СУД
РІШЕННЯ

"14" листопада 2007 р.

Справа №  17/167

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Таран С.В., розглянувши матеріали справи № 17/167

за позовом: Долинської міжрайонної
державної податкової інспекції, м.Долинська Кіровоградської області

до відповідача І: відкритого
акціонерного товариства "Долинський цукровий завод",  смт Молодіжне Долинського району
Кіровоградської області

до відповідача ІІ: суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Кіровоград

про визнання  недійсним договору

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Лосінець С.М.,
довіреність №8515  від 13.11.07р.,
начальник юридичного відділу;

від відповідача 1 - Савоніна О.Є.,
довіреність №2116  від 13.07.05р.,
представник;

від відповідача 2 - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про державну реєстрацію.

Долинською міжрайонною державною
податковою інспекцією подано позов про визнання недійсним договору на надання
юридичних послуг від 14.06.2004 р. на суму 14,8 тис. грн., укладеного між
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та ВАТ "Долинський цукровий
завод". Крім того, позивач просить застосувати наслідки, передбачені ч.1
ст. 216 Цивільного кодексу України, та стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 на користь ВАТ "Долинський цукровий завод" кошти,
отримані по спірному договору.

Заявою №6059/10-017 від 29.08.2006
р. (вх.№02-05/25764 від 29.08.2006 р.) позивачем викладено позовні вимоги в
наступній редакції: "визнати
недійсним договір на надання юридичних послуг від 14.06.2004 р. на суму
14,8 тис. грн., укладений між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та
ВАТ "Долинський цукровий завод" ( а.с.78).

Обґрунтовуючи свої вимоги,
Долинська міжрайонна державна податкова інспекція посилається на фіктивність
вказаного договору. Зокрема, позивач вказує на той факт, що оплата коштів по
оспореному договору була проведена всупереч постанови державної виконавчої
служби у Долинському районі від 17.04.2006 р. про арешт коштів ВАТ „Долинський
цукровий завод”. При цьому, стверджує Долинська міжрайонна державна податкова
інспекція, оспорений договір було укладено не у 2004 році, а у 2006 році з
метою відмивання коштів.

В судовому засіданні 14.11.2007 р.
представник позивача позов підтримав.

Відповідач ІІ (ВАТ "Долинський
цукровий завод") просить відмовити в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що визнання даного договору недійсним повинно здійснюватись у
межах справи про банкрутство ВАТ "Долинський цукровий завод" (том І
а.с. 58-59).

Відповідач ІІ (ОСОБА_1) також позов
заперечив, посилаючись на відповідність договору №14/06-04 від 14.06.2004 р.
вимогам діючого законодавства (том І а.с.27-29).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, оцінивши наявні в
матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, господарський суд
встановив наступне.

14.06.2004 р. між відкритим
акціонерним товариством „Долинський цукровий завод” в особі ліквідатора ОСОБА_2
(„замовник”) та приватним підприємцем ОСОБА_1
(„виконавець”) було укладено договір на виконання робіт (далі- договір
№14/06-04 від 14.06.2004 р.), за умовами якого замовник доручає, а виконавець
приймає на себе обов'язок надавати консультації з правових питань щодо права
власності на майно.

Пунктом 3 договору №14/06-04 від
14.06.2004 р. визначено, що вартість робіт за даним договором становить 14800
грн.

Відповідачами на підтвердження
факту виконання робіт  подано акт
виконаних робіт від 01.10.2004р. на загальну суму 14800 грн. (том І а.с.57),
що  відповідає пункту 4.1 вказаного
договору.

Даний договір за своєю правовою
природою є договором  про надання послуг.

Згідно правил статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про надання послуг одна сторона
("виконавець") зобов'язується за завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір №14/06-04 від 14.06.2004 р.
має всі істотні умови, притаманні даному виду договорів, його зміст відповідає
чинному законодавству; оспорений правочин підписано повноважними особами та скріплено
печатками ВАТ "Долинський цукровий завод" й приватного підприємця
ОСОБА_1 Приватний підприємець ОСОБА_1 має диплом, що визначає його
кваліфікаційну придатність на заняття правовою діяльністю на території України
(том І а.с.43).

Позивач вважає, що вказаний договір
є фіктивним, оскільки укладений без наміру створити юридичні наслідки, а тому
звернувся до господарського суду з позовом про визнання його недійсним.

Ухвалою господарського суду  від 20.06.2003 р. по справі №10/244 про
банкрутство відкритого акціонерного товариства "Долинський цукровий
завод" визнано грошові вимоги кредиторів боржника,  в тому числі
Долинської міжрайонної державної податкової інспекції в сумі 893046,06
грн.; третя черга (том І а.с.10-14).

Відповідно до вимог статей 15, 16 Цивільного
кодексу України  кожна особа має право
звернутися  до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу; кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Статтею 1 Господарського процесуального
кодексу України також визначено, що підприємства, організації, інші юридичні
особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та
організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім контрагентів за договором,
прокурора та інших органів позивачем у справах, пов'язаних з визнанням угод
недійсними, може бути будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права
та охоронювані законом інтереси порушує ця угода (пункт 4 Роз'яснення  президії Вищого арбітражного суду України
"Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними" від 12.03.1999 р. з подальшими змінами та доповненнями).

