ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-99-18, факс 7-44-62
УХВАЛА

про відмову у
відкритті провадження  в адміністративній
справі

"03" жовтня 2007 р.                                        №
02-03/

Суддя Кушнір І.В., розглянувши
матеріали позовної заяви № б/н від 02.10.07

Позивач:
Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1,  вул. АДРЕСА_1

Відповідач:
Відділення Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській
області,  вул.Комінтерну 14,м.
Чернігів,14017

Предмет спору: про скасування
адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ:

СПД ОСОБА_1. пред`явлений позов до
Відділення Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській області про
скасування адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2243,90грн. та 74,24
грн. пені.

Згідно Розділу VII “ПРИКІНЦЕВІ ТА
ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ” з 01.09.05р. набрав чинності Кодекс адміністративного
судочинства України.

Відповідно до п.1 ст.17 даного
Кодексу:

«Компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи юридичних
осіб  із суб'єктом  владних повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.»

Відповідно до п.1 ч.3 ст.105
зазначеного Кодексу:

«Адміністративний позов може
містити вимоги про:

1) скасування  або
визнання  нечинним  рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його положень.»

Згідно ч.2 п.14 Рекомендацій
президії Вищого господарського суду України від
27.06.2007р.  № 04-5/120) «Про
деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»:

«Господарському суду підвідомчі
спори про визнання недійсними лише таких актів державних та інших органів,
підприємств та організацій, які не відповідають законодавству,  порушують права та охоронювані законом
інтереси підприємств та організацій і тягнуть для позивачів певні правові
наслідки.»

Юридичним актом є офіційний
письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в
межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні
реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан,
спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для
суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло
суб'єктів.

Проте, СПД ОСОБА_1., подавши позов
до Відділення Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській області про
скасування адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2243,90грн. та 74,24
грн. пені, не додав до позову безпосередньо офіційний письмовий документ
Відділення (рішення чи інший правовий акт індивідуальної дії), яким Позивачу
нараховано вищевказані адміністративно-господарські санкції та пеню, і який буде
належним предметом позову, передбаченим п.1 ст.17 та п.1 ч.3 ст.105 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Крім того, згідно
ч.ч.1,2,4,5,9  ст.20 Закону України “Про
основи соціальної захищеності інвалідів” № 875-ХІІ від 21.03.1991 р. (далі - Закон
№875):

«Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства, організації   громадських
організацій  інвалідів, фізичні
особи, які використовують   найману   працю,
де середньооблікова
чисельність   працюючих  інвалідів
менша,  ніж установлено  нормативом,
передбаченим  статтею  19
цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів
адміністративно-господарські
санкції,  сума   яких визначається  в
розмірі  середньої  річної
заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,
установі,  організації,  у тому числі підприємстві, організації   громадських
організацій  інвалідів,
фізичної  особи,  яка
використовує найману працю, за кожне робоче місце,  призначене
для  працевлаштування  інваліда
і  не зайняте інвалідом.  Для
підприємств,  установ,  організацій, у тому числі підприємств,   організацій
громадських   організацій  інвалідів, фізичних   осіб,
на  яких  працює
від  8  до
15  осіб,  розмір адміністративно-господарських  санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в   розмірі
половини   середньої   річної
заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,
в установі, організації, у тому числі підприємстві,  організації
громадських  організацій  інвалідів, у фізичної  особи,
яка  використовує  найману працю. Положення цієї частини не
поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю  утримуються
за  рахунок  коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне  за  собою
нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку України,
що діяла на момент сплати,
нарахованої  на  повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські
санкції розраховуються  та
сплачуються  підприємствами,  установами, організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями громадських
організацій інвалідів,
фізичними  особами,  зазначеними в частині першій цієї статті,
самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому  відбулося
порушення  нормативу,  встановленого частиною першою статті 19 цього
Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських
санкцій,  передбачених цим Законом,  не
застосовуються   строки,   визначені
статтею   250 Господарського
кодексу України.

У разі несплати
адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за
рішенням господарського суду їх стягнення в примусовому порядку може бути
звернено  на майно підприємства,
установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку,
передбаченому законом.

Спори, що виникають із
правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються  Фондом
соціального  захисту інвалідів або
в судовому порядку.

З викладеного вбачається, що сума
адміністративно-господарських санкцій обраховуються та сплачується суб`єктами
господарювання самостійно в розмірі, передбаченому вищенаведеною статтею 20
Закону №875. В разі несплати їх суб`єктом господарювання самостійно, ця сума
стягується рішенням суду за позовом Фонду та його відділень.

При цьому винесення Фондом та їх
відділеннями окремих актів чи інших рішень про нарахування
адміністративно-господарських санкцій (як і про нарахування пені), які можливо
було б в наступному оскаржити до суду, цим Законом не передбачено.

Таким чином, законність та
обґрунтованість адміністративно-господарських санкцій і пені та наявність
підстав для їх стягнення вирішується безпосередньо під час розгляду позову
відділення Фонду про їх стягнення з суб`єкта господарювання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109
Кодексу адміністративного судочинства України:

«Суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі лише, якщо:

1)заяву не належить розглядати
в  порядку  адміністративного судочинства.»

Враховуючи вищевикладене, а саме,
неможливості оскарження в порядку адміністративного судочинства
адміністративно-господарських санкцій, по яким відповідним владним органом не
винесено офіційного письмового документу про їх нарахування, у відкритті
провадження в адміністративній справі має бути відмовлено.

Керуючись
п.1 ч.1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1.У відкритті провадження в
адміністративній справі відмовити.

2.Позовні матеріали повернути
позивачу.

3.У відповідності з п.2 ст.8
Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від
21.10.1993р. № 7-93 державне мито у сумі 3,40 грн., перераховане за платіжним
дорученням №  15301/з51 від  "01" жовтня 2007 р. підлягає
поверненню.

Додаток на 16 арк.

Суддя                                         Кушнір
І.В.