ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2007 р.
Справа  № 15/180-07-4280А

11 год. 16 хв.                                                                                   м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді –                 Петрова В.С.

при секретарі                                Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача –                    Захарчук П.Г., Покотілова С.П.;

від відповідача –                Філімонова Г.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Консенсус” до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Консенсус” звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою про скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі від 07.05.2007 р. № /0 та № /0 щодо донарахування податку на прибуток приватний підприємств та податку на додану вартість відповідно, посилаючись на безпідставність висновків відповідача щодо порушення позивачем положень п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та положень п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24 травня 2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 15/180-07-4280А та призначено попереднє засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08 червня 2007 р. у справі № 15/180-07-4280А закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в засіданні суду.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 121-122 т. 1), стверджуючи про правомірність прийняття оскаржуваних   позивачем податкових повідомлень-рішень, посилаючись при цьому на те, що позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат витрати на оплату вартості робіт, виконання яких не підтверджено належно оформленими актами, а також позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за неналежно оформленими податковими накладними.

У зв’язку з набранням 01 вересня 2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України господарський суд Одеської області зазначає, що згідно п. 6 розділу VII Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

З 26 березня 2007 р. по 23 квітня 2007 р. на підставі направлення від 26.03.2007 р. № 80/16-30/7 працівниками Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі було проведено виїзну планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю „Консенсус” (код 13897641) вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 р. по 31.12.2006 р.

За результатами вищезазначеної проведеної перевірки складено акт № 391/16-30/13897641/5 від 28.04.2007 р., на підставі якого СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Одесі 07 травня 2007 р. прийняті податкові повідомлення-рішення:

-          № /0 щодо визначення позивачу суми податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 8103,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3349,50 грн., на загальну суму 11 452,00 грн., за порушення позивачем, на думку податкового органу, вимог п.п. 5.3.9 п 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”;

-          № /0 щодо визначення позивачу суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 8118,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 4059,00 грн., на загальну суму 12 177,00 грн., за порушення позивачем, на думку податкового органу, вимог п.п. „е” п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Проте, на думку суду, оскаржувані позивачем вищезазначені податкові повідомлення-рішення прийняті СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Одесі в порушення норм чинного законодавства, виходячи з наступного.

Як зазначено в акті перевірки, перевіркою правильності визначення суми податку на прибуток встановлено заниження податку на прибуток за перевірений період у розмірі 8103 грн., у т.ч.: за 3 кв. 2005 року –на 1078 грн., за 4 кв. 2005 року –на 1383 грн., за 1 кв. 2006 року –на 1864 грн., за 2 кв.2006 року –на 2157 грн., за 4 кв. 2006 року –на 1621 грн.

Так, відповідачем в акті перевірки зазначено, що в порушення п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств” (із змінами і доповненнями) позивачем безпідставно, тобто без наявності вірно оформлених актів виконаних робіт чи прибуткових накладних, включені до складу скоригованих валових витрат витрати на загальну суму 32412,12 грн., у т.ч.:

1) у 3 кв. 2005 року на 4313,25 грн., зокрема:

- акт виконаних робіт ТОВ „Контакт” від 31.08.2005 р. б/н на суму 190,79 грн.,

- акт виконаних робіт ДП „Еско –Одеса”  від 22.08.2005 р. № 00728 на суму 145,83 грн.,

- акт виконаних робіт ДП „Еско –Одеса” від 11.08.2005 р. № 00690 на суму 180,00 грн.,

- акт виконаних робіт ТОВ „Контакт” від 20.07.2005 р. на суму 1880,80 грн.,

- накладна від фірми "Астел"  від 31.08.2005 р. № 233/6 на суму 1915,83 грн.;

2) у 4 кв. 2005 року на 5530,92 грн., у т.ч.:

- накладна від ВКФ ТОВ "Ліан" б/д № 116 на суму 1146,75 грн.;

- акт виконаних робіт МПП "Бумеранг - 93" від 17.11.2005 р. № 1-000798 на суму 3884,17 грн.;

- акт виконаних робіт ВКФ "Пугачева і Ко" б/д і б/н на суму 500,0 грн.;

3) у 1 кв. 2006 року на 7457,37 грн., у т.ч.:

- акт виконаних  робіт ПП "Рекорд - Кар" від 02.03.2006 р. № ОУ-000132 на суму 173,32 грн.,

- акт виконаних робіт ЗАТ Видавництво „Бліц –Інформ” б/д і б/н на суму 3723,15 грн.,

