ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
м.Чернігів                                                                                                                            тел.77-99-18
просп.Миру,20                                                                                                                    тел.67-88-53
=============================================================
Р І Ш Е Н Н Я

21 листопада 2007р.                                                    Справа № 8/245 (15/310/7)

За позовом:              Закритого акціонерного товариства виробничо-торгової фірми

“Сіверянка”, вул..Малиновського, 36, м.Чернігів

До відповідачів:    1.  Державної виконавчої служби у Деснянському районі м.Чернігова,

вул..Шевченка, 118, м.Чернігів

2.   Головного управління Державного казначейства України у

Чернігівській області, вул..Комсомольська, 27, м.Чернігів

Про                            стягнення 6729грн.16коп.

Суддя   Т.Г.Оленич

ПРЕДСТАВНИКИ   СТОРІН:

від позивача: Ткаченко О.М. –представник, довір. №1/1-1526 від 27.12.06р.

від відповідача-1: Коваль Р.О. –гол.державний виконавець, довір. від 26.06.07р., Ребенок

І.М. –гол.державний виконавець,довір. від 30.07.07р.

від відповідача-2: Савостейко І.В. –гол.казначей юридичного відділу, довір.пост. №6 від 27.07.07р.

В судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалися перерви з 13.11.07р. по 19.11.07р. та з 19.11.07р. по 21.11.07р. Рішення приймається після оголошених перерв.

За згодою сторін в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

С У Т Ь          С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про стягнення 6729грн.16коп. шкоди, заподіяної відповідачем-1 при проведенні виконавчих дій по виконанню наказу господарського суду Чернігівської області від 12.07.05р. №8/115. В подальшому позивачем заявлено про зменшення розміру позовних вимог на 18грн., та підтверджені вимоги про стягнення з відповідача 6711грн.16коп. шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач-1 безпідставно стягнув 6711грн.16коп. виконавчого збору, оскільки рішення суду, на примусове виконання якого був виданий наказ від 12.07.05р. №8/115, виконане ним добровільно.

Відповідач-1 проти позову заперечує, стверджуючи, що позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, наказ господарського суду від 12.07.05р. №8/115 не був виконаний у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання, в зв’язку з чим по закінченню цього строку винесено постанову від 08.06.06р. про стягнення з боржника виконавчого збору та вчинені виконавчі дії з метою стягнення виконавчого збору.

Відповідач-2 проти позову заперечує, зазначаючи, що ним не порушені права та інтереси позивача, Головне управління Держказначейства України у Чернігівській області, як орган Державного казначейства України здійснює лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних  коштів розпису Державного бюджету України, а тому не повинен відповідати за шкоду, заподіяну органом державної влади.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, з’ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу Департаменту Державної виконавчої служби від 19.01.07р. №2 “Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби”, виданого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.06р. №1622 “Про ліквідацію департаменту Державної виконавчої служби”  Деснянського виконавча служба у Деснянському районі м.Чернігова була ліквідована. Згідно зі ст.25 Господарського процесуального кодексу України в разі вибуття однієї із сторін у спірному право відношенні внаслідок реорганізації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником. Як вбачається із матеріалів справи, 21.03.07р. проведено державну реєстрацію Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи № 580290.  Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.06р. Міністерство юстиції України є правонаступником Департаменту Державної виконавчої служби. Згідно із  Положенням про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний відділ державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.07р. №83/5, зареєстрованого  в Міністерстві юстиції України 03.03.07р. за №180/13447, районний у місті  відділ   державної   виконавчої  служби  створений  відповідно  до  Закону  України  "Про державну   виконавчу   службу"  і  є  структурним підрозділом  міського    управління юстиції.  Відділ підпорядковується   Департаменту   державної   виконавчої   служби Міністерства  юстиції  України  через відповідний відділ державної виконавчої  служби  Головного  управління   юстиції   в області,  містах Києві та  Севастополі  і  міському управлінню юстиції. Відділ Державної виконавчої служби відповідного управління юстиції є юридичною особою. Враховуючи, що Міністерство юстиції України є правонаступником Департаменту державної виконавчої служби України, суд приходить до висновку, що Деснянский відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції є правонаступником  відповідача-1 у даній справі –Державної виконавчої служби у Деснянському районі м.Чернігова, а тому судом здійснюється заміна відповідача-1 його правонаступником –Деснянським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

