ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.11.2007
Справа №2-23/1516-2006А

за адміністративним позовом Прокурора м. Керчі в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України у м. Керчі, (98329, АР Крим, м. Керч, ш. Героїв Сталінграду, 60/1),

до відповідача Закритого акціонерного товариства «Анна», (98300, АР Крим, м. Керч,  вул. М. Ерьоменка, 30),

про стягнення 120090,16 грн.

Суддя Г.М. Іщенко

При секретарі Лауман Ю.С.

представники:

Від позивача – Бойко Л.М. – начальник юридичного відділу, дов.№67/04-14 від 08.12.2006р.,

Від відповідача – Коновалова О.К. – представник, дов.№171 від 01.08.2007р., Волков А.А. – директор,

За участю прокурора – не з’явився,

Суть спору: Прокурор м. Керчі в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Керчі звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до Закритого акціонерного товариства «Анна» про стягнення 278778,62 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» та мотивовані тим, що відповідачем не сплачуються у встановлені законодавством строки та розмірі страхові внески та штрафи, що застосовані за їх несплату.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що рішенням господарського суду АР Крим від 30.07.2002р. у справі №2-6/8883-2002 з підприємства на користь Пенсійного фонду стягнуто заборгованість в розмірі 238247,93грн., що є підставою для припинення провадження у справі відповідно до статті 80 господарського процесуального кодексу України. Більш того, відповідач зауважує, що вимога позивача про сплату боргу від 20.05.2007р. №457 на загальну суму 360009,98грн. як доказ наявності заборгованості перед Управлінням не може бути прийнята до уваги, позаяк визнана у судовому порядку нечинною. Також є безпідставними дії Управління щодо зарахування платежів, які надходили від товариства в рахунок сплати заборгованості в сумі 238247,93грн., яка стягнута на підставі рішення суду.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 28.02.2006р. провадження у справі  зупинено, призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут обліку та аудиту».

11.08.2006р. до господарського суду надійшли копії матеріалів справи та лист експертної установи про неможливість надання висновку, у зв’язку з ненадходженням всіх необхідних матеріалів з боку відповідача для проведення експертного дослідження.

Ухвалою від 14.08.2006р. провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні 18.09.2006р. представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Враховуючи приписи пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», яким встановлено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, суд задовольнив клопотання позивача щодо подальшого розгляду справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 18.09.2006р. провадження у справі зупинено, призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідницька лабораторія судової експертизи».

Ухвалою господарського суду АР Крим від 11.05.2007р. провадження у справі поновлено, у зв’язку з надходженням висновку експерту.

17.02.2006р. позивач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 124924,71грн., в частині стягнення заборгованості в сумі 153853,91грн. від позову відмовляється.

Ухвалою господарського суду України від 02.08.2007р. провадження в частині стягнення заборгованості в розмірі 153853,91грн. закрито, у зв’язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Під час розгляду справи, в судовому засіданні 09.08.2007р. позивач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 120090,16грн. (у тому числі заборгованість по внескам в розмірі 111967,49грн., штрафні санкції в розмірі 5705,53грн., пеня в розмірі 2417,74грн.), в частині стягнення заборгованості в сумі 4834,55грн. від позову відмовляється.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 09.08.2007р. провадження в частині стягнення заборгованості в розмірі 4834,55грн. закрито.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» та статті 15 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» Закрите акціонерне товариство «Анна» з 01.10.2001 року є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, а з 01.10.2004 року – внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

За даними позивача заборгованість Закритого акціонерного товариства «Анна» станом на 01.02.2005року становить 278778,62грн. яка, на його думку, підтверджується актом перевірки між сторонами №479 від 11.09.2002р. та відповідними звітами (розрахунками) зобов’язань зі сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Так, у звіті про нарахування збору на обов’язкове державне пенсійне страхування й інших надходжень та витрачених коштів пенсійного фонду за 9 місяців 2001 року товариство відобразило наявність заборгованості в сум 238247,93грн., яку з нього й стягнуто рішенням господарського суду АР Крим від 30.07.2002р. у справі №2-6/8883-2002р., про що 12.08.2002р. виданий відповідний наказ, (том 1, аркуш справи 84-85).

