ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.10.2007  року                                                            Справа № 8/353пд

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамовоної Т.Ф.

суддів          :                                        Баннової Т.М.

Семендяєвої І.В.

секретар судового засідання           Антонова І.В.

за участю представників сторін:

від позивача:                    Калашніков Є.М., представник за дов. № 02/10,  від 14.09.07,

від 1-го відповідача:          Зборщик А.Г., протокол № 1,   від 31.05.05, директор;

від 2-го відповідача:           представник не прибув

розглянувши

апеляційну скаргу                    ТОВ „Фірма Сілай”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду          Луганської області

від                                        21.08.07

у справі                              № 8/353пд (суддя Середа А.П.)

за позовом                              ТОВ „Фірма Сілай”, м. Луганськ

до 1-го відповідача                    ТОВ „Гранд”, м. Луганськ

до 2-го відповідача                    ВАТ „Луганськвторресурси”, м. Луганськ

про                                        визнання договору недійсним

в с т а н о в и в :

ТОВ „Фірма Сілай” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до 1-го відповідача ТОВ „Гранд”, 2-го відповідача ВАТ „Луганськвторресурси” з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу „об’єкту незавершеного будівництва по переробці гумової крихти від 02.09.1992, укладеного між ТОВ „Гранд” та ДОВЗП „Луганськвторресурси”.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.08.07 у справі № 8/353пд у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ „Фірма Сілай” звернулось до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.09.1992.

ТОВ „Гранд” у відзиві просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу позивача –без задоволення.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України).

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 01.10.07 у справі № 8/353пд призначено для розгляду апеляційної скарги нову судову колегію у складі: Парамонова Т.Ф. – суддя –головуючий, судді –Баннова Т.М., Семендяєва І.В.

Другий відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення № 4197493), але своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався. Судова колегія вважає можливим розглянути справу, оскільки відсутність представника другого відповідача не перешкоджає розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, 1-го відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.1992 між Державним обласним виробничо-заготівельним підприємством „Луганськвторресурси” (продавець) та ТОВ „Гранд” (покупець) укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом об”єкту по переробці гумової крихти, який знаходиться за адресою: м. Луганськ, Степовий тупік, 3.

Договір, як досліджено судом першої інстанції, укладено у простій письмовій формі.

На підставі цього договору продавець передав, а покупець отримав згідно актів приймання-передачі від 04.09.1992 майно, а саме: внутріплощадочні тепломережі готовністю 100%, за відсутності електромеханічної частини; недобудовану насосну станцію протипожежного і оборотного водопостачання; недобудовану котельню; недобудований пожежний резервуар; недобудований склад сировини і готової продукції та недобудований виробничий корпус.

02.09.1999 ВАТ „Луганськвторресурси” (продавець), з одного боку, та ТОВ „Фірма Сілай” (покупець), з іншого боку, уклали договір купівлі –продажу нежитлового приміщення, згідно якому продавець передав, а покупець отримав виробничу будову –будинок № 3, який знаходиться за адресою: Степовий тупик міста Луганська.

За договором до покупця перейшло право власності на наступне майно: літ. 1-1 –склад готової продукції залізобетонний, площею 350, 7 кв.м.; літ. 2-1 –ангар металевий, площею 906, 5 кв.м.; літ. 4-1 –склад сировини шлакоблочний, площею 340, 6 кв.м.; літ. 5-1 –будівлі побутові, цегла, площею 509,9 кв.м.; літ. 7-1 - будівля АТЦ, площею 92,4 кв.м.; літ. 8-1 –вагова шлакоблочна, площею 34,3 кв.м.; літ. 10-1 –прохідна, цегла, площею 9,5 кв.м.; літ.11-2 –головний корпус, цегляний, площею 1195,4 кв.м.; літ. 12-1 –гараж для обладнання, цегла, площею 86,3 кв.м.; літ.1-4, І, ІІ –огорожа та інше; літ. У –вбиральня дерев’яна; літ. 9 –пожежний гідрант; літ. 13- навіс для запчастин; літ. 14- господарський блок; літ. 15 –грязевідстійник.

Судом першої інстанції досліджено, що договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом об’єкта по переробці гумової крихти, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, Степовий тупік, 3 (після перейменування -9й Лутугинський проїзд, 7), укладений 02.09.1992 між Державним обласним виробничо-заготівельним підприємством „Луганськвторресурси” та  ТОВ „Гранд”, був предметом судового розгляду за участю тих самих сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням арбітражного суду Луганської області від 15.07.1997 у справі № 05/185-11/2пд ВАТ „Луганськвторресурси”, яке є правонаступником ДОВЗП „Луганськвторресурси”, відмовлено у задоволенні позову до ТОВ „Гранд” про визнання факту укладення договору від 02.09.1992 недійсним та витребування об”єктів приватизації.

Судом першої інстанції досліджено, що на час розгляду цієї справи є чинне рішення господарського суду Луганської області від 11.04.2006 у справі № 14/563пн, предметом якої є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, 9-й Лутугинський проїзд, 7, між тими ж сторонами та з тих же підстав.

