ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06.07.07
Справа № 10/239пн(13/316пн)

Суддя  господарського суду Луганської області  Мінська Т.М., розглянувши матеріали
справи за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, смт.
АДРЕСА_1

до Регіонального відділення Фонду Державного майна України  в Луганській області, м. Луганськ

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача -Марківське районне бюро технічної інвентаризації,

смт. Марківка

про визнання права власності

в  присутності
представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1. - паспорт серії НОМЕР_1виданий Марківським
РВ УМВС України в Лугагській області від 16.03.05., ОСОБА_2., паспорт серії
НОМЕР_2виданий Марківським РВ УМВС України в Лугагській області від 16.03.05.;

від відповідача -Сафонов Д.О. - нач.юр.відділу, довіреність № 69
від 10.05.07.

від
третьої особи -не прибув

У судовому засіданні
03.07.2007 р. була  оголошена  перерва
до  06.07.2007 р.

Предмет позову:

Позивачем заявлена вимога
про визнання за ним права власності на частку вбудованого нежитлового
приміщення площею 76,6 м2 в одноповерховій будівлі автовокзалу, що розташоване
в смт. АДРЕСА_1вул. АДРЕСА_2Луганська область, у розмірі 10,7 м2 яка в
ідеальних долях становить 107/766 цього приміщення.

Заявою від 11.08.2006 р.
позивач змінив предмет позову, та просив суд визнати за ОСОБА_1право власності
на частку вбудованого нежитлового приміщення площею 76,6 м2 в одноповерховій
будівлі автовокзалу, що розташоване в АДРЕСА_2 Луганської області, у розмірі
10,7 м2, яка в ідеальних долях становить 14/100 (чотирнадцять сотих)  цього приміщення.

Дослідивши  матеріали
справи,  додатково  надані
документи,  заслухавши  представника
позивача,   суд

в с т а н о в и в:

Між сторонами по справі 21.11.2001 р. був укладений договір оренди
державного майна № НОМЕР_3,  відповідно
до якого з урахуванням додаткових угод відповідач передав позивачу в строкове
платне користування вбудоване не житлове приміщення буфету площею 65,9 м2 в
одноповерховій будівлі автовокзалу за адресою Луганська область, смт.
АДРЕСА_1пл. АДРЕСА_2 на строк до 21 листопада 2006 року.

12 березня 2002 року виконавчим комітетом Марківської селищної
ради було прийнято рішення “Про надання дозволу на реконструкцію приміщення
буфету Марківської автостанції під магазин “Продукти” в с. АДРЕСА_1АДРЕСА_2)
гр. ОСОБА_1.”

Листом від 27.10.2003 р. № НОМЕР_4 (а.с.  38, т. 1)
відповідач надав позивачу дозвіл на реконструкцію орендованого
приміщення площею 65,9 м2 за рахунок власних коштів орендаря на підставі
одержаних позивачем дозволів на виконання будівельних робіт виданого
Марківською районною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролюНОМЕР_5та
НОМЕР_6.

Позивачем за власних рахунок, що підтверджується наявними в
матеріалах справи документами на закупівлю будівельних матеріалів була
здійснена реконструкція вбудованого нежитлового приміщення буфету Марківської
автостанції за адресою АДРЕСА_2.

12 листопада 2004 року актом державної технічної комісії про
прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію був прийнятий після
завершення реконструкції магазин “Продукти” за адресою смт. АДРЕСА_1пл.
АДРЕСА_2.

Згідно здійсненої третьою особою інвентаризації нежитлового
вбудованого приміщення за адресою смт. АДРЕСА_1пл. АДРЕСА_2 площа приміщення
після реконструкції здійсненої позивачем становить 76,6 м2.

Таким чином,  розмір
новоствореного в результаті реконструкції здійсненої позивачем приміщення  збільшено
на 10,7 м2, яка в ідеальних долях становить 14/100 (чотирнадцять
сотих)  цього приміщення.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з
позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на частку
вбудованого нежитлового приміщення площею 76,6 м2 в одноповерховій будівлі
автовокзалу, що розташоване в АДРЕСА_2 Луганської області, у розмірі 10,7 м2,
яка в ідеальних долях становить 14/100 (чотирнадцять сотих)  цього приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує зокрема положеннями ст. 12 Закону
України “Про власність”, ст. 23 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на
необґрунтованість доводів позивача щодо створення нової речі, на наявність права
власності позивача лише на поліпшення, які можуть бути відокремлені від майна
без заподіяння йому шкоди.