- акт виконаних робіт ЗАТ Видавництво „Бліц –Інформ” б/д і б/н на суму 3560,90 грн.;

4) у 2 кв. 2006 року на 8628,26 грн., у т.ч.:

- накладна від ВАТ "Стальканат" від 01.06.2006 р. № 3857 на суму 3049,00 грн.;

- акт виконаних робіт МПП „Бумеранг –93” від 23.05.2006 р. № 1-000115 на суму 5579,26 грн.;

5) у 4 кв. 2006 року на 6482,32 грн., у т.ч.:

- акт виконаних робіт ВАТ „Одесобленерго” б/д і б/н на суму 472,98 грн.;

- накладна від ПП „Тайкун” від 20.10.2006 р. № РН - 000589 на суму 5481,0 грн.;

- акт виконаних робіт ПП ”Рекорд –Кар” від 28.11.2006 р. № ОУ-00199 на суму 51,67 грн.;

- акт виконаних робіт ПП "Рекорд - Кар" від 03.11.2006 р. № ОУ-00185 від 03.11.2006 р. на суму 151,67 грн.;

- акт виконаних робіт ПП "Рекорд - Кар" б/д і б/н на суму 325,00 грн.

Між тим згідно п. 5.1. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу –сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Підпунктом 1.32 вказаного Закону визначено, що господарська діяльність –це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до частини другої ст. 3 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, що ведеться підприємством. Фінансовий, податковий, статистичний і інший види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами другою, третьою ст. 9 зазначеного Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарських операцій; одиницю виміру господарських операцій; посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особа, що приймала участь у здійсненні господарських операцій.

Так, виходячи з викладеного, оспорювані відповідачем вищезазначені акти виконаних контрагентами позивача робіт є документами, які підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій, витрати по яким позивачем віднесені до складу валових витрат на суму 32 412,12 грн.

При цьому суд вважає безпідставними висновки податкового органу щодо порушення позивачем п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” з огляду на неправильність оформлення вищезазначених актів виконаних робіт та прибуткових  накладних. Так, як зазначалось вище, в силу п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не підлягають включенню до складу валових витрат саме не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами витрати. Як вбачається з матеріалів справи, понесення ТОВ "Консенсус" витрат на оплату товарів (робіт) за вказаними актами виконаних робіт та прибутковими накладними на суму 32412,12 грн. підтверджені рахунками, виставленими продавцями товарів (робіт, послуг), а також платіжними дорученнями про перерахування позивачем коштів на рахунки таких  продавців за отримані товари (роботи, послуги) та виписаними позивачу податковими накладними.

До того ж згідно п. 1.6 та п. 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 р. № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 925/11205, за результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Також відповідно до п.п. 2.3.2. п. 2.3. п. 2 вказаного Порядку за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно, зокрема: у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень.

Однак, в порушення вищенаведених норм в акті перевірки відповідачем не вказано в чому саме полягає неправильність оформлення перелічених в акті перевірки (а.с. 26) актів виконаних робіт та прибуткових накладних.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає безпідставним донарахування відповідачем позивачу суми податку на прибуток в розмірі 8103 грн. та визначення штрафних (фінансових) санкцій з цього податку в розмірі 3349,50 грн.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, проведеною відповідачем перевіркою встановлено завищення позивачем податкового кредиту на 8818,00 грн. та відповідно заниження податку на додану вартість на загальну суму 8118,00 грн., в тому числі по періодах:

- у липні 2005 р. на 75,00 грн.;

- у вересні 2005р. на 1058,00 грн.;

- у травні 2006 р. на 2500,00 грн.;

- у червні 2006 р. на 4033,00 грн.;

- у листопаді 2006 р. на 452,00 грн.

При цьому в акті перевірки відповідачем зазначено, що в порушення вимог абз. "е" п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 12 Наказу ДПА України від 30.05.97 № 165 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення" позивачем включено до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, складеними з порушенням порядку заповнення, а саме: в накладних не зазначено опис (номенклатуру) товарів на загальну суму ПДВ 6916,50 грн., зокрема:

-          у вересні 2005 р. включено суму ПДВ в розмірі 383,17 грн. за податковою накладною № 714/6 від 30.08.2005 р., виписаною ТОВ фірма "Астел";

-          у травні 2006 р. включено суму ПДВ в розмірі 2500,00 грн. за податковими накладними № 24 від 10.04.2006 р. (сума ПДВ 833,33 грн.) та № 25 від 17.04.2006 р. (сума ПДВ 1666,67 грн.), виписаними МПП "Апогей";

-          у червні 2006 р. включено суму ПДВ в розмірі 4033,33 грн. за податковими накладними № 31 від 26.05.2006 р. (сума ПДВ 833,33 грн.) та № 35 від 15.06.2006 р. (сума ПДВ 3200,00 грн.), виписаними МПП "Апогей".

