ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 р.
№ 53/212-06

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі  колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Районного комунального підприємства

"Зміївське підприємство теплових мереж"

на рішення           господарського суду Харківської області  від 20.02.2007 р.

та на постанову            Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2007р.

у справі                                                  № 53/212-06

господарського суду                              Харківської області

за позовом                                                  Районного комунального підприємства

"Зміївське підприємство теплових мереж"

до відповідачів:                                        1) АТЗТ "Куряжський домобудівельний

комплекс"

2) Казенного підприємства Міністерства

оборони України "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод"

про          стягнення 17 574,95 грн.

та за зустрічним позовом                     АТЗТ "Куряжський домобудівельний

комплекс"

до                                                             Районного комунального підприємства

"Зміївське підприємство теплових мереж"

про                                                             визнання договору недійсним

за участю представників:

(за первісним позовом)

позивача –          Пашкова О.В., Пашкова Є.В.

відповідачів –          1) не з"явились

2) не з"явились

та за участю представників:

(за зустрічним позовом)

позивача -                                                   не з"явились

відповідача -                                         не з"явились

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року Районне комунальне підприємство "Зміївське підприємство теплових мереж" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з АТЗТ "Куряжський домобудівельний комплекс" заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 12 163,57 грн., пені у розмірі 1 125,73 грн., інфляційних витрат у розмірі 3 373,15 грн., 3% річних у розмірі 912,50 грн. та судових витрат.

Позивач просив задовольнити його вимоги, посилаючись на обов"язок відповідача №1 оплатити спожиту теплову енергію відповідно до умов укладеного договору, дія якого продовжувалась після вводу будинку в експлуатацію.

Ухвалою місцевого господарського суду від 25.09.2006 року залучено до участі у справі в якості відповідача №2 Казенне підприємство "Зміївський ремонтно-енергомеханічний завод", яке є замовником будівництва по вул. Грибоєдова, 2-А в м.Зміїв.

АТЗТ "Куряжський домобудівельний комплекс", в свою чергу, звернулось до місцевого господарського суду із зустрічною позовною заявою до Районного комунального підприємства "Зміївське підприємство теплових мереж" про визнання недійсним договору на постачання теплової енергії №161 від 19.12.2003 року починаючи з 30.12.2003 року, яка ухвалою від 24.01.2007 року прийнята для сумісного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20 лютого 2007 року  (суддя Кононова О.В.) в задоволенні первісного та зустрічного позовах відмовлено.

Рішення мотивоване відсутністю підстав для стягнення з відповідача №1 оплати за теплову енергію в період з 01.01.2004 року до 25.03.2004 року у зв"язку з закінченням 30.12.2003р. терміну дії договору та введенням в будинку в експлуатацію.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12 червня 2007 року (судді: Олійник В.Ф., Кравець Т.В., Істоміна О.А.) рішення господарського суду Харківської області залишено без змін.

В касаційній скарзі Районне комунальне підприємство "Зміївське підприємство теплових мереж" просить скасувати рішення суду першої та постанову апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши  правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга частково підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Касаційний перегляд прийнятих у справі судових актів здійснено Вищим господарським судом в межах заявленої касаційної скарги, а відтак судові рішення, прийняті за результатами розгляду зустрічного позову судовою колегією не переглядаються.

Так, судами встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з укладеного між Районним комунальним підприємством "Зміївське підприємство теплових мереж" та АТЗТ "Куряжський домобудівельний комплекс" договору № 161 від 19 грудня 2003 року про постачання останньому у житловий будинок по вул. Грибоєдова,2-А у м.Зміїв теплової енергії в обумовлених обсягах.

Згідно пункту 10.1. цього договору передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання та діє до вводу будинку в експлуатацію.

30.12.2003р. житловий будинок за вказаною адресою введено в експлуатацію.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, місцевий господарський суд  виходив з того, що у нього відсутні підстави вимагати оплати від відповідача №1 за подану теплову енергію в період з 01.01.2004 року до 25.03.2004 року в зв"язку з введенням 30.12.2003 року будинку в експлуатацію і, як наслідок,  закінченням терміну дії договору на постачання теплової енергії. Крім цього, оскільки, відповідач №2 не перебував у договірних стосунках з позивачем, у останнього також відсутні правові підстави вимагати оплати отриманої теплової енергії.

При вирішенні спору у апеляційному провадженні, апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для звернення позивача з даним позовом, та, відмовляючи в задоволенні вимог, виходив з того, що  договірні відносини між сторонами з приводу постачання теплової енергії у вказаний житловий будинок припинилися в зв"язку з введенням його в експлуатацію, що звільняє відповідача №1 від обов"язку оплати теплової енергії, спожитої після припинення  дії договору.

Проте, погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки вони не в повній мірі відповідають матеріалам справи, зокрема п.1.1. додатку №3 до договору № 161 від 19 грудня 2003 року, відповідно до умов якого позивач припиняє постачання відповідачу теплової енергії в разі письмового звернення останнього про припинення теплопостачання за наявності технічної можливості.

Відповідно до п.3.2.4. договору відповідач зобов"язався дотримуватись умов та порядку припинення  подачі теплової енергії, які передбачені Правилами користування тепловою енергією, додатком №3 та іншими нормативними актами.

Статтями 598, 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення   зобов'язання   на  вимогу  однієї  із  сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням,  проведеним належним чином.

Судами не в повному обсязі з"ясовані обставини щодо припинення обов"язку позивача постачати теплову енергію після введення будинку в експлуатацію відповідно до умов п.1.1. додатку №3 до договору.

У касаційній скарзі та під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій позивач стверджував, що відповідач не повідомив його про введення будинку в експлуатацію, також він не був членом комісії по прийняттю будинку в експлуатацію та належним чином виконував взяті на себе договірні зобов"язання. Тобто судами попередніх інстанцій не досліджено процедуру вводу будинків в експлуатацію.

Ці доводи позивача не були належно перевірені судами.

Отже, неповне з’ясування судами першої та апеляційної інстанцій суттєвих обставин справи та помилки у застосуванні норм матеріального права є підставою до скасування рішення та постанови  у справі.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, а тому прийняті у справі рішення та  постанова не  відповідають  нормам чинного законодавства  і тому підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, повно та всебічно з’ясувати всі суттєві обставини справи, встановити дійсні права та обов’язки сторін, надати належну оцінку зібраним доказам та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Районного комунального підприємства "Зміївське підприємство теплових мереж" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області  від 20.02.2007 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2007р. у справі № 53/212-06  в частині стягнення 17 574,95 грн. скасувати та направити в цій частині справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складу суддів.

В решті рішення та постанову залишити без змін.

Головуючий суддя
Т.П.Козир

Судді

Н.І.Мележик

О.А.Подоляк