ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12.11.07                                                                                           Справа№ 5/275А

за позовом ЗАТ «Львівський керамічний завод», м.Львів

до відповідача  ВК Львівської міської ради, м.Львів

про спонукання до вчинення дій

Суддя Петрик І.Й.

Секретар судового засідання Печений С.М.

За участю представників:

від позивача: М.Бек гол. правління, Л.Максимець - представники

від відповідача: М.Косандяк - представник

Особам, які беруть участь у справі          роз”яснено їх права та обов”язки передбачені ст.ст. 49,51 КАС України.

Суть спору: Позов заявлено ЗАТ “Львівський керамічний завод”, м.Львів до виконавчого комітету Львівської міської ради про спонукання до вчинення дій, а саме: зобов”язати виконавчий комітет Львівської міської ради компенсувати позивачу безпідставно проведене відселення 26 сімей, шляхом виділення позивачу 809,71 кв.м. житлової площі.

Ухвалою господарського суду Львівської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 10.10.07р. Для об”єктивного  та всестороннього вирішення спору розгляд справи відкладався з підстав, викладених  в ухвалі суду від 10.10.07р. на 25.10.07р. Ухвалою суду від 25.10.07р. розгляд справи відкладено на 08.11.07р.

В судове засідання  08.11.07р з”явились позивач та його представник  а також  представник відповідача.

Представник позивача позов підтримав, відповідач проти позову заперечив, письмового заперечення суду не надав. Для надання можливості підготовки письмового заперечення проти позову в судовому засіданні було оголошено перерву до  9 год. 00 хв. 12.11.07р.

В засідання суду 12.11.07р. з”явилися представники сторін. Представником відповідача надано суду і стороні  письмове заперечення проти позову.

Клопотання представника позивача про витребування  у ВК Львівської міської ради доказів отримання від Львівського облвиконкому коштів для будівництва житла для працівників державного підприємства “Львівський керамічний завод” відхилено судом,  як таке що не має відношення для вирішення даного спору по суті.

Розглянувши матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази у справі, суд встановив наступне.

В 1989 році Міністерством будматеріалів УРСР були передані кошти в сумі 600 000 руб. Львівському облвиконкому з цільовим призначенням а саме: будівництво житла для працівників державного підприємства “Львівський керамічний завод”.

В 1990р. виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів було прийнято рішення № 582 від 13.12.1990р. “Про надання дозволу Львівському керамічному заводу на знос малоповерхової житлової забудови  в санітарно-захисній зоні заводу по вул. Сяйво 69,81 та вул. Невеликій 3,4,10,12 в м.Львові.” Це рішення було затверджено рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 152 від 01.04.1991р. “Про знесення житлових будинків”

Позивач стверджує що для організації санітарно-технічної зони, протягом 1991-2002рр. ЗАТ “Львівський керамічний завод” провів відселення 26 сімей за рахунок своїх лімітів, на що товариством було виділено 809,71 кв.м. житлової площі призначеної для працівників підприємства.

Позивач мотивує свій позов тим, що потреби в створенні санітарно-технічної зони не було, а отже не було потреби в знесенні перерахованих вище будинків.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав суду письмове заперечення і зазначив що:

в той час коли “Львівський керамічний завод” був державним підприємством,  будівництво житла для працівників підприємства проводилось виключно за державний кошт, це підтверджує сам позивач в своїй заяві вказуючи про отримані облвиконкомом 600 000 руб. для будівництва житла.

Після проведеної приватизації підприємства “Львівський керамічний завод” став закритим акціонерним товариством отримавши у власність нерухомість, яка раніше була державною власністю, мова йде про цехи, виробниче устаткування та ін. Стосовно будівництва житла і так званих лімітів, яке фінансувалося виключно за державні кошти, закрите  акціонерне товариство “Львівський керамічний завод”не має жодного відношення.

Громадяни, чиї будинки (приватні та комунальні) потрапили в санітарно-захисну зону і були знесені згідно з рішенням міськвиконкому, затвердженого рішенням облвиконкому, були відселені  за рахунок житлового фонду заводу з компенсацією власникам будинковолодінь, вартості будівель , господарських споруд та плодово-ягідних насаджень  (п.п.2.1. і 2.2. рішення міськвиконкому № 582 від 13.12.90р.) Житловий фонд державного підприємства “Львівський керамічний завод” формувався (будувалося житло) виключно за кошти держави, і закрите акціонерне товариство “Львівський керамічний завод” не має до цього житлового фонду колишнього державного підприємства”Львівський керамічний завод”  абсолютно ніякого  відношення, тобто держава не має жодних фінансових зобов”язань перед  закритим акціонерним товариством “Львівський керамічний завод”

Закрите акціонерне товариство “Львівський керамічний завод”  просить суд зобов”язати виконавчий комітет Львівської міської ради  компенсувати  йому (акціонерному товариству) 809,71 кв.м. житлової площі, яка свого часу була збудована за кошти держави і надана відселеним громадянам.  З яких підстав, орган місцевого самоврядування повинен компенсувати  житлову площу збудовану за державні кошти-  приватизованому підприємству –позивач не   в своїй заяві не вказує.

Жодних вкладень коштів на будівництво житла (яке є предметом позову)  закрите акціонерне товариство  “Львівський керамічний завод” не здійснювало, житло для працівників тоді ще державного підприємства “Львівський керамічний завод” будувалося  виключно за кошти держави.

Щоб підтвердити цю обставину (відсутність в позивача права на отримання в якості компенсації, житлової площі) юридичним управлінням Львівської міської ради  було надіслано листа начальнику регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області п. Горлач Н.Ю. (вих № 1104/1861 від 15.10.2007р., додається до матеріалів справи) з проханням надати копію акта інвентаризації основних засобів Львівського керамічного заводу, який було складено у відповідності до  вимог постанови КМ України  від 2 березня 1993р. № 158 “Про затвердження  Положення про інвентаризацію майна державних підприємств що приватизуються (корпоратизуються) а також майна державних підприємств  та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання)” На цей лист, юридичне управління отримало відповідь, якою нас повідомлено  що- “ зазначений нами документ не встановлений формами первинної облікової документації... і  як наслідок, такий акт інвентаризації основних засобів Львівського керамічного заводу в процесі приватизації не міг бути сформований інвентаризаційною комісією і тому відсутній в архівній приватизаційній справі даного підприємства. (додається до матеріалів справи).

Представник відповідача також зазначив, що для вирішення спору по суті, немає жодного значення чи була створена санітарно-захисна зона державного підприємства “Львівський керамічний завод” чи ні, значення має обставина –хто будував житло - державне підприємство за кошти держави, чи закрите акціонерне товариство. Жодних доказів того, що закрите акціонерне товариство  “Львівський керамічний завод” здійснювало будівництво житла, на компенсацію якого тепер претендує –позивачем не надано.

Оцінивши всі докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів того, що закрите акціонерне товариство “Львівський керамічний завод” є правонаступником державного підприємства “Львівський керамічний завод” в частні житлового  фонду а тому в задоволенні позовних вимог ЗАТ  “Львівський керамічний завод” до виконавчого комітету ЛМР слід відмовити за їх безпідставністю.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.17, 48, 60, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.11.07р.

Суддя