СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

25.09.07
Справа№ 26/319

За позовом: Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:
Товариства з обмеженою відповідальністю „Карат”, м. Новояворівськ Яворівського
району Львівської області

Про стягнення
55 939,95 грн.

Суддя Деркач
Ю.Б.

при секретарі
Боровець Я.

Представники:

від позивача
ОСОБА_2 -представник

від відповідача Міла-Поляков
Д.П. -представник

Представникам сторін роз'яснено їх
права та обов'язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України

Суть спору: Фізична
особа -підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1 звернулося до господарського суду з
позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Карат”, м. Новояворівськ
Яворівського району Львівської області про стягнення 55 939,95 грн.

Ухвалою суду від 13.09.2007 р. порушено
провадження у справі та призначено її до розгляду в засіданні на 25.09.2007 р.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги підтримав повністю.

Позивач свої позовні вимоги
обгрунтовує тим, що він здійснюючи експедиторські функції в інтересах
вантажоотримувача ТзОВ “Торговий дім “Флоат-Центр” 02.02.2007 р. подав
відповідачу заявку на перевезення вантажу. Того ж дня вантаж було прийнято
відповідачем за товаро-транспортною накладною № 20601 від 02 лютого 2007 року,
проте останній покладеного на нього обов'язку по доставці вантажу не виконав,
оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) вантаж був знищений
повністю. Посилаючись на відповідальність перевізника за збереження вантажу під
час перевезення, яка встановлена нормами ст. 924 ЦК України, просить стягнути з
відповідача вартість загубленого вантажу на суму 54 973,03 грн., а також три
відсотка річних у сумі 966,92 грн.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти позовних вимог заперечив з мотивів викладених у письмовому
відзиві посилаючись на недоведеність позивачем наявності збитків та порушення
встановленого порядку вирішення таких спорів. Факт ДТП з автомобілем
відповідача, що здійснював перевезення зазначеного вантажу, підтвердив.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд встановив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи
15.01.2007 р. позивач уклав з ТзОВ “Торговий дім “Флоат-Центр” договір про
надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом
(далі по тексту -договір). За п. 1.1 даного договору позивач обрав на себе
обов'язок надати транспортно-експедиторські послуги на перевезення вантажів
автомобільним транспортом.

02.02.2007 р. позивач подав
відповідачу заявку на перевезення вантажу по маршруту      м.
Лисичанськ - м. Івано-Франківськ. Того ж дня на автомобіль відповідача марки
МАН державний знак НОМЕР_1, прицепНОМЕР_2було завантажено вантаж -флоат-скло М1
з папером у 10 ящиках масою брутто 2311,2 т, про що оформлено
товаро-транспортну накладну № 20601. Згідно з даною товаро-транспортною
накладною вантажовідправником зазначено ЗАТ “Лисичанський склозавод
“Пролетарій”, а вантажоотримувачем ТзОВ “Торговий дім “Флоат-Центр”.

Участі у перевезені або у
супроводжені зазначеного вантажу позивач (чи його працівник) не здійснював.
Повноважень діяти від імені вантажоотримувача або вантажовідправника, у тому
числі на подання претензій до перевізника, позивач не отримував.

Внаслідок ДТП автомобіль
відповідача до пункту призначення не прибув, що визнається сторонами по справі.

За ч. 5 ст. 307 ГК України умови
перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними
кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з  ч.
2  ст. 623 ЦК України розмір
збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 43 ГПК
України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами. Стаття 33 ГПК України передбачає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому, відповідно до ст. 34 ГПК України, такі
докази повинні бути визнані судом належними і допустимими.

Судом встановлено, що позивач
власником вантажу не являється, доказів понесення збитків у зв'язку із
знищенням вантажу позивач не подав. Суд відхиляє доводи позивача про розмір
збитків на підставі претензій та неоплачених платіжних вимог вантажоотримувача
до позивача, оскільки при визначені збитків відповідно до ст. 224 ГК України до
уваги беруться лише фактичні витрати, зроблені управненою стороною.

Враховуючи вищенаведене, суд також
відхиляє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних
від суми заборгованості, оскільки така санкція за ч. 2 ст. 625 ЦК України
застосовується лише до прострочених грошових зобов'язань, наявність якої з боку
відповідача перед позивачем спростовується матеріалами справи.

За вказаних обставин, суд вважає,
що позовні вимоги необгрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не
підлягають.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст. 623, 625 ЦК України, ст.ст. 224, 307 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35,
44, 49, 82, 83, 84, 85, 115 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

1.          У задоволенні
позову відмовити повністю.

2.
Судові витрати покласти на позивача.

Суддя
Деркач
Ю.Б.