ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2007                                                                                   Справа № 9/125

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Герасименко І.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Лазаренко П.М.,

за участю:

прокурора –помічник військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного РУ Копач Д.І., посвідчення від 14 серпня 2006 року №301;

представників сторін:

від позивача –не з’явився;

від відповідача-1 –Книшов І.Г., довіреність від 20 квітня 2007 року №2250;

від відповідача-2 –Герешенко І.М., доручення від 20 червня 2007 року №1239

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційне подання заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону та апеляційну скаргу Військової частини А 0981

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27 червня 2007 року у справі № 9/125

за позовом заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м.Київ

до Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль”, м.Київ                                       Військової частини А 0981, м.Кіровоград

про визнання договору про безоплатне користування нежитловим приміщенням договором оренди, визнання договору недійсним та зобов’язання звільнити нежитлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27 червня 2007 року у справі № 9/125 (суддя Шевчук О.Б.) в задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено повністю.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із відповідності оспорюваного договору безоплатного користування приміщенням положенням ст.325 ЦК УРСР та недоведеності наміру сторін на укладення договору оренди та сплати орендної плати.

Не погодившись з вказаним рішенням, заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, а відповідач-2 –Військова частина А 0981 подав апеляційну скаргу, в яких просять рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, з посиланням на положення ст.ст.1, 7 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України”, ст.ст.1, 2 Закону України “Про правовий режим майна у Збройних Силах України”, зазначають, що військові частини можуть передавати нерухоме та рухоме військове майно стороннім організаціям лише на умовах оренди з додержанням Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою КМУ від 11 травня 2000 року № 77, який сторонами при укладенні договору не додержаний. Оскільки договір від 01 жовтня 2002 року № 10/09/816 не відповідає вимогам закону, він повинен бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.48 ЦК УРСР, ч.1 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.207 ГК України.

Позивач –Міністерство оборони України, відзив на апеляційну скаргу не надав, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підвереджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток) /а.с.113, 117,130, 165/, своїм правом участі в судовому засіданні не скористався, явку представників в судове засідання не забезпечив. Враховуючи те, що наявні в справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача.

Ухвалою від 13 вересня 2007 року на підставі ч.3 ст.24 ГПК України здійснено заміну неналежного відповідача –Кіровоградської обласної дирекції ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, яка не є юридичною особою, належним відповідачем –Відкритим акціонерним товариством “Райффайзен Банк Аваль”.

У поданому відзиві відповідач-1 –ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, проти доводів апеляційного подання та апеляційної скарги заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подання і скаргу залишити без задоволення. Зазначає про відповідність укладеного сторонами договору безоплатного користування положенням ст.324 ЦК УРСР, яка діяла на той час, при цьому сторони не мали на увазі укладення договору оренди, обов’язковою умовою якого є плата за користування майном. Позивачем не надано жодних доказів укладення між відповідачами договору оренди та наявності у них мети існування саме відносин оренди за укладеним договором.

В порядку ст.77 ГПК України у зв’язку з неявкою в судове засідання представника позивача та представника відповідача-1 розгляд справи відкладався з 26 липня 2007 року до 13 вересня 2007 року та до 27 вересня 2007 року, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 23 жовтня 2007 року.

Вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційного подання та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне подання та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2002 року між Міністерством оборони України  в особі  командира  військової частини  А 0981 Хлистуна  В.О. (орендодавець) та Акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль”, правонаступником якого є відповідач-1 – ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” (орендар), укладено договір № 10/09/816 про надання в безоплатне  користування нежилого приміщення /а.с.12-15/.

Відповідно до умов вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове безкоштовне користування частину нежитлового приміщення строком до 01 жовтня 2007 року загальною площею 90,0 кв.м., яке розташоване на першому поверсі двохповерхової будівлі, що знаходиться за адресою: 25025, м.Кіровоград, вул.Тітова, 214 і є власністю Орендодавця (п.1.1 договору). Цільове призначення використання приміщення –організація роботи відділення (“Лісне”) Кіровоградської обласної дирекції АППБ “Аваль”. Приміщення передається після підписання сторонами акту прийому-передачі (п.п.1.2, 1.3 договору).

