорту від 5 квітня 1996 року, передбачено вільний обіг справних вантажних вагонів по залізницях держав-участниць Угоди про спільне використання вантажних вагонів у міждержавному сполученні та розрахунки за користування вагонами в залежності від роду рухомого складу за вагон-добу по визначеним ставкам на підставі даних по номерного обліку передачі вагонів по міждержавних стикових пунктах.

Постановою Кабінету міністрів України від 28 жовтня 1996 р. N 1312 ”Про номерний облік простою вантажних вагонів,  які належать іншим державам” запроваджено номерний облік простою вагонів, які належать іншим державам і експлуатуються в Україні, під час здійснення вантажно-розвантажувальних операцій на залізничних під'їзних коліях та в пунктах перевалки з одного виду транспорту на інший.

Згідно до п.2 цієї постанови вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами, які належать іншим державам, від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажно-розвантажувальних операцій в порядку, визначеному Державною адміністрацією залізничного транспорту відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Кабінетом міністрів України від 02.08.2001 за N 21-2533/47 надані роз’яснення поняття "користування вагонами" вжитого  у  статтях  Статуту  залізниць України згідно до яких для суб'єктів,  які  взяли  на  себе  функції  приймання вагонів від залізниці, подачі їх під навантаження (розвантаження) вантажовідправникам (вантажоодержувачам) та повернення залізниці навантажених або порожніх вагонів, операції з вагонами є господарською діяльністю і джерелом доходів. У цьому випадку саме зазначені суб'єкти виступають перед залізницею як користувачі вагонів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач протягом вересня-листопада 2006р. отримував від відповідача згідно договору №369/85 від 16.06.2005р. послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, у тому числі і послуги по користуванню вагонами, як парку залізниць України, так і парку залізниць інших держав, що підтверджується оформленими відомостями плати за користування вагонами. У відповідності  до вимог п.1.4 ст.4, п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість” наведені послуги є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, а тому відповідач зобов’язаний включати суми податку на додану вартість у ціну наданих послуг та утримувати його з покупця цих послуг і перерахувати до Державного бюджету України. Перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій наведений у п.3.2 ст.3 та ст.5 Закону України „Про податок на додану вартість”, до яких плата за користування вагонами, які належать іншим державам, не віднесена.

На суму наданих позивачеві послуг відповідачем згідно до п.7.2 ст.7 Закону України  “Про податок на додану вартість”  були складені податкові накладні від 30.09.2006р. №10184/0011 на суму 123862,03 грн., №10185/0011 від 30.09.06р.  на суму 34348,26грн., розрахунок №421/10185 коригування кількісних і вартісних показників до  податкової накладної №10185/0011 від 30.09.06р., податкові накладні від  31.10.2006р. № 11444/0011 на суму 105745,54 грн., №11445/0011 на суму 64602,72 грн., розрахунок №415/11445 коригування кількісних і вартісних показників до  податкової накладної №11445//0011 від 31.10.06р., податкові накладні від 30.11.2006р. №12699/0011 на суму 249715,62 грн., №12700/0011 на суму 3088,10 грн.

Відповідно до вимог п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” на суму наданих послуг у відповідача виникли податкові зобов’язання , а у позивача, згідно до п.п.7.5. п.7.5 ст.7 цього Закону, право на податковий кредит.

Наведені вище податкові накладні були прийняті позивачем до обліку, суми податку на додану вартість за якими  включені ним до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду, що засвідчується  реєстрами  отриманих та виданих податкових накладних, а також податковими деклараціями з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад 2006р., поданими позивачем до податкового органу.

Тобто, позивач скористався своїм правом на податковий кредит за спірними податковими накладними.

Згідно до п.п.3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000р., який є спеціальним законом з питань оподаткування, у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, збір (обов'язковий платіж), якими оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, дивіденди, репатріацію, додану вартість, акцизні збори, а також будь-які інші податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів (обов'язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх імені.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що спірна сума є податком на додану вартість утриманим відповідачем, як платником податку на додану вартість, з позивача, як покупця послуг за договором № 369/85 від 16.06.2005р. ,який відповідно до вимог ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” перераховано до Державного бюджету України, а тому не може вважатися отриманою відповідачем без достатньої правової підстави у розумінні ст.1212 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно до ст.49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119 Статуту залізниць України,  ст.ст.1,3,4,7 Закону України “Про податок на додану вартість” , ст.1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 43, 32 – 34, 43, 49,  82 – 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства “Макіївський коксохімічний завод” до Державного підприємства “Донецька залізниця” про стягнення 2764грн.28 коп.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суддя                                                                         Гаврищук Т.Г.

Повний текст рішення підписаний 01.10.2007р.

Надрук. 3 примір. 1 суду

2 сторонам