Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 4/17-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О.В., судді Бухан А.І. , Демченко В.О.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився,

відповідача –не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вхідний № 2890С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 31 липня 2007 року по справі № 4/17-07

за позовом Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, м. Київ

до  Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Автоматвуглерудпром», м. Конотоп, Сумської області

про  стягнення 121212,00 грн.

встановила:

Позивач, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача, Відкритого акціонерного товариства «Науково - дослідний та проектно - конструкторський інститут «Автоматвуглерудпром», 91000 грн. основного боргу, 30212 грн. індексу інфляції, всього - 121212 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 31 липня 2007 року по справі № 4/17-07 (колегія суддів у складі: головуючого судді Лугової Н.П., суддів Костенко Л.А., Моїсеєнко В.М.) в позові відмовлено.

Позивач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 31 липня 2007 року  по справі № 4/17-07 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що місцевим господарським судом не були враховані доводи позивача стосовно того, що хоча в договорі і був обумовлений термін виконання робіт до вересня 2003 року, проте ні згідно договору, ні згідно законодавства не передбачено обов’язку сторони, що не виконала умов договору, повернути сплачені по ньому грошові кошти; передбачено лише право іншої сторони вимагати повернення сплачених за цим договором коштів. Позивач зазначає, що претензія про повернення грошових коштів, сплачених по договору, була пред’явлена після порушення провадження у справі про банкрутство, тобто, позивач вважає, що він має статус поточного кредитора.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце засідання суду був повідомлений належним чином (ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження уповноважений представник позивача отримав 18.09.2007 р., про що свідчить залучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення).

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання апеляційного господарського суду представник відповідача не з‘явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце засідання суду був повідомлений належним чином (ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження уповноважений представник відповідача отримав 18.09.2007 р., про що свідчить залучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення).

Враховуючи те, що явка сторін у судове засідання апеляційним господарським судом не була визнана обов‘язковою, а також те, що жодною із сторін не подано мотивованого клопотання про залучення до справи додаткових доказів або відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, позивач посилався на те, що між ним та відповідачем існували договірні стосунки на підставі укладеного договору, у відповідності з яким позивачем на адресу відповідача перераховані грошові кошти у розмірі 91000 грн. Однак, відповідач своєчасно роботи по договору не виконав, грошові кошти не повернув, що й стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача господарський суд посилався на те, що у відношенні відповідача порушено провадження у справі про банкрутство, здійснена відповідна публікація, однак, позивач (який є конкурсним кредитором), у встановлені законом строки не подав заяву про визнання його вимог у межах розгляду справи про банкрутство.

Матеріали справи свідчать, що 21 листопада 2002 року між Державним департаментом з нагляду за охороною праці, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та ВАТ «Науково-дослідним та проектно-конструкторським інститутом «Автоматвуглерудпром» було укладено договір на створення науково-технічної продукції № 44Д.

Згідно п.1.2. вищевказаного договору, відповідач зобов‘язувався завершити розроблення та впровадження на шахтах автоматизованої системи контролю пиловибухобезпеки та захисту мережі гірничих виробок від вибухів пилу.

У відповідності до додатку 2 до договору № 44Д був затверджений календарний план виконання НДДКР, згідно якого передбачені договором роботи складалися з 6 етапів.

Додатковою угодою №2 від 16.10.2003 р. до зазначеного договору було внесено зміни до календарного плану, згідно яких виконані роботи складалися з 5 етапів та повинні були бути закінчені в грудні 2003 року.

Згідно п.3.1 договору вартість виконання робіт визначається відповідно до протоколу погодження договірної ціни та розрахунком кошторисної вартості і становить 150000 грн., в т.ч. у 2002 році 80000 грн. П. 3.4 договору передбачено здійснення попередньої оплати у розмірі 25% вартості робіт поточного року – 20000 грн.