1 червня 2006р. державним виконавцем ДВС у Деснянському районі м.Чернігова винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Чернігівської області від 12.07.05р. №8/115 про стягнення з ЗАТ ВТФ “Сіверянка” (позивач у справі) на користь ПФ “Бронт” боргу в сумі 65111грн.65коп. та  встановлений строк для добровільного виконання рішення суду до 08.06.06р. Дана постанова була надіслана на адресу боржника (позивача у справі) лише 03.06.06р., про що свідчить відбиток печатки підприємства зв’язку на конверті, та отримана позивачем 07.06.06р.,  що підтверджується відміткою про реєстрацію вхідної кореспонденції на копії постанови (а.с.11). При цьому слід зазначити, що загальна сума боргу, вказана в постанові про відкриття виконавчого провадження,   є меншою ніж було зазначено у наказі –67111грн.65коп., що було встановлено ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.10.06р. по справі №8/115-05.

8 червня 2006р. в зв’язку з відсутністю доказів добровільного виконання позивачем  рішення суду державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 6711грн.16коп., яка 08.06.06р. затверджена начальником ДВС у Деснянському районі м.Чернігова. Ця постанова  була надіслана  відповідачем-1 на адресу позивача лише 13.06.06р. та отримана останнім 16.06.06р.

31 липня 2006р. державним виконавцем  винесено постанову про арешт коштів боржника, яка 31.07.06р. затверджена начальником ДВС у Деснянському районі м.Чернігова,  якою  накладено арешт на кошти в межах суми 6729грн.16коп., що містяться на рахунках, належних ЗАТ ВТФ “Сіверянка”. Ухвалою господарського суду  Чернігівської області від 13.10.06р. у справі №8/115-05, дії державного виконавця в частині винесення постанови від 31.07.06р. про арешт коштів боржника визнані неправомірними.

15 серпня 2006р. з розрахункового рахунку позивача, відкритого у ЗАТ “Полікомбанк”, на підставі платіжної вимоги №255/13 від 14.08.06р., пред’явленої відповідачем-1, списані грошові кошти в сумі 6729грн.16коп. та зараховані на рахунок відповідача-1. При цьому, як вбачається із платіжної вимоги, призначенням платежу в ній зазначено: “стягнення заборгованості згідно наказу господарського суду Чернігівської області №8/115 та інших виконавчих документів від 12.07.06р. на користь ПФ “Бронт”. Загальна сума боргу по виконавчому провадженню 6729грн.16коп., ст.ст.5,50,63,64 Закону України “Про виконавче провадження” (а.с.17).

13 вересня 2006р. платіжним дорученням №681 (а.с.61) грошові кошти в сумі 6711грн.16коп. зараховані до Державного бюджету України.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.10.06р.  по справі №8/115-05  при розгляді скарги ЗАТ ВТФ “Сіверянка” на дії Державної виконавчої служби у Деснянському районі м.Чернігова встановлено,  що при виконанні наказу господарського суду Чернігівської області від 12.07.05р. №8/115  заборгованість була самостійно перерахована позивачем (боржником за виконавчим провадженням) на рахунок стягувача в повному обсязі, в зв’язку з чим у ДВС були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Дана ухвала у встановленому порядку не оскаржувалася, не скасована, набрала законної сили, а тому згідно зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України встановлені в ній факти не потребують доведення знов.

Отже, відповідач безпідставно стягнув з позивача 6711грн.16коп. виконавчого збору.

