КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2007                                                                                           № 42/140

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Дровніков О.В., Солдатенков А.М.,

від відповідача - Зубченко С.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.05.2007

у справі № 42/140

за позовом                               Акціонерного товариства "Харківобленерго"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Українська інноваційно-фінансова компанія"

про                                                  стягнення боргу, ціна позову 163196,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.03.2007 порушено провадження у справі № 42/140 за позовом Акціонерної компанії “Харківобленерго” (далі – АК “Харківобленерго”) до Відкритого акціонерного товариства “Українська інноваційно-фінансова компанія” (далі – ВАТ “Українська інноваційно-фінансова компанія”) про стягнення 163196,68 грн.

Рішенням господарського суду м. Києві від 22.05.2007 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду м. Києва від 22.05.2007, АК “Харківобленерго” подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АК „Харківобленерго” задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при винесені рішення, неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

ВАТ “Українська інноваційно-фінансова компанія” проти доводів апеляційної скарги заперечувало і просило рішення господарського суду м. Києва від 22.05.2007 залишити без змін, а апеляційну скаргу АК “Харківобленерго” – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між АК “Харківобленерго” та ВАТ “Українська інноваційно-фінансова компанія” 23.12.2003 укладено договір № 112/10/23/12 на транзит (передачу) електричної енергії мережами АК “Харківобленерго”.

Предметом договору є передача електроенергії ВАТ “Українська інноваційно-фінансова компанія”, згідно оформленого “Повідомлення”, по електричних мережах АК “Харківобленерго” до споживача, що знаходиться в договірних відносинах по постачанню електричної енергії із АК “Харківобленерго” (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що сторони здійснюють свої взаємовідносини відповідно до Закону України “Про електроенергетику” від 16.10.1997, “Правил користування електричною енергією”, затверджених НКРЕ № 28 від 31.07.1996 (у редакції постанови НКРЕ № 928 від 22.08.2002), “Умов та правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевим (локальним) електромережам”, затверджених НКРЕ № 15 від 13.06.1996, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 3.2.9 договору Повідомлення, Акт прийому-передачі електроенергії оформляються з врахуванням нормативних технологічних втрат електроенергії при її передачі локальними мережами АК “Харківобленерго” на відповідному класі напруги.

Пунктом 1 додаткової угоди № 6 до договору № 112/10/23/12 від 23.12.2003 на транзит (передачу) електричної енергії мережами АК “Харківобленерго” термін дії договору № 112/10/23/12 від 23.12.2003 продовжено до 31.12.2005.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Виходячи із змісту укладеного між сторонами договору, він за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України).

Питання оплати передачі електроенергії та компенсації її витрат регламентується постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1058 від 18.08.1999 ”Про порядок закупівлі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України ліцензіатами з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом” (далі – Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що при постачанні електричної енергії за нерегульованим тарифом передача (транспортування) електричної енергії місцевими (локальними) електромережами оплачується за тарифами на передачу електричної енергії на відповідному класі напруги.

Закон України “Про електроенергетику” регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії (ст. 2 Закону України “Про електроенергетику”).

Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України “Про електроенергетику”).

Відповідно до п. 7 ст. 17 Закону України “Про електроенергетику” підприємства, які постачають електричну енергію мережами, які не є їх власністю, повинні купувати електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України та вносити плату за користування місцевими (локальними) електричними мережами.

Постановою НКРЕ від 12.09.2003 № 921 затверджено Правила оптового ринку електричної енергії України ( далі Правила).

Згідно п. 8.20.1 Правил для кожного розрахункового періоду добового графіка Розпорядник системи розрахунків здійснює розрахунок оптової ринкової ціни згідно з формулою.

В зазначену формулу, зокрема, включаються також і платежі за проведення централізованого диспетчерського управління та використання магістральних та міждержавних електромереж ДП „НЕК „Укренерго”.

Отже, при оплаті електроенергії, купованої на Оптовому ринку електроенергії ( у ДП „Енергоринок”), постачальник електроенергії вже сплачує за передачу електроенергії магістральними (високовольтними) та міждержавними електромережами.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 33 ГПК України).

З урахуванням наведеного та виходячи із матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд м. Києва  обґрунтовано відмовив в задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не подано доказів надання відповідачу послуг з передачі локальними електричними мережами приєднаним споживачам у заявленому розмірі та вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва 22.05.2007.

Доводи наведенні АК „Харківобленерго” в апеляційній скарзі колегія суддів до уваги не приймає з огляду на те, що вони не спростовують обставин наведених в рішенні господарського суду м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101  - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду м. Києва від 22.05.2007 у справі № 42/140 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Акціонерної компанії „Харківобленерго” –без задоволення.

2.          Справу № 42/140 повернути господарському суду м. Києва.

3.          Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя

Судді

08.10.07 (відправлено)