ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.09.2007
Справа №2-27/10672-2007А

За позовом – Товариство з обмеженою відповідальністю «Актау», м. Сімферополь, вул.. Більшовицька, 24, к.56; м. Сімферополь, вул.. Семашко, 8.

До відповідача –  ДПІ в м. Сімферополь, м. Сімферополь, вул.. М. Залкі, 1/9.

Про визнання нечинними  податкових повідомлень -  рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача –     не з’явився.

Від відповідача –    Рибалко Ю. Л., дор. у справі.

Сутність спору:          Позивач звернувся  до господарського суду АРК   із позовною заявою до ДПІ в м. Сімферополь   про визнання нечинними   податкових повідомлень -  рішень державної податкової інспекції в м. Сімферополь  № /0  від 01.03.2007 р., № /1 від 20.04.2007 р., № /2 від 21.06.2007 р.,  № /3 від 23.07.2007 р.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що він  при нарахуванні і сплаті відсотків за користування кредитними засобами нерезидента з метою недопущення ухилення від оподаткування доходів нерезидента керувався нормами міжнародного права, закріпленими у вищезгаданій Конвенції.

На підставі викладеного,  просить позов задовольнити.

Відповідач у запереченнях на позов повідомив про те, що  відносини позивача з  нерезидентом не підпадають під дію Конвенції, оскільки нерезидент не підлягає оподаткуванню в США ( не зареєстрований як платник податків, не подає податкову звітність і не сплачує податки ), не має місцезнаходження на території США ( використовує поштову адресу агента ) та не здійснює ніякої ділової діяльності на території США.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази,  суд   -

В С Т А Н О В И В :

В період з 29.01.2007 р. по 15.02.2007 р. посадовими особами відповідача було здійснено планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2004 р. по 30.09.2006 р.

По результатам перевірки було складено акт №999/23-2/31173327 від 23.02.2007 р.

В ході проведення перевірки відповідачем було зроблено висновок про порушення позивачем п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що виразилося в тому, що позивача не утримував податок з доходу з джерелом його походження з України,  отримано нерезидентом – фірмою «Credo Max L.L.C» ( США ) у якості відсотків за надання кредиту,  який  у загальній сумі складає 38992,18 грн.

За наслідками вказаної перевірки фахівцями ДПІ в м. Сімферополі складений акт перевірки від 23.02.2007 року № 999/23-2/31173327 (далі – Акт перевірки), якім встановлені порушення п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яке виразилося в тому, що ТОВ «Актау»  «не утриманий податок з доходу з джерелом його походження з України, отриманого нерезидентом – фірмою «CREDO MAX L.L.C» у якості відсотків за надання кредиту». Не погодившись з висновками викладеними у акті виїзної планової документальної перевірки позивачем були спрямовані заперечення до ДПІ в м. Сімферополі № 11 від 27.02.2007 р.

Згідно отриманої від ДПІ в м. Сімферополі відповіді на заперечення від 01.03.2007 року № 12356/0/22-0 відповідач поважав, що висновки, які викладені у акті документальної перевірки у частині порушення п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є обґрунтованими і відповідають вимогам діючого податкового законодавства України.

На підставі Акту перевірки ДПІ в м. Сімферополі було винесено податкове повідомлення-рішення від 01 березня 2007 року № /0.  Згідно податкового повідомлення-рішення до позивача застосовані штрафні санкції по податку на доходи іноземних юридичних осіб у розмірі 77984,36 грн. і донарахований податок на доходи іноземних юридичних осіб в сумі 38992,18 грн., всього 116979,54 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням № /0 від 01.03.2007 р. позивачем була спрямована апеляційна скарга до ДПІ в м. Сімферополі.

Рішенням ДПІ в м. Сімферополі від 19.04.2007 р. № 21235/10/25-0 податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.03.2007 р. залишено без змін, апеляційна скарга позивача залишена без задоволення. Прийняте податкове повідомлення-рішення № /1 від 20.04.2007 р. на ту же суму.

Куруючись ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивачем була спрямована апеляційна скарга до Державної податкової адміністрації в АР Крим.