Постановою Вищого
господарського суду України від 13.02.2007р. рішення господарського суду
Луганської області від 15.08.2006р. та постанова Луганського апеляційного
господарського суду від 14.11.2006р. у справі № 13/316пн скасовані та справу
передано на новий розгляд.  У даній  постанові
Вищий господарський суд України звертає увагу,  що
з  вищевказаних судових рішень
вбачається, що  при  вирішенні
спору  суди  не керувались
Законом України “Про оренду державного та комунального майна ”,  не досліджували  умови
договору  оренди  та
інші докази  у   справі
відносно  його  умов, вказавши, що при  новому
розгляді  слід  усунути
ці  порушення,  повно
і  всебічно дослідити
обставини  справи.

Відповідно  до ст. 11-2
ГПК України  на виконання
вказівок, зазначених в   Постанові  Вищого господарського суду України від
13.02.2007р.,  судом  досліджено
умови  договору  оренди
між  сторонами   від
21.11.2001 р. стосовно
регулювання  цим  договором
і Законом України  “Про оренду
державного та комунального майна”
спірних  правовідносин.

Пунктом 11.9.  договору
оренди  державного  майна
№  НОМЕР_3  від
21.11.2001р.  встановлено:
вартість  поліпшень  орендованого майна,  які  неможливо  відокремити
від  цього  майна
без  заподіяння  йому
шкоди,  здійснених  орендарем
під час  дії  даного договору  оренди
за рахунок власних коштів  та  за
письмовим  дозволом  орендодавця
(невідокремлені  поліпшення),  підлягає
компенсації  у випадку  приватизації
об'єкту  оренди, в  порядку,
визначеному чинним законодавством
та  договором купівлі
-продажу.

У  випадку
припинення  дії або  розірвання
цього договору  до  приватизації
майна,  яке  є
об'єктом  оренди за  цим договором,  та  в  інших випадках,  вартість
невідокремлених   поліпшень  компенсації не  підлягає.

Також  пунктом 6.2.
вказаного договору
передбачено,  що  Орендар
має  право  з
дозволу Орендодавця проводити реконструкцію і технічне переустаткування
орендованого майна,  що  зумовлює
підвищення  його  вартості,
при  цьому  проектна
документація на проведення
означених робіт підлягає узгодженню з балансоутримувачем.

При  вирішенні
даного  спору  суд
виходить  із наступного:

Спірні  правовідносини  виникли
з  2001 року,   відтак
регулюються  Законом України  «Про власність»,   Цивільним Кодексом України  (надалі -ЦК України),  Законом України “Про оренду державного та
комунального майна ”.

Згідно  статті 23
Закону України “Про оренду державного та комунального майна ”:

Передача майна в
оренду не припиняє права власності на  це
майно.     В разі  переходу права власності до інших осіб
договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Орендареві    належить
право  власності  на
виготовлену продукцію,  в тому
числі у  незавершеному  виробництві,
та  доход (прибуток),   отриманий
від  орендованого  майна,
амортизаційні відрахування на майно,
що є власністю орендаря, а також на набуте орендарем  відповідно до законодавства інше майно.

Амортизаційні  відрахування на орендовані цілісні майнові
комплекси   підприємств,  їх
структурні  підрозділи,  будівлі
та споруди  нараховує  та
залишає  у  своєму
розпорядженні орендар.
Амортизаційні  відрахування на
орендовані приміщення, частини будівель і споруд  та
інше окреме індивідуально визначене майно нараховує та   залишає
у  своєму  розпорядженні
підприємство, господарське
товариство,   створене   в
процесі   приватизації
(корпоратизації),  на  балансі якого знаходиться це майно.

Амортизаційні
відрахування  використовуються  на
відновлення орендованих основних фондів.

Орендар має право
за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено   договором
оренди,   за   рахунок
власних  коштів здійснювати  реконструкцію,  технічне
переоснащення,   поліпшення
орендованого майна.

Право власності  на
майно,  придбане  орендарем
за  рахунок амортизаційних
відрахувань,  належить власнику
орендованого майна, якщо інше не передбачено договором оренди.

Судом  встановлено,
що  реконструкція  орендованого
приміщення  здійснювалась  не за  рахунок
амортизаційних відрахувань,
а  за  рахунок
власних  коштів  позивача.

А  частиною
2  ст. 27  вказаного
Закону  встановлено,  що
орендар вправі залишити за собою проведені ним  поліпшення орендованого майна, здійснені за
рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без
заподіяння йому шкоди.

Якщо  орендар
за  рахунок  власних коштів здійснив за згодою
орендодавця   поліпшення   орендованого   майна,
які   неможливо відокремити  від
майна  без  заподіяння
йому шкоди, орендодавець зобов'язаний
компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих
поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому
законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких  поліпшень, якщо інше не визначено договором
оренди.