Як свідчать матеріали справи, зокрема акти здачі-приймання науково-технічної продукції №1 від 26.12.2002р. та №2 від 20.04.2004р. відповідачем було виконано перший та другий етапи робіт всього на загальну суму 91000 грн., при цьому, як зазначає позивач, другий етап робіт було виконано відповідачем з порушенням терміну, передбаченого додатком № 2 до додаткової угоди №2.

На виконання умов договору, позивач перерахував відповідачеві кошти в сумі 91000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№1919 від 26.11.2002 р. на суму 20000 грн., 448 від 12.03.2003 р. на суму 60000 грн., 1290 від 22.04.2004 р. на суму 11000 грн. При цьому, у доданих до матеріалів справи платіжних дорученнях зазначено, що грошові кошти перераховані як оплата (попередня оплата) за виконані роботи по першому та другому етапу згідно з актами здачі-прийняття.

Як вказує позивач, передбачені третій - п'ятий етапи роботи відповідач не виконав, чим порушив пункт 2.3 укладеного між сторонами договору. Відповідачем доказів виконання вказаних етапів робіт також не надано.

Таким чином, матеріалами справи встановлено факт виконання відповідачем першого та другого етапу робіт згідно з умовами укладеного між сторонами договору та додатків до нього, факт повної оплати цих робіт та факт невиконання третього-п‘ятого етапів робіт станом на грудень 2003 р. (строк закінчення робіт, встановлений додатковою угодою № 2 та додатками до неї).

07.09.2005 року позивачем на адресу відповідача направлена претензія про повернення перерахованих коштів з урахуванням індексу інфляції.

Листом від 04.10.2005 р. відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні його претензії, посилаючись на те, що 3-5 етапи робіт не були виконані через відсутність з боку позивача фінансування. Крім того, відповідач вказував, що у відношенні нього порушена процедура банкрутства, сформований та затверджений судом реєстр кредиторів, в яких позивач відсутній, оскільки заяву про визнання його вимог не подавав.

До матеріалів справи відповідачем також залучені докази того, що ухвалою господарського суду Сумської області від 21.12.2004р. було порушено провадження по справі про банкрутство ВАТ «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Автоматвуглерудпром» (справа №12/141-04), про що 01 березня 2005 року в газеті «Голос України» № 38 було опубліковано оголошення. Ухвалою від 05.05.2005 р. затверджений реєстр вимог кредиторів (в який позивач не включений у зв‘язку з неподанням відповідної заяви про визнання його вимог).

Посилання позивача на те, що він не повинен був звертатися до суду з заявою про визнання вимог в порядку ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки не є конкурсним кредитором є безпідставними та не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки згідно зі ст. 11 ч. 15 названого Закону передбачено право на подання заяв з грошовими вимогами до боржника після публікації оголошення про банкрутство всім кредиторам незалежно від настання строку виконання зобов‘язань.

Оскільки правовіднисини між сторонами виникли у 2002 році, строк дії договору скінчився у грудні 2003 року, а публікація оголошення про банкрутство відповідача здійснена 01.03.2005 р., позивач мав право та можливість направлення претензії про повернення грошових коштів починаючи з 2004 року, разом з тим, відповідним правом не скористався.

Таким чином, той факт, що претензія про повернення грошових коштів сплачених по договору була пред’явлена після порушення провадження у справі про банкрутство, не дає позивачу правових підстав вважати себе поточним кредитором.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем також не надано жодних правових підстав щодо правомірності позовних вимог про стягнення 91000 грн., оскільки, як встановлено вище, відповідні грошові кошти сплачені ним за фактично виконані роботи по першому та другому етапу, які підтверджені відповідними актами. Невиконання відповідачем послідуючих етапів робіт не є безумовною підставою для повернення грошових коштів, сплачених за фактично виконані роботи (науково-технічну продукцію).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На цій підставі колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Сумської області  від  31 липня 2007 року у справі  № 4/17-07 прийнято без порушень норм матеріального  та процесуального права, які б могли бути підставами для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК, України, судова колегія,

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 31 липня 2007 року по справі № 4/17-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Шевель О.В.

Судді                                                                    Бухан А.І.

Демченко В.О.