Згідно отриманого рішення ДПА в АР Крим від 20.06.2007 р. № 1445/10/25-011 податкове повідомлення-рішення /0 від 01.03.2007 р. було залишено без змін, апеляційна скарга позивача без задоволення.

Також було винесено податкове повідомлення - рішення  № /2 від 21.06.2007 р. на ту же суму.

25.06.2007 року позивачем була спрямована скарга на податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.03.2007 р. до Державної податкової адміністрації України з проханням скасувати його.

23.07.2007 року позивачем було отримане рішення Державної податкової адміністрації України. Своїм рішенням ДПА України також залишила без змін податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.03.2007 року та рішення ДПА в АР Крим від 20.06.2007 року № 1445/10/25-021, а скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Актау» - без задоволення.

За результатами розгляду скарги позивача Державною податковою адміністрацією України ДПІ в м. Сімферополі було прийняте податкове повідомлення-рішення № /3 від 23.07.2007 року, згідно якому до позивача застосовані штрафні санкції по податку на доходи іноземних юридичних осіб у розмірі 77984,36 грн. і донарахований податок на доходи іноземних юридичних осіб в сумі 38992,18 грн., всього 116979,54 грн.

При таких обставинах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у позовному обсязі,  виходячи з наступних підстав.

2 грудня 2003 року між позивачем і Фірмою «CREDO MAX L.L.C» (Oklahoma, USA) (далі – Кредитор) був укладений Кредитний договір № 4/03UA (далі по тексту іменується Кредитний договір). Кредитний договір зареєстрований в НБУ шляхом видачі ГУ НБУ в АР Крим реєстраційного свідоцтва № 213 від 10.12.2003 року згідно вимог Положення про порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами грошових зобов'язань перед нерезидентами по залучених від нерезидентів кредитах, позиках в іноземній валюті, затвердженого ухвалою Правління НБ України № 602 від 22.12.1999 року (із змінами і доповненнями).

Згідно умовам Кредитного договору Кредитор відкрив Позивачеві кредитну лінію для ведення господарської діяльності і поповнення оборотних коштів, а також на інші цілі, передбачені Статутом Товариства і не заборонені чинним законодавством України. Загальний ліміт кредитної лінії складає 1000000 доларів США 00 центів (пункт 1.2. Кредитного договору). Термін дії кредитної лінії до 2 грудня 2008 року (пункт 1.3. Кредитного договору). Позичальник (Позивач) за користування кредитними засобами сплачує Кредиторові 11 (одинадцять) відсотків річних (пункт 1.4. Кредитного договору).  Пунктом 2.1. Кредитного договору передбачено, що Кредитор відкрив Позичальникові кредитну лінію на умовах терміновості, поворотності, платності і цільової спрямованості.

Порядок сплати відсотків на користь Кредитора передбачений підпунктом 3.4.4 Кредитного договору (відсотки сплачуються щомісячно). Пунктом 3.1.1 цього ж Договору передбачено право Кредитора за письмовою заявою Позичальника переносити терміни сплати відсотків за користування кредитними засобами.

ТОВ «Актау» нараховані відсотки за користування кредитом, отриманим від нерезидента, на користь нерезидента в загальній сумі 49816,67 долара США /эквівалент 259947,89 гривен/.

-          Позивачем сплачено відсотків (у періоді, що перевірявся) за користування кредитом, отриманим від Кредитора нерезидента, – Фірми «CREDO MAX L.L.C» (Oklahoma, USA), на користь нерезидента в загальній сумі 49816,67 долара США /эквівалент 259947,89 гривен/.

Утримання і сплата податку на дохід нерезидента Позивачем не проводилися по вказаним нижче підставам.

Відповідно до підпункту 7.1. розділу 7 Кредитного договору оподаткування доходів Кредитора у вигляді відсотків, що перераховуються Позичальником за договором, здійснюється, згідно статті 11 Конвенції між урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування і попередження податкових ухилень по податках на доходи і капітал, в державі резидентом якої є Кредитор.

