ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007 р.
№ 8/304/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Добролюбової Т.В.,
Рогач Л.І.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя

на рішення
господарського суду Запорізької області від 19.12.2006

та постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 21.03.2007

у справі
№ 8/304/06

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя

до
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі

про
стягнення 539,00грн.

за участю представників сторін:

від позивача:

не з'явилися

від відповідача:

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 25.05.2007, надіслана сторонам у справі –05.06.2007), проте сторони не скористалися наданим їм статею 22 Господарського процесуального кодексу України правом щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.06.2007 № 02-12.2/132 у зв’язку з перебуванням судді    Гоголь Т.Г. у відпустці для розгляду касаційної скарги у справі № 8/304/06 господарського суду Запорізької області призначено колегію суддів у складі: Добролюбова Т.В - головуючий, судді: Рогач Л.І., Продаєвич Л.В.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі про стягнення 539,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення статті 26 Закону України "Про електроенергетику", пункту 1.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, було здійснено самовільне підключення до електромереж і бездоговірне електроспоживання адміністративного будинку, про що свідчить акт про порушення від 04.08.2003 №2104.

У відзиві на позов Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.12.2006 (суддя: Попова І.А.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 21.03.2007 (судді: Мойсеєнко Т.В. –головуючий, Шевченко Т.М., Яценко О.М.) –у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення вмотивовані тим, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється тривалістю у три роки, який позивачем пропущений.

Не погоджуючись із прийнятими судовими актами, Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову у справі, позов задовольнити.

Скаржник вважає, що судові акти прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 261, 267, 530 Цивільного кодексу України, пункту 6 Перехідних та прикінцевих положень цього Кодексу, Закону України "Про електроенергетику", Правил користування електричною енергією, затв. постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 в редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 22.08.2002 №928 та наполягає на тому, що в даному випадку строк позовної давності не сплинув, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, строк виконання обов'язку вважається невизначеним, а тому підлягають застосуванню приписи частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, повноту встановлення обставин справи і проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке:

В силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України  касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача нарахованої згідно акта про порушення правил користування електричною енергією від 04.08.2003 №2104 недоврахованої внаслідок встановленого правопорушення (самовільного підключення до електромереж електропостачання) вартості електричної енергії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскільки ця можливість є суб'єктивним правом, що виникає за наявності певних юридичних фактів (складу правопорушення тощо), то вона може бути припинена таким юридичним фактом як закінчення строку позовної давності.

Статею 257 зазначеного Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 цього Кодексу).

Виходячи з наведених норм суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі ретельної правової оцінки наявних у справі документів, встановили початок перебігу строку позовної давності з 04.08.2003 року та відповідно його закінчення 04.08.2006 року та визнали, що з позовом про стягнення вартості електричної енергії позивач звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій враховуючи початок перебігу строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався про порушення відповідачем правил користування електричною енергією та неподання позивачем за таких обставин клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, а також надання суду доказів поважності його пропуску.

Судами правомірно прийнято посилання Державної податкової інспекції на пропуск позивачем строку позовної давності та враховані приписи частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про відлік початку перебігу строку позовної давності з посиланням на частину 2 статті 530 Цивільного кодексу України - з моменту направлення відповідачеві 27.09.2006 року платіжної вимоги –доручення, оскільки такі доводи зводяться до оцінки з'ясованих судами обставин справи, аналіз судом касаційної інстанції цих посилань означає фактичну перевірку доказів, що відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України  є перевищенням наданих касаційному суду повноважень.

Натомість, згідно з імперативними вимогами частини 2 статті 111 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі не допускаються посилання на недоведеність обставин справи. Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування прийнятих у цій справі судових актів.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2006 та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 21.03.2007 у справі № 8/304/06 –залишити без змін.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж –залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Л. Рогач

Суддя
Л. Продаєвич