ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 20-8/063

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційне подання заступника прокурора міста Севастополя

на рішення господарського суду міста Севастополя від 15.06.2005

та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.11.2005

зі справи № 20-8/063

за позовом прокурора Балаклавського району міста Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі –Відділення), м. Севастополь,

до комунального підприємства "Комунальщик" (далі –Підприємство),            м. Севастополь,

про стягнення 5 800 грн.,

за участю представників:

позивача –не з’явився,

відповідача –не з’явився,

Генеральної прокуратури України –Дубаса В.А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2005 року прокурор Балаклавського району міста Севастополя в інтересах держави в особі Відділення звернувся до господарського суду міста Севастополя з позовом про стягнення з Підприємства 5 800 грн. штрафних санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів на підставі статей 19, 20 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII "Про  основи  соціальної  захищеності  інвалідів  в  Україні"  (далі  –Закон № 875).

Рішенням названого суду від 15.06.2005 (суддя Ткаченко М.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.11.2005 (колегія суддів у складі: Лисенко В.А. –головуючий суддя, судді Заплава Л.М., Маслова З.Д.), у позові відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано спливом строку позовної давності.

У касаційному поданні до Вищого господарського суду України заступник прокурора міста Севастополя просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати через неправильне застосування ними норм матеріального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відзиви на касаційне подання не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційного подання.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши прокурора, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційного подання з урахуванням такого.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо правомірності стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону № 875.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з статтею 8 Закону № 875 державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров’я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434, Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 цього ж Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

За змістом статті 20 Закону № 875 саме Фонду соціального захисту інвалідів надано право стягнення адміністративно-господарських санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, апеляційним господарським судом у порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.02.2006 касаційне подання заступника прокурора міста Севастополя на рішення господарського суду міста Севастополя від 15.06.2005 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.11.2005 разом з матеріалами справи № 20-8/063 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.06.2007 відмовлено у відкритті касаційного провадження за зазначеним касаційним поданням заступника прокурора міста Севастополя та справу повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень, постановлених не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд господарським судом апеляційної інстанції публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятого ним рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне подання заступника прокурора міста Севастополя задовольнити частково.

2. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.11.2005 зі справи № 20-8/063 скасувати.

Справу передати до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя                В. Селіваненко

Суддя                                                                                                 І.Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б.Львов