Відповідно до ст. 86 Закону України “Про виконавче провадження” збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню, в порядку передбаченому законом.

Згідно зі ст.11 Закону України “Про державну виконавчу службу” шкода, заподіяна  державним  виконавцем фізичним чи юридичним особам  під  час  виконання  рішення,  підлягає  відшкодуванню   у порядку, передбаченому законом за рахунок держави.

Під шкодою розуміється  зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. В силу ст.1192 Цивільного кодексу України  зменшення чи втрата майна тягне за собою відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у ст.1166 Цивільного кодексу України, згідно із якої майнова шкода, завдана юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі, яка її завдала. При цьому, за загальними правилами, деліктна відповідальність  може бути застосована у випадку наявності повного складу цивільного правопорушення, а саме: шкоди, протиправності поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинного зв’язку між ними, вина особи, яка заподіяла шкоду.

Разом з тим, відповідно до  ст.1173 Цивільного кодексу України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Приписи даної статті є спеціальною нормою, яка передбачає особливості відшкодування шкоди, що відрізняє її від загальних правил деліктної відповідальності.

Відповідач-1 є органом державної  влади, на який  покладений обов’язок  щодо виконання, в тому числі, рішень судів (ст.ст. 1,3 Закону України “Про державну виконавчу службу”). Виходячи із положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від  26.12.2003  №14  “Про  практику  розгляду  судами  скарг  на   рішення,  дії  або  бездіяльність  органів  і  посадових  осіб  державної  виконавчої  служби  та  звернень  учасників  виконавчого  провадження”  в справах  за позовами   фізичних   і  юридичних  осіб  про відшкодування  шкоди  (збитків),  заподіяної діями (бездіяльністю) державного  виконавця відповідачами можуть бути  відповідні  відділи  державної  виконавчої  служби,  в  яких працюють  державні  виконавці,  та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Як зазначено  вище, факт безпідставності стягнення  відповідачем-1 виконавчого збору встановлений ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.10.06р. по справі №8/115-05,  в якій вказано, що виходячи із аналізу приписів ст.ст.43,44-1,46 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий збір підлягає стягненню лише у випадках, коли виконання проведено безпосередньо державною виконавчою службою у встановленому законом порядку, а стягнуті кошти були перераховані  стягувачу в порядку, визначеному ст. 44-1 Закону України “Про виконавче провадження”, тобто з депозитного рахунку відповідного органу державної виконавчої служби. Оскільки заборгованість в повному обсязі була перерахована боржником самостійно безпосередньо на рахунок  стягувача, судом встановлено безпідставність стягнення Державною виконавчою службою у Деснянському районі м.Чернігова   виконавчого збору, а тому поведінка відповідача-1 є протиправною.

Як вбачається із матеріалів справи, з рахунку позивача відповідачем 15.08.06р. було списано 6729грн.16коп. Дана сума, згідно з поясненнями представників позивача та відповідача-1, складається із 6711грн.16коп.  виконавчого збору, який стягнутий на підставі постанови державного виконавця  від 08.06.06р., та 18грн.  витрат  виконавчого провадження, які нараховані відповідно до ст.45 Закону України “Про виконавче провадження”, розмір яких відповідає акту №255/13 державного виконавця від 31.07.06р. про витрати на проведення виконавчих дій (а.с.122). Разом з тим, позивачем до прийняття рішення по справі подано заяву від 13.02.07р. про зменшення розміру позовних на 18грн. В  ході нового розгляду даної справи позивач наполягав на своїй заяві та просив стягнути у відшкодування заподіяної шкоди саме 6711грн.16коп. стягнутого виконавчого збору.  Враховуючи, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач праві  до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, такі дії позивача не суперечать закону та не порушують права та інтереси інших осіб, судом заява  позивача прийнята до розгляду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір шкоди у вигляді безпідставно списаної суми виконавчого збору становить 6711грн.16коп.

