Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2007 р.                                                                Справа № 45/69-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В., Плужник О.В.,

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Басарт Л.А. (дов. № 47 від 16.02.2007 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Технічної компанії "НЕО" (м.Харків) (вх. № 2302 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 25.06.07 р. по справі № 45/69-07

за позовом Підприємства "Фора" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Харків)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Технічної компанії "НЕО" (м.Харків)

про спонукання до підписання акту здачі-прийняття робіт та стягнення 43 902,02 грн.,

встановила:

У лютому 2007 року Підприємство "Фора" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Харків) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Технічної компанії "НЕО" (м. Харків) про спонукання до підписання акту прийому-здачі робіт та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 34 200,00 грн., штрафу у розмірі 7 524,00 грн., індексації заборгованості у розмірі 1 812,60 грн. та 3 % річних у розмірі 365,42 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання останнім своїх зобов'язань за договором № 609 від 25.11.2002 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.04.2007 р. по справі № 45/69-07 за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відкрите акціонерне товариство "Харківський верстатобудівний завод" (надалі –ВАТ "Харверст").

Рішенням господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року по справі № 45/69-07 (суддя Калініченко Н.В.) позов задоволено частково та зобов'язано відповідача прийняти виконані пусконалагоджувальні роботи за договором № 609 від 25.11.2002 р. і підписати акт прийому-здачі робіт. Стягнуто з ТОВ ТК "НЕО" на користь Підприємства "Фора" у формі ТОВ основний борг у розмірі 34 200,00 грн., інфляційні в розмірі 1 812,60 грн. та 3 % річних у розмірі 365,42 грн., державне мито у розмірі 448,78 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн. В решті позову у сумі 7 524,00 грн. відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, вважає її неправомірною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, у зв’язку з чим просить рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2007 р. залишити без змін.

6 серпня 2007 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від ТОВ ТК "НЕО" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з щорічною відпусткою представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 14.08.2007 р. надав письмове заперечення з приводу заявленого відповідачем клопотання, просив розглянути справу за відсутністю представника ТОВ ТК "НЕО", на його думку це є затягуванням судового процесу.

Колегія суддів, приймаючи до уваги заперечення позивача з приводу заявленого клопотання, відхилила клопотання відповідача, оскільки доказів в обґрунтування заявленого клопотання останній не представив, а в матеріалах справи є всі наявні документи, необхідні для розгляду справи у встановленому законом порядку.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представника Підприємства "Фора" у формі ТОВ Басарт Л.А., яка просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2007 р. –без змін, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених матеріалами справи обставин спору за яким встановив, що 25 листопада 2002 року між Підприємством "Фора" у формі ТОВ (виконавець) та ТОВ ТК "НЕО" (замовник) був укладений договір підряду № 609 з невизначеним строком дії, відповідно до умов якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов’язання виконати пусконалагоджувальні роботи в теплогенераторній цеху МС-2 ВАТ "Харверст" (ГРУ та теплогенератори).

Пунктом 2.1. зазначеного договору сторони визначили вартість робіт, яка склала 34 200,00 грн. У п. 2.4. договору сторони обумовили, що взаємні розрахунки з виконавцем проводяться на підставі акту здачі-прийняття робіт.

Згідно з п. 3.1. спірного договору замовник протягом 7 днів з моменту виконання робіт виконавцем зобов'язаний підписати акт здачі-прийняття робіт або надати мотивовану відмову від їх прийняття.

Крім того, 23 липня 2002 року між відповідачем та третьою особою був укладений на невизначений строк договір підряду № 053/02, відповідно до умов якого замовник - ВАТ "Харверст" доручив, а підрядник - ТОВ ТК "НЕО" зобов'язався здійснити ремонт системи повітряного опалення цеху МС-2.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання даного договору між замовником та підрядником був підписаний акт приймання виконаних робіт № 15 від 31.05.2004 р. про виконання в теплогенераторній цеху МС-2 пусконалагоджувальних робіт, що є предметом договору № 609 від 25.11.2002 р., укладеного між позивачем та відповідачем по даній справі та предметом цього судового спору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договір № 609 от 25.11.2002 р. фактично є договором субпідряду, де третя особа - ВАТ "Харківський верстатобудівний завод" є основним замовником, а відповідач - ТОВ ТК "НЕО" є генеральним підрядником та одночасно замовником для позивача, а Підприємство "Фора" у формі ТОВ залучено генеральним підрядником до виконання робіт на об'єкті замовника як субпідрядника.

Матеріалами справи підтверджено, що третя особа надала суду документи про повне проведення оплати за договором № 053/02 від 23.07.2002 р. відповідачу як генеральному підряднику та в письмових поясненнях підтвердила відсутність претензій до виконання пусконалагоджувальних робіт в своєму цеху МС-2.