Обґрунтовуючи свої доводи звернення
до суду позивач заперечує факт звернення в порядку пункту 11 статті 10 Закону
України "Про державну податкову службу", а зазначає, що оспорюваний
договір порушує права інспекції, як конкурсного кредитора по справі про
банкрутство, і є фіктивним.

Відповідно до вимог статті 234
Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний
правочин визнається судом недійсним.

Із змісту зазначеної статті
вбачається, що фіктивна угода визнається недійсною внаслідок того, що вона не
відповідає загальним підставам дійсності угоди, які вказані в частині 5 статті
203 Цивільного кодексу України.

Долинська міжрайонна державна
податкова інспекція не довела суду відсутність у сторін дійсного наміру
здійснити наслідки, передбачені договором №14/06-04 від 14.06.2004 р., а
"терміновість" проведення розрахунків, їх проведення  всупереч постанови Державної виконавчої
служби у Долинському районі від 17.04.2006 р. про арешт коштів та після спливу
двох років після виконання робіт не можна розглядати як доказ фіктивності
правочину у розумінні статті 234 Цивільного кодексу України. Доводи позивача
ґрунтуються лише на припущеннях, а тому не можуть братися до уваги.

Як вбачається із змісту  оспореного договору та акту
приймання-передачі виконаних послуг предметом
договору №14/06-04 від 14.06.2004 р. є надання консультацій з правових
питань щодо права власності на майно.

Невідображення у звітах ліквідатора  ВАТ "Долинський цукровий завод"
ОСОБА_2 інформації про укладення оспореного договору та його фактичне виконання
до уваги господарським судом не приймається, оскільки Законом України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" чітко
не визначено форму звітності, яку ліквідатор, у відповідності до частини 11
статті 30 зазначеного закону, не рідше одного разу на місяць зобов'язаний
надати комітету кредиторів.

Твердження позивача щодо
відсутності  згоди більшості членів комітету
кредиторів на проведення оплати послуг приватному підприємцю ОСОБА_1 за
оспореним договором також не може слугувати доказом фіктивності даного
правочину. До того ж в матеріалах справи наявні документи, що підтверджують
факт погодження даної оплати комітетом кредиторів (протокол зборів комітету
кредиторів ВАТ "Долинський цукровий завод" від 17.04.2006 р.- том І
а.с.15-16, 66-67).

В пункті 13 Постанови Пленуму
Верховного суду України №3 "Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними" від 28.04.1978 р. з подальшими змінами та доповненнями
зазначено, що мнима угода - угода, укладена про людське око, без наміру
створити юридичні наслідки; сторонами по здійсненню мнимої угоди ніяких дій не
вчиняється.

Між тим із матеріалів справи
вбачається повне виконання сторонами умов договору: приватним підприємцем
ОСОБА_1 надано консультації з правових питань щодо права власності на майно,
про що свідчить акт приймання-передачи виконаних послуг, підписаний ВАТ
"Долинський цукровий завод" без заперечень (том І а.с. 57) та
останнім проведено оплату за надані послуги, що підтверджується банківською
випискою по рахунку ВАТ "Долинський цукровий завод" (том І а.с.18).

При цьому слід зазначити, що
прокуратурою Долинського району Кіровоградської області за результатами
перевірки доводів Долинської міжрайонної державної податкової інспекції щодо
фальсифікації  оспореного договору в
діяльності ліквідатора ВАТ "Долинський цукровий завод" ОСОБА_2 та   приватного
підприємця ОСОБА_1 дій, які переслідуються в кримінальному порядку, не
виявлено (том ІІ а.с.64-66).

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу статті 34 Господарського
процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем фіктивність договору
№14/06-04 від 14.06.2004 р. належним чином не доведена, а навпаки матеріали
справи свідчать про прийняття сторонами необхідних заходів до виконання умов
договору.

Враховуючи недоведеність позивачем
фіктивності договору №14/06-04 від 14.06.2004р. та наявності обставин для
визнання вказаного договору недійсним, правові підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Доводи відповідачів щодо вирішення
даного спору в межах справи про банкрутство ВАТ "Долинський цукровий
завод" до уваги господарським судом не приймаються з огляду на те, що
чинним законодавством, в тому числі Господарським процесуальним кодексом
України, передбачено розгляд господарськими судами спорів про визнання
договорів недійсними в порядку позовного провадження. При цьому Закон України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" встановлює застереження щодо розгляду спорів вказаної категорії
в межах справи про банкрутство лише у разі звернення з відповідними заявами
керуючого санацією або ліквідатора з підстав, передбачених частиною 10 статті
17 цього закону.

Витрати по сплаті державного мита
та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  відповідно до вимог статті 49 Господарського
процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями  33, 34, 43, 49,  82, 84
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Згідно частини 3 статті 85
Господарського процесуального кодексу України рішення  господарського суду  набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні  було оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення, з дня
підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

До набрання рішенням законної сили
воно може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду  в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                     С.В. Таран