Матеріалами справи підтверджується, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача-1 з рахунку позивача було безпідставно списано 6711грн.16коп. виконавчого збору, а відтак суд приходить до висновку, що між протиправними діями відповідача-1 та заподіяною шкодою існує причинно-наслідковий зв’язок.

Враховуючи, що відповідно до ст.1173 Цивільного кодексу України, деліктна відповідальність за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, настає незалежно від вини цих органів, наявність вини, як одного із складового елементу цивільної деліктної відповідальності в даному випадку   доказуванню не підлягає.

Як зазначено вище,  на підставі платіжної вимоги №255/13 від  14.08.06р. грошові кошти в сумі 6729грн.16коп. зараховані на рахунок №2798, який  відкривався в 2006р. відповідачу-1 в Управлінні Державного казначейства  України в Чернігівській області як депозитний, про що свідчать довідка відповідача-1 від 19.11.07р. та довідка відповідача-2 від 13.11.07р. №19-23-3-10/2317. При цьому в 2007р. натомість вказаного рахунку відповідачу-1 відкритий депозитний рахунок №3635.

Відповідно до ст.44-1 Закону України “Про виконавче провадження”  на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби  зараховуються грошові суми, стягнені з боржника, а в подальшому грошові кошти саме з депозитного рахунку перераховуються стягувачам.  Як вбачається із платіжного доручення №681 від 13.09.06р. (а.с.124), грошові кошти в сумі 6711грн.16коп. перераховані відповідачем-1 зі свого депозитного рахунку до Державного бюджету України відповідно до п.45 ст.2 Закону України “Про державний бюджет України на 2006р.” та додатку № 1 до цього Закону.   Аналогічна норма міститься в п.45 ст.2  Закону України “Про державний бюджет України на 2007р.”  та в додатку №1 до Закону.

Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного  бюджету  України  та місцевих  бюджетів,  за рішенням,  яке було  прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Згідно з пунктом. 1.5 Порядку примусового списання (стягнення) коштів з рахунків установ і організацій, відкритих в органах Державного казначейства, затвердженого наказом Державного казначейства від 05.10.2001 № 175 (далі - Порядок), якщо в платіжній вимозі та/або супровідних документах до неї не визначено код економічної класифікації видатків, то органи Державного казначейства самостійно визначають коди економічної класифікації видатків, за якими буде здійснюватись примусове списання (стягнення) коштів та/або на які буде накладено арешт (виходячи з економічної сутності платежу).

Пунктом 3.6. визначено, що примусове списання (стягнення) коштів здійснюється за тим самим кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким би здійснювався платіж, якщо б оплата була проведена не примусово; витрати, пов'язані із врегулюванням господарського спору, санкцій за іншими видатками стягуються за кодом 1139 "Оплата інших послуг та інші видатки", у разі відсутності у затвердженому кошторисі доходів та видатків установи зазначеного коду за тим самим кодом, що й саме списання.

Враховуючи, що згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України “Про державну виконавчу службу” шкода заподіяна держаним виконавцем фізичним та юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, заподіяна позивачу шкода в суми 6711грн.16коп., а також понесені ним судові витрати  мають бути стягнуті  з Державного бюджету України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Керуючись Законом України “Про виконавче провадження”, ст.11 Закону України “Про державну виконавчу службу”, ст.ст.1166,1173,1192 Цивільного кодексу України ст.ст.22,49,82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

В  И  Р  І  Ш  И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету  на користь Закритого акціонерного товариства виробничо-торгової фірми “Сіверянка”, м.Чернігів, вул..Малиновського, 36 (ідентифікаційний код 00310143, р/р 7 в ЗАТ “Полікомбанк” м.Чернігова, МФО 353100) 6711грн.16коп. шкоди, 102грн. державного мита та 118грн.витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                               Т.Г.Оленич

Повне мотивоване рішення підписано 26 листопада 2007р.

Суддя                                                                                               Т.Г.Оленич