Згідно даного рішення суду договір купівлі –продажу від 02.09.1999, укладений між ВАТ „Луганськвторресурси” та ТОВ „Фірма Сілай” визнано частково недійсним, в частині продажу наступного нерухомого майна: літ. 1-1 –складу готової продукції загальною площею 350,7 кв.м.; літ. 11-2 –головного корпусу, площею 1195, 4 кв.м.; літ. 12-1 гаражу для обладнання, площею 86,3 кв.м., та визнано право власності ТОВ „Гранд” на об”єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: м. Луганськ,  9-й Лутугинський проїзд, 7 (колишній Степовий тупік, 3), який складається із: літ. 2-1 –складу, загальною площею 76,1 кв.м.; літ. 4-1 –складу, загальною площею 76,1 кв.м.; літ. пд –цеху з виробництва виробів з пластмаси з підвалом; літ. 1-1 –вхідний ганок, загальною площею 1346 кв.м.; літ. 12-1 –прохідною, площею 19,9 кв.м.; літ. 13-2 –чергового приміщення з навісом; літ. 13-1 –вхідним ганком, площею 13 кв.м.; літ. 14-1 –складу з вхідним ганком, навісом (літ. 14-2), загальною площею 856, 7 кв.м.; літ. 3,5 –уборної; літ. 6- душової; літ. 7,8 –огорожі; літ. 9 –трансформаторної підстанції.

Посилаючись на ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки  з того ж предмету, між тими ж сторонами та з тих же підстав маються судові рішення, які набрали чинності.

Крім того, місцевий господарський суд встановив, що матеріалами справи спростовуються твердження позивача, що він тільки 11.04.2006 дізнався про те, що договір від 02.09.1992 укладено з порушенням чинного законодавства, що це призвело до порушення його охоронюваних законом прав та інтересів.

Суд у рішенні зазначив, що позивач не довів обґрунтованість свого твердження щодо дати, з якої він дізнався про порушення свого права. Таким чином термін позовної давності позивачем пропущено, тому у суду відсутні правові підстави для його відновлення.

Заявник апеляційної скарги вважає, що судом були неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів за апеляційною скаргою скаржник посилається на те, що суд при прийнятті рішення у справі не звернув увагу на перевищення ДОВЗП „Луганськвторресурси” повноважень по відчуженню майна, обмеження, на що містили установчі документи останнього, та на що посилався позивач у своєму позові.

Крім того, при укладенні спірного договору були порушенні вимоги законодавства про приватизацію державного майна та порушено право позивача бути покупцем спірного майна у порядку, визначеному Законом України „Про приватизацію майна державних підприємств”.

Судом також безпідставно зроблений висновок про те, що між тими сторонами та з тих же підстав маються судові рішення.

До того ж, як зазначив скаржник, строк позовної давності починається від дня, коли особа дізналася про порушення свого права. Про порушення свого права позивач дізнався лише 11.04.2006.

Доводи апеляційної скарги судовою колегією відхиляються з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У справі № 14/563пн, рішення в якій набрало законної сили, приймали участь позивач, перший та другий відповідачі. За цим рішенням договір купівлі-продажу від 02.09.1999, яким позивач у даній справі обґрунтовує свої вимоги, визнано частково недійсним (в частині продажу майна: літ. 1-1 –складу готової продукції загальною площею 350,7 кв.м.; літ. 11-2 –головного корпусу, площею 1195, 4 кв.м.; літ. 12-1 гаражу для обладнання, площею 86,3 кв.м.,) та визнано право власності ТОВ „Гранд” на об”єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: м. Луганськ,  9-й Лутугинський проїзд, 7 (колишній Степовий тупік, 3), який складається із: літ. 2-1 –складу, загальною площею 76,1 кв.м.; літ. 4-1 –складу, загальною площею 76,1 кв.м.; літ. пд –цеху з виробництва виробів з пластмаси з підвалом; літ. 1-1 – вхідний ганок, загальною площею 1346 кв.м.; літ. 12-1 –прохідною, площею 19,9 кв.м.; літ. 13-2 –чергового приміщення з навісом; літ. 13-1 –вхідним ганком, площею 13 кв.м.; літ. 14-1 –складу з вхідним ганком, навісом (літ. 14-2), загальною площею 856, 7 кв.м.; літ. 3,5 –уборної; літ. 6- душової; літ. 7,8 –огорожі; літ. 9 –трансформаторної підстанції).

Також встановлено, що ТОВ „Гранд” (позивач у справі № 14/563пн) повністю розрахувався за придбаний об’єкт, а також завершив будівництво об”єкту. Судом також було проаналізовано обставини укладання договору купівлі-продажу від 02.09.1992 та визнано, що ТОВ „Гранд” законно придбано незавершений будівництвом об’єкт, добудовано його та введено в експлуатацію. Рішення у справі № 14/563пн щодо визнання права власності ТОВ „Гранд” набрало чинності за постановою Луганського апеляційного господарського суду від 05.06.06, яка за постановою Вищого господарського суду України від 09.08.06 залишена без змін. Ухвалою Верховного суду України від 05.10.06 у порушенні касаційного провадження за постановою Вищого господарського суду України відмовлено.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано послався на ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України та відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно строків позовної давності документально не доведені.

Крім того, вимоги позивача є необґрунтованими по суті, що і є підставою відмови у позові.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ТОВ „Фірма Сілай” задоволенню не підлягає, суд першої інстанції з’ясував всі обставини справи і, приймаючи рішення, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Рішення господарського суду Луганської області слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі покладається на заявника скарги (позивача у справі).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу ТОВ „Фірма Сілай” на рішення господарського суду Луганської області від 21.08.2007 у справі № 8/353пд залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 21.08.2007 у справі                № 8/353пд залишити без змін.

Головуючий суддя                                        Т.Ф. Парамонова

Суддя                                                                      Т.М. Баннова

Суддя                                                                      І.В. Семендяєва