Згідно підпункту 13.1 статті 13 Закону України № 283 які-небудь доходи, отримані нерезидентом з джерелом їх походження з України, від здійснення господарської діяльності оподатковуються в порядку і по ставках, визначеними  цією статтею.

Відповідно до пункту 13.1. а) статті 13 вищезгаданого Закону відсотки, які сплачуються нерезиденту, є доходом, отриманим нерезидентом з джерелом його походження з України.

У пункті 13.2 статті 13 Закону № 283 закріплено, що резидент, який здійснює на користь нерезидента яку-небудь виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від здійснення господарської діяльності, зобов'язаний утримувати податок з таких доходів по ставці 15% (відсотків) від їх суми і за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які вступили в силу.  Вищезгадана норма є «посилочною» до норм міжнародних угод.

Конвенція між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування і попередження податкових ухилень по податках на доходи і капітал (далі – Конвенція) підписана 4 березня 1994 року, ратифікована ВР України 26 травня 1995 року, набула чинності 5 червня 2000 року. Тобто, Конвенція на дату укладення Кредитного договору між Позивачем і Кредитором, вступила в силу.

Згідно пункту 1 статті 1 Конвенції положення Конвенції застосовуються до осіб, які є резидентами одного або декількох Договірних Держав. Отже, положення Конвенції обов'язкові для застосування до Позивача і Кредитора.

Відповідно до пункту 1.16. статті 1 Закону № 283  нерезидентами є юридичні особи з місцем знаходження за межами України, які створені і здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства іншої держави.

Резидентом Договірної Держави є яка-небудь особа, яка відповідно до законодавства цієї Держави належить до оподаткування в нім на підставі свого місця розташування (пункт 1 статті 4 Конвенції).

Конвенція і Закон України № 283 передбачають два критерії (ознаки) для підтвердження факту нерезидентства юридичної особи, а саме: місце знаходження (розташування) за межами України і підпорядкованість (факт створення юридичної особи і здійснення своєї діяльності згідно законодавства іншої держави) іншій державі. Цю правову позицію, також, займає Вищий адміністративний суд України (ухвала ВАС України від 18.08.2006 року по справі № К-9836/06).

Місце розташування нерезидента – Фірми «CREDO MAX L.L.C» (Oklahoma, USA), а також факт нерезідентства вказаної фірми, тобто підпорядкованість її США підтверджується наступними документами (які були представлені Позивачем відповідачеві при проведенні перевірки):

-          оригіналом Сертифікату належного стану внутрішньої компанії з обмеженою відповідальністю, підписаного Державним секретарем Штату Оклахома в м. Оклахома-ситі 14.12.2004г. і завіреного  великою печаткою штату Оклахома в м. Оклахома-ситі,  згідно якого: «Кредомакс Л.Л.С.» є компанією з обмеженою відповідальністю, належним чином створеною, яка діє згідно законам штату Оклахома, і, згідно записам цього офісу, знаходиться у доброму спроможному стані;

-          Оригінал Аффідевіта, підтверджуючого той факт, що 22 березня 2002 року виданий сертифікат про державну реєстрацію КРЕДОМАКС  ТОВ;

-          Оригінал Статуту Організації КРЕДОМАКС ТОВ, зареєстрованого 26 березня 2002 року з вказівкою адреси головного офісу в США: 217 №. Гарвей, Оклахома-ситі, Оклахома, 71302;

Ст.. 11 Конвенції регламентує порядок оподаткування відсотків, а саме: «Відсотки, які виходять і фактично належать резидентові Договірної Держави, можуть оподатковуватися тільки в цій Державі.  Вказана норма міжнародного договору (Конвенції) встановлює превентивне  правило про те, що дохід з джерелом його походження з України,  отриманий нерезидентом (Кредитором), оподатковується в Державі нерезидента. Отже, податок на дохід нерезидента повинен утримувати і сплачувати сам нерезидент.

