ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.07
Справа №АС 5/342-07.

за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми

до відповідача – відкритого акціонерного товариства "Науково – виробниче акціонерне товариства "ВНДІкомпресормаш", м. Суми

про стягнення  443087 грн. 63 коп.

Суддя Гудим В.Д.

Представники сторін:

Від позивача – предст. Грищенко Т.О. (дов. від 14.05.07 р.)

Від відповідача – предст. Мазурова К.Д. (дов. № 04/09-1979 від 20.03.07 р.)

За участю секретаря судового засідання Глущенко Є.В.

Суть спору: Позивач подав позовну заяву про стягнення з відповідача                265088 грн. 05 коп. заборгованості по сплаті страхових внесків відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за період з січня 2004 р. по січень 2007 р..

Позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 443087 грн. 63 коп., в тому числі 265088 грн. 05 коп. заборгованості по сплаті страхових внесків за період з січня 2004 р. по січень 2007 р. та 177999 грн. 58 коп. донарахованих страхових внесків відповідно до його основного виду діяльності у 2003-2004 роках.

Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову та заяви про збільшення розміру позовних вимог, в яких наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову, в зв’язку із пропущенням позивачем строків встановлених  для звернення до суду.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23.09.99 р. страхування від нещасних випадків є самостійним видом загальнообов’язкового соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя і здоров’я громадян у процесі їх трудової діяльності. Відповідно Закону відповідач є страхувальником і зобов’язаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів регулюється Інструкцією, затвердженою постановою правління Фонду від 20.04.01р. № 12, зокрема п. 4.12. передбачає, що страхові внески сплачуються щомісячно в день одержання коштів на оплату праці в установах банку, а при проведенні оплати з готівкової виручки чи натуроплаті – не пізніше наступного дня після здійснення виплат.

Відповідно акту перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 180 від 12.04.07 р. за період з січня 2004 р. по січень 2007 р. заборгованість відповідача перед позивачем склала 265088 грн. 05 коп.

В ході проведеної перевірки було встановлено, що страхувальник сплачував внески по страховому тарифу 1% від фактичних витрат на оплату праці найманих працівників (КВЕД 73.10.0 «дослідження та розробка в галузі природничих та технічних наук»), що не відповідає його основному виду діяльності у 2004-2006 роках.

Як зазначає позивач, основним видом діяльності відповідача є «Виробництво насосів, компресорів та гідравлічних систем» (КВЕД 29.12.1), страховий тариф по якому становить 2,64% (2004 р.), 2,44%  (2005 та 2006 р.) від фактичних витрат на оплату праці найманих працівників.

Позивач посилається на п. 12 Порядку визначення страхових тарифів для підприємств, установ та організацій на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого Постановою КМУ від 13.09.2000 р. № 1423, в якому передбачено, що Фонд відносить підприємства до галузей економіки за видами їх основної діяльності. Якщо страхувальник провадить свою діяльність у кількох галузях економіки, підприємство відноситься до тієї з них, яка має найбільшу питому вагу в обсязі реалізованої продукції. У разі зміни технології робіт або виду діяльності підприємства Фонд відповідно змінює належність цього підприємства до класу професійного ризику виробництва.

Як зазначає позивач, основний вид діяльності відповідача підтверджується даними розділу 2 статистичних спостережень за формою № 1- підприємництво (річна) за відповідні минулі роки, відповідно яких обсяг реалізованої продукції за код КВЕД 29.12.1 за 2004 р. 56998,3 грн. – 74,3% від загального, за 2005 р. 54007,5 грн. – 92,9%, за 2006 р. 45775,0 грн. – 95,6%.

Відповідач в своїх запереченнях зазначив, що своєчасно надавав позивачу всю необхідну інформацію про вид економічної діяльності, а обов’язок своєчасного встановлення умовного класу професійного ризику і розміру страхового внеску лежить на позивачеві.

Відповідно ст. 24 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов’язаний письмово повідомити страхувальнику умовний клас професійного ризику його підприємства – групу галузей (підгалузей) економіки або видів діяльності, що мають визначений для цієї групи рівень виробничого травматизму та професійної захворюваності.

Позивач посилається на п. 4.5 Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду від 20.04.01 р. № 12 та п. 2.5.1 Постанови про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати страхувальниками страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, інших платежів до Фонду та цільовим використанням коштів від 17.10.03 р. № 68 відносно правильності даних щодо основного виду діяльності для перевірки правильного становлення страхового тарифу передбачено, якщо під час перевірки з’ясувалося, що страхувальником сплачувались внески не за основним видом діяльності, то йому доводиться правильний страховий тариф і проводиться відповідне нарахування страхових внесків за новим встановленим тарифом.

Позивач також посилається на ст. 45 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” якою передбачено, що роботодавець як страхувальник зобов’язаний інформувати робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків про зміну технології робіт або виду діяльності підприємства для переведення його до відповідного класу професійного ризику виробництва. Відповідна інформація подається роботодавцем шляхом щоквартального складання Розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у заголовній частині розрахункової відомості у графі Код за КВЕД (вид діяльності), який визначається по найбільшій питомій вазі в обсязі реалізованої продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії Додатку 2.1 до розрахункової відомості «Відомість розподілу чисельності працівників, річного фактичного обсягу реалізованої продукції (робіт, послуг) за видами економічної діяльності за 2005 рік» (а.с. 121), поданої відповідачем 24.01.06 р., вказано, що відповідач змінив основний вид економічної діяльності і найбільша питома вага (99%) припадає не на код КВЕД 73.10.0 («Дослідження та розробка в галузі природних та технічних наук»), а на код КВЕД 29.12.1 («Виробництво насосів, компресорів і гідравлічних систем»). Тобто про факт того, що основним видом діяльності відповідача є саме виробництво, позивач дізнався в січні 2006 року.

Відповідач наполягає на відмові у позові в зв’язку з пропущенням позивачем строків позовної давності.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст.. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач в своїх письмових поясненнях зазначив, що виключно за результатами перевірки може бути змінена належність підприємства до виду діяльності і саме з дати перевірки починається перебіг строку на захист порушеного права шляхом подання позову про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків.

Господарський суд не може прийняти до уваги посилання позивача, оскільки позивач дізнався про зміну основного виду діяльності відповідача 24.01.06 р. і мав змінити відповідачу його умовний клас професійного ризику і розмір страхового тарифу, а також відповідно донарахувати страхові внески, проте позивач не скористався вказаним правом і звернувся з позовом до суду у травні 2007 року, тобто більше ніж через рік з дня виникнення у нього права на стягнення страхових внесків.

Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в зв’язку з пропуском  річного строку звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 99, 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

С У Д    ПОСТАНОВИВ:

1.          В адміністративному позові про стягнення  з відкритого акціонерного товариства "Науково – виробниче акціонерне товариства "ВНДІкомпресормаш" на користь відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми   443087 грн. 63 коп. відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ                                                                                       В.Д.Гудим