ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.07.07                                                                                       Справа №15/2786

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді  Колодій Н.А.    , Зубкова  Т.П."(переведений)"  , Шевченко Т. М.

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача – не з’явився;

від відповідача – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Обласні шляхи”, м. Одеса,

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 14.05.2007 р. у справі № 15/2786

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Обласні шляхи”, м. Одеса,

до відповідача: Херсонського обласного управління юстиції, м. Херсон,

про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. № 2185 справу № 15/2786 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Колодій Н.А. (доповідач), судді Зубкова Т.П., Шевченко Т.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без присутності в судовому засіданні його представника.

Колегія суддів дійшла висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті і, оскільки згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, розгляд скарги можливий за відсутності представників сторін. У зв’язку з цим задовольнила відповідне клопотання відповідача.

По закінченні судового засідання колегією суддів прийнято постанову.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 14.05.2007 р. у справі № 15/2786 (суддя Клепай З.В.) позовну заяву ВАТ “Обласні шляхи” повернуто без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з неподанням доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Херсонської області від 14.05.2007 р. у справі № 15/2786 скасувати, справу передати на розгляд місцевого господарського суду.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали. Вказав, що відповідно до ст. 86 Закону України “Про виконавче провадження” стягувач має право звернутись з позовом до юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. При цьому стягувач звільняється від сплати державного мита. Зазначив, що позивач послався на дану норму в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління юстиції у Херсонській області зауважило, що позивач не врахував вимог ст. 9 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до якої у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються податковими органами, установами банків, кредитно-фінансовими установами. Виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому кабінетом Міністрів України. Зазначило, що Головне управління юстиції у Херсонській області згідно зі ст. 9 Закону України “Про виконавче провадження” не має права проводити стягнення коштів у боржника, а отже норми статті 86 даного Закону не можуть бути застосовані до нього. Вказало, що установи банків виконують рішення про стягнення грошових сум шляхом списання їх з банківських рахунків боржників-юридичних осіб і зарахування їх на рахунок юридичних осіб-стягувачів. У зв’язку з цим вважає, що господарський суд Херсонської області правильно застосував вимоги п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того зауважило, що відповідно до Наказу міністерства юстиції України від 25.01.2007 р. № 21/5 “Про реформування органів юстиції” правонаступником обласного управління юстиції у Херсонській області є Головне управління юстиції у Херсонській області, яке й має бути  відповідачем у даній справі, а також заявило клопотання про розгляд апеляційної скарги без присутності в судовому засіданні його представника.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

Згідно  з  ч. 1 ст.  46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується чи стягується в доход  державного бюджету України  в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Справляння державного мита в Україні регулюється Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 "Про державне мито" з відповідними змінами і доповненнями, а порядок його обчислення та сплати - Інструкцією про порядок обчислення та сплати державного  мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 р.  № 15 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19.05.1993 р. за № 50 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Декрету об’єктами справляння державного мита є зокрема позовні заяви.

Згідно з пп. “а” п. 1 ч. 2 ст. 3 Декрету з  поданих до господарського суду позовних заяв майнового характеру справляється державне мито у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 14 Інструкції, при  сплаті  державного мита готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній примірник платіжного доручення з написом  (поміткою) кредитної установи такого змісту "Зараховано в дохід бюджету ____ грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і  відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення. У випадках, коли перерахування мита проводиться з рахунку вкладника, що знаходиться в кредитній установі, до документа, оплаченого митом, додається  довідка,  засвідчена  підписом  контролера і відбитком печатки кредитної установи.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з вимогою про стягнення з Херсонського обласного управління юстиції на користь ВАТ “Обласні шляхи” 31309 грн. 76 коп. Отже, позивачем було заявлено вимогу майнового характеру, але при цьому взагалі не було надано доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку і розмірі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи значене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції надав правильну оцінку наявним доказам у справі і прийняв ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України “Про виконавче провадження” від 21.04.1999 р.        № 606-ХІV стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. При цьому стягувач звільняється від сплати державного мита.

Частиною 2 ст. 86 даного Закону передбачено, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон України “Про виконавче провадження” розрізняє порядок захисту прав стягувача у виконавчому провадженні у випадку невиконання рішення з вини юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, та у випадку заподіяння збитків державним виконавцем. Це викликано тим, що відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України “Про виконавче провадження” у випадках, передбачених законом, виконавчі дії здійснюють інші органи, установи, організації і посадові особи, у тому числі відповідно до статті 6 цього Закону на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Зокрема, статтею 9 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються податковими органами, установами банків, кредитно-фінансовими установами. Рішення вказаних органів відповідно до закону можуть виконуватися також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, під юридичними особами, зобов’язаними провадити стягнення коштів з боржника, слід розуміти податкові органи, установи банків, кредитно-фінансові установи, інші органи, установи, організації, які у випадках, передбачених законом, виконують рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів. Саме в разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи стягувач має право звернутися з позовом до неї і не сплачувати при цьому державне мито.

У питанні врегулювання порядку відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, частина 2 статті 86 Закону України “Про виконавче провадження” відсилає до діючого законодавства України, при цьому не передбачає будь-яких пільг зі сплати державного мита при зверненні до суду стягувачів.

Справляння державного мита в Україні регулюється Декретом, яким визначено платників державного мита на території України (фізичні та юридичні особи - за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами), об'єкти справляння державного мита, розміри ставок  державного мита та порядок надання пільг.

Перелік фізичних та  юридичних осіб, які звільняються від сплати  державного мита, а  також дії, за які не сплачується державне мито, передбачено у ст. 4 Декрету. Усі інші дії та документи оплачуються державним митом на загальних підставах. Статтею 4 Декрету не передбачено звільнення від сплати державного мита стягувачів у виконавчому провадженні в разі звернення їх до суду з позовами.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Обласні шляхи”, м. Одеса, залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Херсонської області від 14.05.2007 р. у справ № 15/2786 залишити без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді  Колодій Н.А.

Зубкова  Т.П."(переведений)"  Шевченко Т. М.