В силу пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України від 03.04.97 N 168 "Про податок на додану вартість" платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку.

Однак, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій вищезазначених податкових накладних, виписаних ТОВ фірма "Астел" та МПП "Апогей", в рядку 3 такий опис (номенклатура) товарів (робіт, послуг) вказано.

Отже, податкові накладні № 714/6 від 30.08.2005 р., № 24 від 10.04.2006 р., № 25 від 17.04.2006 р., № 31 від 26.05.2006 р., № 35 від 15.06.2006 р.  оформлені відповідно до вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" і такі накладні є достатньою підставою для формування позивачем сум податкового кредиту по ПДВ. При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача, що за наявності порушень порядку виписування податкових накладних продавцями позивач не скористався наданим йому правом на звернення до податкового органу з відповідною заявою згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

До того ж слід зазначити, що суму ПДВ в розмірі 6916,50 грн. за вищевказаними податковими накладними позивачем було сплачено, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Так, згідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, що діяла на момент включення позивачем до складу податкового кредиту оспорюваної суми ПДВ) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Крім того, податковим законодавством України встановлено єдиний випадок, що обґрунтовує відсутність підстав для включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку. Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого зарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону).

Враховуючи наведені норми податкового законодавства, суд вважає, що позивач правомірно задекларував податковий кредит на підставі зазначених вище податкових накладних, які визначені законом в якості підстав для визначення такого кредиту.

Також в акті перевірки зазначено, що в порушення вимог п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" позивачем до складу податкового кредиту віднесені суми ПДВ по податковим накладним попередніх звітних періодів на загальну суму ПДВ 1202,12 грн., а саме:

- у липні 2005 р. віднесено суму ПДВ в розмірі 75,33 грн. за податковою накладною № 030541 від 16.05.2005 р., виписаною ЗАТ "ДХЛ Інтернешнл Україна";

- у вересні 2005 р. віднесено суму ПДВ в розмірі 674,84 грн. за податковою накладною № 932 від 22.07.2005 р., виписаною фірмою "СНД і ПКІ", та за податковою накладною № 176295 від 21.04.2005 р., виписаною ЗАТ "УМЗ";

- у листопаді 2006 р. віднесено суму ПДВ в розмірі 451,95 грн. за податковими накладними № 394 від 26.04.2006 р. та № 323 від 14.04.2006 р., виписаними ТОВ "Спецконтракт".

Так, відповідно до положень п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов'язань у продавця, оригінал податкової накладної передається покупцю.

Згідно п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як з’ясовано судом, позивачем віднесені суми ПДВ за вищезазначеними податковими накладними після їх отримання. Зокрема, в липні 2005 року позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 75,33 грн. за податковою накладною № 030541 від 16.05.2005 р., виписаною ЗАТ "ДХЛ Інтернешнл Україна", саме після її отримання лише в липні 2005 року. Аналогічна ситуація склалася і з іншими податковими накладними.

Щодо віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним попередніх звітних періодів, то слід зазначити, що строк передачі податкової накладної Законом не обумовлюється. У зв'язку з цим суд вважає цілком правомірним збільшення позивачем податкового кредиту по другій події, а саме: на дату отримання податкової накладної.

З огляду на вищезазначене, суд вважає безпідставним визначення відповідачем  позивачу суми податку на додану вартість на загальну суму 12 177 грн. з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій згідно оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення  № /0 від 07.05.2007 р.

Так, стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною  3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює  наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх  представників, показань свідків, письмових  і речових  доказів,  висновків експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,  які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані сторонам докази, відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 07.05.2007 р. № /0 та № /0.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Враховуючи усе вищезазначене, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Консенсус” про скасування податкових  повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі № /0 та № /0 від 07.05.2007 р. обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають  задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Консенсус” до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

2.          Податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі № /0 та № /0 від 07.05.2007 року скасувати.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено 14.08.2007 р.

Суддя