Вартість
поліпшень орендованого  майна,  зроблених
орендарем без  згоди  орендодавця,
які  не  можна відокремити без шкоди для майна,
компенсації не підлягає.

Таким  чином,
судом  досліджено   умови
договору  оренди  державного
майна  №  НОМЕР_3
від  21.11.2001р.  і
вимоги Закону України “Про оренду державного та комунального майна
”.  Суд
вважає,  що  спірне
питання  не  врегульовано
ані  вказаним  договором,
ані  ст. 27 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна ”,
на  яку  посилається
відповідач.

На  думку
суду,  слід  розрізняти
поліпшення  орендованого
майна,  про  яке
йдеться  в ст.  27
Закону України “Про оренду державного та комунального майна ”  і
в  п.  11.9.
договору  оренди  державного
майна  №  НОМЕР_3
від  21.11.2001р.  від
реконструкції,   в  результаті
якої  створена нова  річ.

Правовідносини  із  створення
нової  речі  в
результаті  поліпшення  орендованого державного   майна
стали  врегульованими   Законом
України “Про оренду державного та комунального майна ”  лише  в
результаті  внесення  змін
і  доповнень  до
цього Закону  Законом N 997-V  від 27.04.2007.,  а
саме  доповнена ст. 23  вказаного Закону  новим пунктом «Якщо  в
результаті  поліпшення,  зробленого орендарем  за
згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у
частині необхідних витрат на поліпшення,
якщо інше не передбачено договором
оренди.».    З  вказаного
також  вбачається,  що
законодавець  розрізняє   окремо
такі  поліпшення,  в
результаті  яких створено нову
річ.

Відтак,   спірні
правовідносини  необхідно  вирішувати
відповідно  до   вимог
ч. 2 ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна
”, ст. 331,  355, 356, 778  Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України  (надалі -ЦК України)   право
власності  на нову річ,  яка виготовлена (створена) особою,  набувається нею,  якщо інше не встановлено договором  або законом.
Особа, яка  виготовила  (створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї речі.

Згідно ч. 4 ст. 778 Цивільного кодексу України якщо   в
результаті  поліпшення,  зробленого
за  згодою наймодавця,  створена нова  річ,
наймач  стає  її  співвласником.

Діюче  законодавство
також  передбачає  можливість
існування  спільної власності  держави
і  фізичної  особи.

Ст. 355  ЦК України
передбачено, що право  спільної
власності  виникає з підстав,  не заборонених законом,  тобто
коло таких  підстав  не
обмежено.

Відповідно до ст.
356 ЦК України  власність двох або більше
осіб із визначенням часток кожного з них у праві  власності є спільною частковою
власністю.  Суб'єктами  права
спільної часткової власності
можуть бути фізичні  особи,
юридичні особи, держава,
територіальні громади.  В  даному
випадку  позивач  стає
власником новоствореної
речі,   а  відповідач
залишається  власником  речі
(приміщення),  яке  було
передано  в  оренду.
При  цьому  позивач
не набуває  права  власності
на  державне  майно.

На  думку суду,  позивачем
в результаті  реконструкції  створена саме
нова  річ,    оскільки
в  результаті  реконструкції
створено  об'єкт,  оскільки
актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом
об'єкта в експлуатацію був прийнятий після завершення реконструкції магазин
“Продукти”.  Спосіб  визначення
ідеальної  долі   позивача
в  цьому  новому
об'єкті,  виходячи  із
розміру  площі,  на
яку  збільшився  об'єкт
нерухомості,   не  суперечить
законодавству.   Поняття  нової
речі  визначено  ст.
179  ЦК України  як
предмет матеріального світу, щодо якого
можуть виникати  цивільні
права  та
обов'язки,     при  цьому
поняття  речі  не
пов'язано  з можливістю  її
відокремлення  в  натурі.

Згідно  ст.  16
ч. 2  цього  Кодексу
одним  із  способів
захисту   цивільних прав  є
визнання  права.

За таких обставин позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 44,49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
позивача по справі оскільки відсутні неправомірні дії з боку відповідача.

Керуючись ст. 44,49, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, Луганська
область, Марківський район, смт. АДРЕСА_1АДРЕСА_3 ідентифікаційний код  НОМЕР_7право власності на частку вбудованого
нежитлового приміщення площею 76,6 м2 в одноповерховій будівлі автовокзалу, що
розташоване в АДРЕСА_2 Луганської області, у розмірі 10,7 м2, яка в ідеальних
долях становить 14/100 (чотирнадцять сотих)
цього приміщення.

3. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного
строку з дня його підписання відповідно до вимог  ст. 84 ГПК України.

Рішення,  виготовлене   відповідно до вимог  ст. 84 ГПК України,  підписано
11.07.2007.

Суддя                                                                          Т.М.Мінська