ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 р.
№ 7/78

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Михайлюка М.В.,
Воліка І.М.,
Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 р.

у справі
№ 7/78 господарського суду м. Києва

за позовом
Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до
Державного підприємства "Укрконверсбуд"

про
зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

позивача
Барамикіна В.А.,

відповідача
Горобчук О.В.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.02.2007 р. у справі № 7/78 (суддя: Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 р. (судді: Капацин Н.В., Смірнова Л.Г., Пашкін С.А.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд господарського суду м. Києва. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний  господарський суд, 27.09.2002 р. сторони уклали договір № 123, відповідно до умов якого відповідач зобов’язався передати позивачу обсяги будівельно-монтажних робіт у вартісних та натуральних показниках, які уречевлені в об’єктах незавершеного будівництвом житла (далі - об’єкт), які визначаються в додатку до цього договору, а відповідач зобов’язався прийняти їх і сплатити за них визначену за угодою сторін ціну.

Згідно додатку № 1 до договору відповідач мав передати позивачу тридцять квартир загальною площею 1605,3 м. кв.

Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 договору відповідач зобов’язався протягом 10 днів з моменту підписання додатку передати позивачу об’єкт, визначений у ньому. Передача об’єкта відповідачем і її прийняття позивачем засвідчується актом приймання-передачі, який підписується сторонами.

Згідно акту приймання-передачі № 1 від 27.09.2002 року відповідач передав, а позивач прийняв обсяги будівельно-монтажних робіт у вартісних та натуральних показниках, які уречевлені в об’єктах незавершеного будівництвом житла по вул. Металістів у м. Овруч Житомирської області, всього 15 квартир загальною площею 778,8 км2 на загальну суму 970283,56 грн.

На виконання зобов’язань позивач у договірний строк розрахувався з відповідачем, сплативши 970283,56 грн.

Обов’язок доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується і позивача, який при зверненні до суду з даним позовом повинен був довести факт наявності зобов’язання відповідача передати позивачеві завершені будівництвом 15 квартир.

Оскільки будь-яких змін до договору сторони не вносили, а зобов’язання за договором щодо передачі обсягів будівельно-монтажних робіт у вартісних та натуральних показниках, які уречевлені в об’єктах незавершеного будівництвом житла по вул. Металістів у м. Овруч Житомирської області, всього 15 квартир загальною площею 778,8 кв.м. на загальну суму 970283,56 грн., виконані сторонами належним чином, що документально підтверджено матеріалами справи, судова колегія погоджується з висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій щодо належного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором.

При цьому, апеляційний господарський суд відхилив посилання позивача на зобов’язання відповідача передати позивачеві завершені будівництвом 15 квартир, оскільки зазначені вимоги є такими, що не відповідають суті та змісту укладеного сторонами договору. Наданий суду акт прийому-передачі № 1 від 27.09.2002 р. не було прийнято апеляційним господарським судом як належний доказ на підтвердження позовних вимог, оскільки він лише констатує факт передачі відповідачем позивачеві об’єкту відповідно до умов договору.

Господарський суд апеляційної інстанції критично оцінив посилання позивача на зобов’язання відповідача виконати умови договору, передбачені підпунктами 3.2., 3.3 та 3.4 п. 3 договору щодо підготовки документів та здійснення дій з приводу переоформлення права власності на спірні об’єкти та сприяння щодо переоформлення права користування земельною ділянкою, оскільки зазначені вимоги не були предметом розгляду у даній справі під час розгляду справи в суді першої інстанції, а відповідно до приписів ч. 3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обгрунтованою.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу  України  касаційна  інстанція  не має  права  встановлювати  або  вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені  у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність  того чи іншого доказу,  про перевагу  одних  доказів  над  іншими,  збирати  нові  докази  або додатково  перевіряти  докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 року у справі № 7/78 залишити без змін.

Головуючий,  суддя                                                                  М. Михайлюк

Судді:                                                                                      І. Волік

Н. Дунаєвська