ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 7/112

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Мележик Н. І., Плюшка І. А., за участю представників: позивача –Дивака В. В. дов. № 1 від 01.09.2007 року, ПП «В.І.В.»- Солдатенка С. М. дов. від 15.01.2007 року, ПП «Карпатська компанія»- Солдатенка С. М. дов. від 15.01.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ «Туристичне агентство «Тирлич»на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25 червня 2007 року у справі господарського суду Івано –Франківської області за позовом ТОВ «Туристичне агентство «Тирлич»до ЗАТ «Карпатська туристична компанія», Яремчанського споживчого товариства, ПП «Карпатська компанія», ПП «ВІВ»про визнання недійсними рішень установчих та загальних зборів акціонерів,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2006 року ТОВ «Туристичне агентство «Тирлич»(далі –позивач) звернулось до господарського суду з позовом до ЗАТ «Карпатська туристична компанія», Яремчанського споживчого товариства, ПП «В.І.В.»і ПП «Карпатська компанія»про визнання недійсними рішення Установчих зборів засновників та загальних зборів акціонерів ЗАТ «Карпатська туристична компанія».

Оспорював рішення про передачу до статутного фонду ЗАТ «Карпатська туристична компанія»майнового комплексу ресторану «Гуцульщина», розташованого у м. Яремче, по вул. Дачній, 2, з тих мотивів, що він є орендарем вказаного майна і має переважне право на його придбання.

Рішенням господарського суду Івано –Франківської області від 22 березня 2007 року  ТОВ «Тирлич»у позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25 червня 2007 року рішення суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі ТОВ «Туристичне агентство «Тирлич»просить скасувати судові рішення і задовольнити його позов, посилаючись на порушення судом ст. 124 ч.5 Конституції України і неправильне застосування ст.ст. 17, 25 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», ст.ст. 202, 203, 215, 216, 387, 388, 763-766, 770, 777 ЦК України,  і ст.ст.1, 12, 13, 15, 16, 22, 23, 35, 54-57, 86, 115 ГПК України.

Наводить доводи щодо невідповідності рішень загальних зборів вказаним нормам закону і зазначає, що вказаними рішеннями порушується його право як добросовісного орендаря спірного майна на його переважне придбання.

Крім того, стверджує, що суд помилково не застосував до спірних правовідносин пункт 42 Державної програми приватизації, затвердженої Указом Президента України № 209 від 24 лютого 1999 року, за яким він має право викупу майнового комплексу ресторану «Гуцульщина»у зв’язку з тим, що поліпшив це майно на суму, яка перевищує 25 відсотків його балансової вартості.

У судове засідання не з’явилися представники ЗАТ «Карпатська туристична компанія»та Яремчанськго споживчого товариства.

Враховуючи, що про час і місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає можливим розглянути касаційну скаргу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов’язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, 20 березня 2000 року між позивачем та Яремчанським споживчим товариством було укладено договір оренди майнового комплексу ресторану «Гуцульщина», розташованого за адресою: Івано –Франківська область, м. Яремче, вул. Дачна, 2.

У подальшому цей договір продовжувався як за погодженням сторін так і за рішенням суду.

Рішенням господарського суду Івано –Франківської області від 24 лютого 2006 року  у справі № 2/243 встановлено, що цей договір вважається продовженим на невизначений час, а отже, будь-яка з його сторін має право відмовитись від нього, письмово попередивши про це іншу сторону за три місяці.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що на момент вирішення даного спору вказаний договір оренди припинився в зв’язку з відмовою від нього орендодавця.

16 грудня 2002 року відбулися установчі збори ЗАТ «Карпатська туристична компанія»і одним із засновників даного підприємства виступило Яремчанське споживче товариство, яке в якості свого статутного внеску передало нежитлові приміщення цілісного майнового комплексу ресторану «Гуцульщина».

Фактично ресторанний комплекс передано за актом приймання –передачі 16 грудня 2002 року.

31 липня 2003 року відбулись загальні збори ЗАТ «Карпатська туристична компанія», якими затверджено результати підписки на акції та внесено зміни до Статуту та Установчого договору, за якими майновий внесок Яремчанського споживчого товариства оцінено в 133802 гривні, а актами приймання-передачі від 12 і 16 вересня 2003 року до статутного фонду ЗАТ «Карпатська туристична компанія»передано приміщення насосної станції, водоочисної споруди та кондитерського цеху майнового комплексу ресторану «Гуцульщина».

Зміни до статутних документів зареєстровані в установленому порядку.

10 листопада 2003 року і 6 березня 2004 року відбулися загальні збори акціонерів ЗАТ «Карпатська туристична компанія», на яких прийняті рішення про збільшення статутного фонду, затверджені результати додаткового випуску акцій та внесено зміни до Статуту товариства в частині збільшення Статутного фонду.

Ці зміні також зареєстровані в установленому порядку.

Згідно ст.13 Закону України «Про господарські товариства»вкладами учасників та засновників товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності.

Відповідно до ст.12 того ж Закону товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками.

Враховуючи, що орендодавець не продавав майно, а передав його до Статутного фонду новоствореного господарського товариства в обмін на корпоративні права, твердження позивача про незаконність цієї дії через переважне право орендаря придбати об’єкт оренди безпідставне, оскільки позивач помилково ототожнює поняття купівлі –продажу з правочином щодо заснування нового господарського товариства і створення його статутного фонду.

З огляду на те, що на момент вирішення спору орендні правовідносини сторін з приводу спірного майна припинилися; об’єкт оренди з моменту його створення перебував у колективній власності; колективний власник розпорядився цим майном на власний розсуд і його невід’ємним правом є право розпоряджатися своєю власністю, зокрема, приймати рішення не про продаж майна, а про передачу до Статутного фонду новоствореного товариства в обмін на корпоративні права; позивач не входить до кола засновників ЗАТ «Карпатська туристична компанія», суд касаційної інстанції приходить до висновку про хибність тверджень заявника про необхідність застосувати до спірних правовідносин п.42 Державної програми приватизації і вважає, що суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірними рішеннями засновників та акціонерів ЗАТ «Карпатська туристична компанія»право позивача не порушене, правильно застосував норми матеріального і процесуального права і підставно відмовив у позові.

З огляду на викладене, постанова Львівського апеляційного господарського суду законна і обґрунтована, а тому зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25 червня 2007 року –без зміни.

Головуючий                                                                                 Т. Козир

Судді                                                                                     Н. Мележик

І. Плюшко