РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2007 р.
Справа № 9/101-2233

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Кропивної Л.В.

Розглянув справу

за позовом  Товариствf з обмеженою відповідальністю "Козова-цукор" вул. Заводська, 1,смт . Козова, Тернопільська область,47600

до  Приватного підприємства  "Торговий дім Тернопіль" вул. Поліська, 14, м.Тернопіль,

За участі представників:

позивача:   Юркевич Сергій Володимирович,  доручення   № 04  від 05.02.07 р.

відповідача: Чабан Лариса Григорівна,  довіреність   № 17  від 25.12.06 р. ,

роз’яснивши  у розпочатому судовому засіданні представнику позивача права та обов’язки  учасників господарського процесу згідно з ст.ст. 22,  29  ГПК  України,

Встановив:

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Козова-цукор”,  смт. Козова,   звернувся   10 .05. 2007 р.   (вх. № 2134(н)  до господарського суду Тернопільської області з позовом до Відповідача – ПП. „Торговий дім „Тернопіль” ,  про стягнення  59157,52 грн. заборгованості,   посилаючись на  невиконання  Відповідачем  зобов’язань з оплати   вартості  отриманого   дизпалива та дизельного  масла при заправці автомобілів Відповідача  в період з  01.09.2006 р. по  30.11.2006 р.

Стверджував, що за рахунок   власного  дизпального  заправляв    автомобілі   Відповідача, якими  той надавав послуги Позивачу  по перевезенню цукрових буряків  на підставі   договору  від 15.09.2006 р. № 15/09/07  ,  але  не зважаючи на    ту обставину що  водії   автомобілів     отримували  дизпальне  , про що  розписувалися у заправочних відомостях,    Відповідач  відмовився   у добровільному порядку   виконувати   вимогу  Позивача про оплату   вартості  дизпалива у кількості   14 293 л по ціні  4.1.0 грн./л на суму   58 601, 30 грн. та  дизельного  мастила у кількості   137 л за ціною  4,06 грн/л.

Відповідач  вимог не визнав,  але не заперечив тієї обставини, що   відповідно до умов договору від 15.09.2006 .р  ПП "Торговий дім Тернопіль", як виконавець, зобов'язувався забезпечити перегін автотранспорту на територію замовника ТОВ "Козова-цукор", а також щоденно  подавати під погрузку справний автотранспорт і забезпечений паливно-мастильними матеріалами в кількості, необхідній для перевезення.            Між тим,   ПП "Торговий дім Тернопіль"  не забезпечив власний  автотранспорт  мастильними матеріалами, і за нього цей обов'язок виконав замовник. Попри це ,   Відповідач  не визнає суму позову  і     вказує,  що  Товариством  „Козова-цукор”  не враховано, що автомобілі   здійснювали також   і  холості  пробіги.

У судовому засіданні  17.09.2007 р.  оголошувалася перерва в порядку ст.. 77 ГПК України  до  14-30 год  19.09.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Відповідно до  ч. 1 статті  509 ЦК України  зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як випливає   з договору  по перевезенню цукрових буряків № 15/09/07  від 15.09.2006 р. ,   характер правовідносин  між сторонами  вказує на  те, що договір  є підставою   для   виникнення    між     ПП. „Торговий дім „Тернопіль”   та ТЗОВ „Козова-цукор”   транспортних  зобов’язань ,  в силу  яких  Підприємство ,як перевізник,  зобов’язувалося   вчинити   на користь іншої  особи   ТзОВ „Козова-цукор”    певні  юридичні та  фактичні дії по наданню  транспортних    послуг,  пов’язаних із перевезенням   , а  інша особа –ТЗОВ  „Козова –цукор”   здійснити   оплату  послуги у розмірі,  визначеному   договором.

Цивільний кодекс, як і Господарський  кодекс,  України   закріплюють  основні положення   про регулювання  перевезень, у той час,  коли  детальна  їх регламентація  вміщена у  транспортних    статутах,  кодексах , правилах.

На автомобільному  транспорті , на відміну від інших  видів транспорту ,   не  вантажовідправник   доставляє вантаж  у пункт  відвантаження ,  а  саме автотранспортне  підприємство   передає машини під завантаження  вантажовідправнику .

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні ( надалі Правила)  ,  що затверджені   наказом Міністерства   України   N 363 від 14.10.97 ( з наступними змінами)      і зареєстровані в Міністерстві     юстиції України   20 лютого 1998 р.   за N 128/2568,  регламентуються  обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання .

У відповідності  до    пункту       19.3.4. Правил,    робота автомобільного транспорту при перевезенні цукрових буряків виконується за годинним графіком, який розробляється приймальними пунктами і погоджується Перевізниками і сільгоспвиробниками.