Ст.. 18 Закону № 283 закріплює спеціальні правила. Так, згідно пункту 18.1 статті 18 Закону України № 283 – «Якщо міжнародним договором, ратифікованим ВР України, встановлені інші правила, ніж ті, які передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

У статті 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 22 грудня 1993 року (що діє в період нарахування і сплати відсотків, втратив силу) закріплено, що якщо міжнародним договором України, ув'язненим у формі закону, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

У ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 року (закон, що діє) прописане наступне: - «Якщо міжнародним договором України, який вступив в силу в установленому порядку, встановлені інші правила, ніж ті, які передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Якщо міжнародним договором України, ратифікованою Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, які містять закони України про оподаткування, то застосовуються правила міжнародного договору (стаття 19 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 року).

Аналіз вищезгаданих правових норм дозволяє зробити висновок про те, що норми міжнародного права мають пріоритет над нормами законодавства України, у тому числі і законодавства з питань оподаткування (норми, закріплені в Законі № 283 і Ухвалі КМУ № 470).

Позивач при нарахуванні і сплаті відсотків за користування кредитними засобами нерезидента з метою недопущення ухилення від оподаткування доходів нерезидента керувався нормами міжнародного права, закріпленими у вищезгаданій Конвенції.

Посилання відповідача на те, що Сертифікат належного стану внутрішньої компанії з обмеженою відповідальністю «КРЕДОМАКС Л.Л.С.» не відповідає вимогам п.4 Порядку звільнення від оподаткування доходів з джерелом їх походження з України згідно з міжнародними угодами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженого Ухвалою КМ України № 470 від 6 травня 2001 року є юридично неспроможною, оскільки міжнародні норми, Закріплені в Конвенції, не передбачають обов'язкового надання довідки або іншого документа, складеного по встановленій формі, для підтвердження факту нерезидентства і для звільнення відповідної особи від оподаткування доходів.

Комітет Верховної Ради України з питань фінансів та банківської діяльності своїм листом від 07.07.2000 року № 06-10/451 «Про підтвердження резидентності”  дав роз’яснення, що установчі документи нерезидента, які легалізовані у встановленому законом порядку, вважаються підтвердженням розповсюдження юрисдикції на нерезидента згідно з Конвенцією між Урядом України и Урядом США про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень з податків на прибуток та капітал.

Більш того, Вищий адміністративний суд України, розглядаючи адміністративну справу № К-9836/06, у якої податкові правовідношення, які розглядалися і були предметом спору є аналогічними тим правовідношенням, які виникли між позивачем та відповідачем,  чітко вказав на наступне: – “наявні в матеріалах справи документи, у т.ч. довідка (сертифікат) спроможного стану внутрішньої компанії), які досліджено належним чином судом першої інстанції, є, на думку судової колегії, належним доказом нерезиденства фірми “Credo MAX L.L.C.” та факту здійснення нею своєї господарської діяльності відповідно до Законів США”.

Згідно до частини 1 статті 72 “Підстави для звільнення від доказування” обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт нерезидентства контрагенту позивача встановлено судовою установою (ВАС України) та відповідно до приписів статті 72 КАСУ не повинен доказуватися та встановлюватися знову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ У  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією  та законами України;  2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано; 3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;  10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду  всі матеріали, які свідчать про його правомірні  дії

Відповідач правомірність винесення спірних  податкових повідомлень – рішень належним чином не довів.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна   частина   постанови   суду   про   визнання нормативно-правового акта незаконним або таким,  що не  відповідає правовому акту вищої юридичної сили,  і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що  опублікуванню належить постанова суду,  яка виноситься по справі,  результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі  зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного  спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

При таких обставинах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3, 40  грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

На  підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Позов задовольнити.

2. Визнати нечинними   податкові повідомлення -  рішення державної податкової інспекції в м. Сімферополь  № /0  від 01.03.2007 р., № /1 від 20.04.2007 р., № /2 від 21.06.2007 р.,  № /3 від 23.07.2007 р.

3. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Актау», м. Сімферополь, вул.. Більшовицька, 24, к.56; м. Сімферополь, вул.. Семашко, 8, ( р/р 0661 в АКБ «ЧБРР», м. Сімферополь, МФО 384577 )    3,40 грн. державного мита.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.