АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

09.07.07
Справа  № 1/207-30/81

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської
М.В.

суддів:
Кордюк Г.Т.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
від 23.05.2007 р. без номера

на ухвалу Господарського
суду Львівської області від 14.05.2007 р.

у справі № 1/207-30/81

за позовом ОСОБА_1,
м.Львів

до відповідача-1 Регіонального
відділення ФДМ України по Львівській області, м.Львів

до відповідача-2 ФДМ
України, м.Київ

до відповідача-3 ВАТ
“Львівський меблевий комбінат”, м.Львів

за участю третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1) ПП
“Торгова організація виробника “В.О. й КОМ”, м.Львів

2) Львівської
міської ради, м.Львів

3) Сихівської
районної адміністрації, м.Львів

за участю прокуратури
Львівської області, м.Львів

про визнання
недійсною угоди з продажу акцій ВАТ “Львівський меблевий комбінат” в частині
продажу акцій на вартість гуртожитку по АДРЕСА_1 (з врахуванням уточнення
позовних вимог, а.с.80-82, Том 2/Всього - 2)

За участю представників:

від прокуратури Львівської області
- Мельничук Ю.І. (старший прокурор відділу представництва
інтересів громадян і держави в судах, службове посвідчення № 370 від 07.02.2002
р.);

від позивача -ОСОБА_2
(представник, довіреність НОМЕР_1 від 18.09.2006 р. в матеріалах справи,
а.с.31, Том 1/Всього - 2);

від відповідача-1 -Бриковський
О.Я. (головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу, довіреність від
10.01.2007 р. № 11-169 в матеріалах справи, а.с.32, Том 1/Всього - 2),

від відповідача-2 -
Бриковський О.Я. (головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу
Регіонального відділення ФДМ України по Львівській області, довіреність від
19.01.2007 р. № 58 в матеріалах справи, а.с.33, Том 1/Всього - 2),

від відповідача-3 -Картушина
О.Л. (юрисконсульт, довіреність від 03.01.2007 р. без номера в матеріалах
справи);

від третьої особи-1 -
Картушина О.Л. (представник, доручення від 03.01.2007 р. без номера в
матеріалах справи),

від третьої особи-2 -не
з”явився,

від третьої особи-3 -
не з”явився

Прокурору, представникам сторін і
третьої особи роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.ст.22, 27, 29 ГПК
України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки ні прокурор, ні жодна зі
сторін не заявляли клопотання про здійснення технічної фіксації судового
процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1
ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 14.05.2007 р. (суддя Мороз Н.В.) провадження у справі №
1/207-30/81 припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки даний
спір не є корпоративного характеру, то не підлягає вирішенню в господарськах
судах України.

Позивач з даною ухвалою не
погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого
господарського суду скасувати, а справу передати на розгляд Господарського суду
Львівської області з підстав неправильного застосування норм процесуального
права.

Вимоги апеляційної скарги базуються
в основному на тому, що Законом України “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів” від 15.12.2006 р. № 483-У, який набрав
чинності з 29.12.2006 р., внесено зміни до ст.30 Закону України “Про
приватизацію державного майна” від 04.03.1992 р. № 2163-ХП, згідно з якою спори
щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із
публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів,
вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським
процесуальним кодексом України. Таким чином, дана справа підлягає розгляду в
господарському суді.

У судовому засіданні прокурор
підтримує вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник ФДМ України та його
регіонального відділення по Львівській області щодо питання підвідомчості та
підсудності даної справи не мав жодних пояснень.

Відповідач-3 і третя особа-1
просять ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу
-без задоволення з підстав, викладених у них.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення
прокурора, представників сторін і третьої особи, колегія Львівського
апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу Господарського суду
Львівської області від 14.05.2007 р. у справі № 1/207-30/81 слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

При цьому колегія виходила з
наступного.

За загальним правилом, поняття
підвідомчості визначається законодавчими актами України. У господарському
процесі підвідомчість -це визначена законом сукупність повноважень господарських
судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так стаття 12 ГПК
України визначає категорії справ, які підвідомчі господарським судам.

Згідно з п.1 ч.1 ст.12 ГПК України
в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів” від 15.12.2006 р. № 483-У, який набрав чинності з
29.12.2006 р., господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів,
у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про
приватизацію державного житлового фонду.

Виходячи зі змісту цих норм, спір є
корпоративним і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства в тому
разі, якщо він виник із корпоративних відносин, тобто відносин, що виникають,
змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч.3 ст.167 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.167 ГК України
під корпоративними правами слід розуміти права особи, частка якої визначається
у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією,
отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у
разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними документами.

Як вбачається з прохальної частини
уточненої позовної заяви, предметом судового розгляду в даній справі є вимога
про визнання недійсною угоди з продажу акцій ВАТ “Львівський меблевий комбінат”
в частині продажу акцій на вартість гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с.82, Том
2/Всього - 2).

Позивач не обгрунтував, які саме
його права й охоронювані законом інтереси порушені в процесі приватизації. У
позовній вимозі не ставиться вимога про визнання недійсною угоди з приватизації
меблевого комбінату в частині включення в склад цілісного майнового комплексу
гуртожитку і т.п.

Невірним є тлумачення скаржника
ст.30 Закону України “Про приватизацію державного майна” від 04.03.1992 р. №
2163-ХП в редакції Закону України від 15.12.2006 р. № 483-У, який набрав
чинності з 29.12.2006 р., оскільки з врахуванням ст.ст.12, 54 ГПК України
позовна заява повинна містити обгрунтування порушення саме корпоративного права
чи інтересу під час приватизації тощо, що не дотримано позивачем. У даному
випадку має місце захист порушених житлових прав, на який не поширюється
юрисдикція господарських судів.

Враховуючи вищенаведене, на думку
колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначив характер спору та вірно
застосував норми процесуального права, припинивши провадження у справі, так як
даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Отже, з огляду на вище викладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала
Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально
необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини,
а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування
оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.п. „г” п.2 ст.3
Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” № 7/93 від 21.01.1993 р.
з наступними змінами та доповненнями та п.35 Інструкції про порядок обчислення
та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної
податкової інспекції України від 22.04.1993 р. № 15, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 19.05.1993 р. за № 50, з наступними змінами та
доповненнями державне мито не сплачується з апеляційних скарг на ухвали
господарських судів. Оскільки скаржником помилково сплачено державне мито на
суму 110 (сто десять) грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу
Господарського суду Львівської області від 14.05.2007 р. у справі №
1/207-30/81, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне видати довідку
про повернення держмита.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103,
105-106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду
Львівської області від 14.05.2007 р. у справі № 1/207-30/81 залишити без змін,
а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Видати довідку про повернення
державного мита.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

5. Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Г.Т.Кордюк

Суддя
Л.Л.Давид