Постановою господарського суду АР Крим від 07.12.2006р. у справі №2-4/470-2006А за адміністративним позовом відповідача до Управління Пенсійного фонду України в м. Керчі визнана нечинною вимога позивача №Ю-457 від 20.05.2004р. в частині нарахування 2809045,77грн. При цьому судом встановлено, що є безпідставними дії позивача щодо включення у вимогу під час її формування заборгованості товариства в розмірі 289046,70грн. (238247,93грн. - вже стягнута сума на користь Управління; 50798,77грн. – сума, яка не проведена контролюючим органом під час корегування в особовому рахунку відповідача).

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарський справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положення про обов’язковість судових рішень є одним із принципів адміністративного судочинства, (стаття 7 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, суд приходить до висновку про використання позивачем права на стягнення суми недоїмки попереднього періоду в розмірі 2809045,77грн.

Більш того, відповідно до висновку експертизи №63 від 28.04.2007р. (том 2, аркуш справи 72-87), за період з 01.10.2001р. по 31.12.2004р. нараховані (обчислені) суми страхових внесків, строк оплати яких настав 01.02.2005р. складають 105207,50грн., а суми сплачених відповідачем страхових внесків складають 128511,61грн.

Судом висновок експертизи №63 від 28.04.2007року приймається як належний доказ у розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріалами справи та поясненнями представника позивача підтверджується, що сума сплачених товариством страхових внесків в розмірі 128511,61грн. зараховувалась Управлінням не за призначенням платежу, вказаному у платіжних документах, а в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, зокрема в рахунок погашення заборгованості в розмірі 238247,93грн., що стягнуто за рішенням суду від 30.07.2002р. у справі №2-6/8883-2002.

Проте, суд погоджується з доводами відповідача щодо неправомірності дії Управління  щодо зарахування платежів, які надходили від товариства в рахунок погашення заборгованості, що вже стягнута за рішенням суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 115 господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що  виконання рішення  господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вже зазначалось, рішенням господарського суду АР Крим від 30.07.2002р. у справі №2-6/8883-2002р. із Закритого акціонерного товариства «Анна» на користь Управління стягнуто заборгованість в розмірі 238247,93грн., про що 12.08.2002р. виданий відповідний наказ.

Підставою для відкриття виконавчого провадження є, зокрема, звернення стягувача до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення, (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядком, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», зокрема статтею 24, передбачено, що державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження встановлює строк для добровільного виконання рішення.

Пунктами 2.2, 2.3.3 та 5.4 Порядку ведення органами Пенсійного фонду Україні

обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування

затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.01.2002р. №2-4, встановлено, що документи, на підставі яких здійснюється нарахування платежів шляхом занесення інформації про зобов'язання платника до бази даних є рішення, що надходять від органів судової влади. Документи, що надходять від органів судової влади реєструються в книзі вхідної кореспонденції та направляються відповідальному працівнику для внесення нарахованих сум платежів до карток особових рахунків платників. Операції здійснюються в картках особових рахунків в хронологічному порядку. Облік надходження платежів у картках особових рахунків          здійснюється          в порядку календарної черговості настання    граничних термінів сплати узгоджених зобов'язань зі сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та інших платежів.

Аналізуючи зміст наведеної норми, суд приходить до висновку про порушення органом Пенсійного фонду України встановленого законом порядку виконання рішення про стягнення заборгованості, зокрема, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про пред’явлення Управлінням до виконання наказу господарського суду АР Крим від 12.08.2002р. у справі №2-6/8883-2002, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення державним виконавцем граничного терміну сплати боргу, а також календарної черговості виникнення зобов’язань.

Висновок суду щодо пропущення Управлінням законодавчо встановленого  трьохмісячного строку для пред’явлення наказу до виконання також підтверджується заявою позивача про видачу дублікату наказу від 12.08.2002р., у задоволенні якої відмовлено ухвалою господарського суду від 13.04.2004р., (том 3, аркуш справи 18-19).

Отже, зараховування Управлінням усіх платежів, які надходили від товариства в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, зокрема в рахунок погашення заборгованості в розмірі 238247,93грн., що стягнуто за рішенням суду від 30.07.2002р. у справі №2-6/8883-2002 є незаконним.

Оскільки, саме позивачем не виконані вимоги закону, у зв’язку із чим виконавчою службою не відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання рішення господарського суду АР Крим від 30.07.2002р. в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», нарахування Управлінням фінансових санкцій (штраф в розмірі 5705,53грн.та пеня в розмірі 2417,74грн.) є необґрунтованим, що тягне відмову у задоволенні позову.

Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 01 листопада 2007 року.

У повному обсязі постанову складено 06 листопада 2007 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.