З наведеного суд першої інстанції зробив правомірний висновок про те, що позивач виконав свої обов'язки за договором № 609 від 25.11.2002 р. належним чином та в повному обсязі, що підтверджується актом виконаних робіт № 15 від 31.05.2004 р. між ВАТ „Харверст" та ТОВ ТК "НЕО", підписаним обома сторонами; актом здачі-прийняття робіт, підписаним позивачем та направленим відповідачу; технічним звітом позивача з узгодженнями територіального управління державної інспекції з енергозбереження по Харківській області в 2003 р. та Державного управління екології та природних ресурсів в Харківській області від 31.03.2003 р.

Слід зазначити, що умовами договору № 609 від 25.11.2002 р. не встановлена процедура та строки надання акту здачі-прийняття робіт до підписання.

Як свідчать матеріали справи, 20.09.2006 р. відповідачу був надісланий поштою цінним листом з описом вкладення акт здачі-прийняття робіт в двох примірниках з вимогою їх підписати, але дану вимогу відповідач залишив без відповіді, акт здачі-прийняття не підписав та не повернув позивачу.

Зокрема, умовами спірного договору не встановлений конкретний строк оплати виконаних робіт.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

20.09.2006 р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості у розмірі 34 200,00 грн. в порядку статті 530 Цивільного кодексу  України, однак ця вимога залишилась останнім без відповіді та без задоволення. При цьому ніяких зауважень по суті, строкам та якості виконаної роботи з боку замовника - відповідача не надходило.

Згідно з частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Матеріалами справи документально підтверджений факт прийому-здачі пусконалагоджувальних робіт в теплогенераторній цеху МС-2 по акту № 15 від 31.05.2004 р., складеного між відповідачем (генеральним підрядником) до третьою особою (замовником) та виконання цих робіт позивачем як субпідрядником. При цьому відповідач отримав повний розрахунок від третьої особи та безпідставно ухилявся від підписання акту здачі-прийняття робіт з позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що вимоги позивача щодо спонукання відповідача підписати акт виконаних робіт та стягнути суму основного боргу у розмірі 34 200,00 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання зобов'язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цієї норми, на думку колегії суддів, суд першої інстанції також правомірно задовольнив вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 1 812,60 грн. та 3 % річних у розмірі 365,42 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 7 524,00 грн. штрафу на підставі пункту 4.3. спірного договору, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ці вимоги не підлягають задоволенню, у зв’язку з тим, що із умов договору неможливо розуміти конкретний розмір кредитної ставки, якого саме банку виконавця та в який період дії ставки банку її можливо застосувати як штраф до замовника.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі статтею 43 цього ж Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На думку колегії суддів, позивач надав докази того, що він дійсно виконав взяті на себе зобов’язання по здійсненню для відповідача робіт, що підтверджується матеріалами справи, а господарський суд Харківської області належним чином дослідив та оцінив докази, які свідчать про невиконання відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо підписання акту здачі-прийняття робіт та своєчасної і в повному обсязі оплати за виконані роботи.

Зазначені обставини і стали підставою для захисту позивачем своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів. Тобто, позивач у повній відповідності з чинним законодавством матеріально обґрунтував та довів правомірність своїх позовних вимог до відповідача.

Відповідач же ні під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав жодного документального доказу обґрунтованості та правомірності як своїх заперечень проти позову, так і висловлених в апеляційній скарзі тверджень про відсутність у нього боргу перед позивачем. Його позиція стосовно того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв’язку зі спливом строку позовної давності, є необґрунтованою та не відповідає наданим до суду доказам.

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як стверджує позивач та не спростовується матеріалами справи, останній довідався про порушення свого права на підписання акту виконаних робіт та на оплату боргу за спірним договору з моменту відмови відповідача шляхом нереагування на пред'явлені вимоги, що були заявлені в період дії спірного договору. Позивач не міг довідатись про порушення своїх прав на приймання виконаних робіт раніше фактичної здачі робіт основному замовнику - ВАТ "Харверст" - 31.05.2004 р.

Із матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана до суду першої інстанції 13.02.2007 р., тобто заявлена в межах трьохрічного терміну позовної давності з дня здачі-приймання робіт і з дня пред'явлення вимог про підписання актів здачі-прийому та оплату заборгованості.

У зв'язку з чим твердження відповідача про те, що у нього не має підстав для здійснення оплати за виконані роботи за спірним договором, є необґрунтованим, не відповідає умовам договору та наявним у справі доказам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 р. "Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення місцевого суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ТОВ ТК "НЕО" позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2007 р. по справі № 45/69-07 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись статтями 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Технічної компанії "НЕО" (м. Харків) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року по справі № 45/69-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                    Демченко В.О.

Суддя                                                                               Такмаков Ю.В.

Суддя                                                                               Плужник О.В.