Підпунктом    11.1   пункту  11. Правил визначено ,  що      основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

У свою чергу Правилами  встановлено, що    дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається ,  а товарно-транспортна накладна, яку виписує   замовник (вантажовідправник)   - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно  з  підпунктами   8.2.  та  8.25. пункту  8 Правил   Перевізник зобов'язаний забезпечувати своєчасну подачу справного рухомого складу, придатного для перевезення вантажів відповідно до заявки (разового замовлення) та такого, що відповідає санітарним нормам. Подача непридатного для перевезень вантажів рухомого складу вважається такою, що не була здійснена.  Час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється з моменту, коли водій подав подорожній лист в пункті вантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред'явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження.

За   загальним  правилом,  юридична особа, яка здійснює перевезення вантажів, зобов'язана перед виїздом автомобіля (власного чи орендованого) видати водію подорожній лист.

Подорожній лист форми N 2 призначений для вантажних автомобілів, які здійснюють перевезення вантажів у межах території України. Він видається на один робочий день або на зміну. На більший термін подорожній лист видається у випадках, коли водій виконує перевезення вантажів у міжміському сполученні.

Як випливає з  пояснень сторін,   автомобілі  КАМАЗ  з причепами  ,  тобто   автомобільні транспортні  засоби  з державними   номерами  ВО 03-51 АЕ,  ВО 03-01АЕ,  ВО 01-36 АЕ ,  ВО 01-05АЕ, ВО  03-06 АЕ,  ВО  03-52 АЕ,  ВО 01-26 АЕ,  ВО 0302 АЕ та причепи  державний   номер:    058-74-ТІ, ВО 05-08 ТІ,  058-76 ТІ,  058-75ТІ, 95-55 ТІ, ВО 08-03ТЕ,  ВО 0803ХХ, ВО 05-04ХХ  ,  були    передані   у розпорядження ТзОВ „Козова-цукор” і  знаходилися  на  його  території  у відповідності до   пунктів 1.4.  та 2.1.1.   договору   від 15.09.2006 р.

У відповідності  до  пункту  2.1. 5   договору  обов’язок   перевізника (Підприємства)     складався із зобов’язань по забезпеченню     автотранспорту   паливно-мастильними матеріалами,  в кількості,  необхідній для перевезення    вантажу .

Водночас,    як випливає   з  положень  розділу  3 договору,    вартість  1 тонно-км перевезення вантажу, тобто вартість послуги із перевезення,    розраховувалася у т.ч.   і   з урахуванням    вартості  ринкових цін  пально-мастильних матеріалів.

Між тим,  з пояснень сторін  суду щодо того, що автомобільні транспортні засоби    постійно знаходилися на території Замовника і   виконували   фактичні дії по перевезенню , на що вказують   товарно-транспортні  накладні   ,  а    також  з   заправочних відомостей  за період з вересня по листопад  2006 р.   ,  які подані   ТзОВ „Козова-цукор” ,   випливає,  що   обов’язки   перевізника, визначені  у п.п. 8.2. Правил та п.  2.1. договору  від 15.09.2006 р,     перевізником    виконано  частково,   і    лише у частині  подачі    Замовнику   справного рухомого складу , у  той час,  коли     забезпечення  автомобільних  транспортних  засобів      пально-мастильними  матеріалами   перевізник  не забезпечив.

В силу положень частини  1 ст. 612 ЦК України , у  разі  невиконання боржником для кредитора певної роботи  чи ненадання йому послуги кредитор має право  виконати  цю  роботу власними  силами  або  доручити  її  виконання  чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування  збитків,  якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

При таких обставинах справи,  враховуючи, що  Товариство „Козова-цукор”  виконало   зобов’язання   перевізника  по забезпечення  автотранспортних     засобів   власними силами ,    тобто  забезпечило  власними  пально-мастильними  матеріалами   автомобільні  транспортні  засоби   перевізника     для  реального    здійснення  перевезення  ,      вимога позову  про відшкодування    вартості  ПММ  , а саме:  14 293 л  дизельного пального   за ціною  4.10 грн./л та   дизельного мастила у кількості  137 л  по ціні  4,06  грн/л  ,  з  ПП. „Торговий дім „Тернопіль”  у розмірі  59 157,52 грн., які по суті складають  реальні  збитки Товариства,   є законними та обґрунтованими.

Судові витрати   згідно ст. 49 ГПК України покладаються на  Відповідача.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 15, 526, 527, 612  ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 4, 22, 33, 34, 43, 49, 75,  82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, Господарський суд

Вирішив:

1.          Позов задовольнити .

2. Стягнути  59 157,52 грн. та   709,58 грн.  судових витрат із   Приватного підприємства „Торговий дім „Тернопіль”, ( м. Тернопіль,  вул.Поліська,15, р/р  381 в філії  ВАТ „Укрексімбанк”, м. Тернопіль,  МФО 338879,  код  14035686)   в користь  ТзОВ „Козова-цукор”( смт. Козова,  вул.. Заводська,1, Тернопільська    область,  р/р  1503 в філії ВАТ    „Укрексімбанк”, м. Тернопіль,  МФО 338879,   код   31104342) .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) “04” жовтня  2007 р. рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          Л.В. Кропивна