Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2007 р.
Справа № 14/9-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Плужник О.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників
сторін:

позивача -
Мудракова Л.О.

відповідача
-  ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1486С/3-7) на
рішення господарського суду Сумської області від 19.02.07 р. по справі №
14/9-07

за
позовом ТОВ НВП
"Енерготехніка", м. Харків

до СПД ФО ОСОБА_1, м. Суми

про
стягнення 5556,20 грн. -

встановила:

В грудні 2006
р. позивач -ТОВ НВП „Енерготехніка”, м. Харків звернулося до господарського
суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - СПД ФО ОСОБА_1 5188,05
грн. заборгованості за одержаний товар, 3777,72 грн. пені, 60,43 грн. річних,
та судових витрат.

Рішенням
господарського суду Сумської області від 19.02.07 р. (суддя Миропольський С.О.)
по справі № 14/9-07 позов задоволено. З відповідача на користь позивача
стягнуто  5188,05 грн. заборгованості,
3777,72 грн. пені, 60,43 грн. річних, 102 грн. держмита, та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення мотивоване з тих
підстав, що відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості; що пеня
та річні нараховані відповідачу відповідно до умов укладеного між сторонами
договору НОМЕР_1, вимог чинного законодавства України та ін.

Відповідач з
рішенням господарського суду не погоджується, вважає його необґрунтованим,
подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове,
яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх
вимог відповідач посилається на те, що доказом сплати заборгованості за спірним
договором є належним чином оформлені касові ордери та чеки, які видавались
менеджеру позивача при розрахунку, який в свою чергу здійснювався готівкою та
ін.

В запереченнях
на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення господарського суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що надані
відповідачем касові ордери без чеків не є належними доказами здіснення оплати
за одержаний товар, а інших доказів відповідач не надав та ін.

Перевіривши
матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія
встановила наступне:

Як свідчать
матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 01.09.2005
р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу НОМЕР_1
відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача
товар, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити його вартість. Відповідно
до видаткових накладних, за період з 01.09.2005 по 31.08.2006р., позивач
поставив відповідачу товар, але той розрахунки провів не в повному обсязі. Як
стверджує позивач, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 5118,05
грн. виникла внаслідок несплати відповідачем вартості одержаного товару
відповідно до накладних ІНФОРМАЦІЯ_1

31.08.2006 р.
сторонами було складено акт звірки взаєморозрахунків станом на дату складання,
відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем склала 5 188,05
грн., з чим не погодився відповідач, зазначивши іншу суму сальдо на свою
користь.

З матеріалів
справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення,
крім іншого виходив з того, що відповідач не надав суду доказів погашення
заборгованості; що пеня та річні нараховані відповідачу відповідно до умов
укладеного між сторонами договору НОМЕР_1, вимог чинного законодавства України.

Однак,
викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів,  не повністю відповідають фактичним обставинам
спору та матеріалам справи, і хоча їм в цілому надана правильна та належна
правова оцінка, однак при винесенні рішення судом не було враховано певних
фактів, які мають значення для розгляду даної справи, в зв'язку з чим, дане
рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до
статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно зі
статтею 43 цього ж кодексу  господарський
суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в
судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до
ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарський
суд при винесенні оскаржуваного рішення помилково дійшов висновку про те, що
відповідач не надав доказів погашення заборгованості на суму 5188,05 грн. Проте
відповідно до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 5188,05 грн. за переданий товар в період з 01.09.05 р. по
12.07.06 р. з урахуванням здійснення відповідачем часткової сплати
заборгованості за накладною НОМЕР_2 на загальну суму 651,48 грн. Разом з тим,
відповідно до касового чеку НОМЕР_3 (а.с. 26) відповідачем була здійснена
оплата в розмірі 582,28 грн. за одержаний товар
по накладній НОМЕР_4 що увійшла до суми вимог відповідно до позовної
заяви та розрахунку суми санкцій.

Враховуючи
викладене, господарський суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 582,28 за
накладною НОМЕР_4, а так само безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь позивача 27,95 грн. пені, та 4,47 грн.
річних за прострочення виконання зобов'язань по сплаті заборгованості за цією ж
накладною, оскільки відповідачем додано копію чеку про оплату боргу по вказаній
накладній (а.с. 26).

Крім того,
господарський суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 64,52 грн. пені та 10,32 грн. річних. Як
свідчать матеріали справи, зокрема наданий позивачем розрахунок суми санкцій за
договором № 1/8-со  (а.с. 13) останній
обґрунтовує позовні вимоги в цій частині тим, що відповідач прострочив
виконання зобов'язання в частині оплати за товар одержаний за накладною №
3003/8 від 25.05.06 р. Однак доказів передачі товару за вказаною накладною
всупереч вимогам ст. 33 ГПК України позивач не надав.

Разом з тим,
господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача  4605,77
грн. за поставлений товар відповідно до накладних ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки
відповідач всупереч вимогам ст. 33 ГПК України не надав належних доказів
здійснення оплати за отриманий товар за вказаними накладними.

Не можуть
прийматися судом до уваги в якості належного доказу здійснення опталати
заборгованості за спірними накладними надані відповідачем касові чеки (а.с.
27-29) оскільки в даних чеках підставою для здійснення оплати зазначено інші
накладні ніж ті, за якими позивач звернувся до суду з вимогою про сплату
заборгованості. Тим більше не є належним доказом сплати заборгованості надані
позивачем квитанції (а.с. 30-41), оскільки дані квитанції не є первинними
документами які б свідчили про здій
сненя відповідачем оплати заборгованості за товар, одержаний за спірними
накладними.

Відповідно до
ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Майнова відповідальність
відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання передбачена п. 6.2
договору купівлі-продажу НОМЕР_1 від 01.09.2005р., відповідно до якого за
прострочення платежу останній повинен сплатити позивачу пеню за кожен день
прострочення оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до
ст. З Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань” розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до
ч. 6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не
встановлений інший розмір процентів.

Враховуючи
викладене, господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача 285,25 грн. пені та 45,64 грн. річних за
накладними ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином,
висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких
вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.
ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, 3 ст. 104,
ст. ст. 105, 106 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
господарського суду Сумської області від 19.02.07 р. по справі № 14/9-07
змінити.

Рішення в
частині стягнення 582,28 грн. боргу, 92,47 грн. пені, 14,79 грн. річних
скасувати та в позові в цій частині відмовити.

В іншій частині
рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя
Пушай В.І.

Судді
Плужник О.В.

Барбашова С.В.