В квітні 2007 року заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону звернувся до господарського суду з позовом, в якому просив визнати вищевказаний договір договором оренди, визнати його недійсним і зобов’язати Кіровоградську обласну дирекцію ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” звільнити займане приміщення.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що договір від 01 жовтня 2002 року фактично є прихованим договором оренди з необхідністю відповідного застосування до вказаних правовідносин положень ч.2 ст.58 ЦК УРСР, і оскільки договір укладений з порушенням вимог ст.7 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України”, п.п.4-7, 11 Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, він має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.48 ЦК України, ч.1 ст.203, ч.1 ст.227 ЦК України та ч.1 ст.207 ГК України як такий, що не відповідає вимогам закону, вчинений без відповідного дозволу та суперечить інтересам держави.

Судова колегія не погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволенні позову прокурора в повному обсязі.

Як встановлено ч.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

З урахуванням підписання відповідачами спірного договору 01 жовтня 2002 року при розгляді вимог про його недійсність з підстав невідповідності вимогам закону вказаний договір необхідно оцінювати відносно законодавства, яке діяло у період його укладання.

Господарським судом вірно зазначено, що укладення договору безоплатного користування майном передбачалось і регулювалось нормами ЦК УРСР.

Згідно ст.324 вказаного Кодексу за договором безоплатного користування майном одна сторона зобов’язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобов’язується повернути те ж майно. До договору безоплатного користування майном відповідно застосовуються правила статті 257, частини першої статті 259, статей 260 і 262, пунктів другого-п’ятого статті 265 і статей 271 і 272 цього Кодексу.

Головною відмінністю договору безоплатного користування майном від договору оренди (майнового найму) є відсутність плати за користування майном.

Згідно спірного договору від 01 жовтня 2002 року № 10/09/816 нежитлове приміщення передано орендарю в безкоштовне користування, умовами вказаного договору оплати за користування не передбачено. Також, позивачем не надано доказів сплати орендарем чи отримання орендодавцем будь-якої плати за користування цим приміщенням.

Укладення договору безоплатного користування приміщенням відповідає наміру і волевиявленням відповідачів –сторін за договором, платність вказаного договору позивачем не доведена, тому підстави для визнання спірного договору договором оренди на підставі ч.2 ст.85 ЦК УРСР та задоволення позовних вимог прокурора в цій частині відсутні.

Разом з цим, Законом України “Про правовий режим майна у Збройних Силах України” встановлено особливості правового статусу майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і визначено повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.2 Закону, визначення порядку вилучення і передачі військового майна до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України “Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”) належить до компетенції Кабінету Міністрів України.

При цьому, положеннями Закону України “Про правовий режим майна у Збройних Силах України” не передбачається можливості надання військового майна у безоплатне користування іншим особам, а Кабінетом Міністрів України не встановлювалось відповідного спеціального порядку щодо безоплатної передачі військового майна.

Таким чином, відповідач-2 –Військова частина А 0981 не мала повноважень на передачу закріпленого за нею нежитлового приміщення /а.с.75-78, 171-175/ в безоплатне користування позивачу-1, а при укладенні спірного договору від 01 жовтня 2002 року № 10/09/816 відповідачами порушені вимоги закону щодо особливого статуту військового майна.

Як встановлено ч.1 ст.48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З урахуванням зазначеного, укладений між відповідачами 01 жовтня 2002 року договір про надання в безоплатне користування нежилого приміщення № 10/09/816,  як такий, що не відповідає вимогам закону, підлягає визнанню недійсним.

Що стосується позовних вимог прокурора про зобов’язання відповідача-1 звільнити нежитлове приміщення, то в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 квітня 2007 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Кіровограда, який на даний час є балансоутримувачем будівлі № 214 по вул.Тітова, 214 у м.Кіровограді /а.с.171-175/, та ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” укладений договір № 62-10-13-199 тимчасового користування нерухомого військового майна, за яким відповідачу-1 передано в строкове платне користування спірні нежитлові приміщення по вул.Тітова,214 загальною площею 62,4 кв.м. /а.с.37-44/, у зв’язку з чим володіння відповідачем-1 вказаними приміщеннями є правомірним.

З урахуванням вищевикладеного, рішення господарського суду, у зв’язку з невідповідністю викладених в ньому висновків обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Господарські витрати (держмито в сумі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –118 грн.) відповідно до ст.49 ГПК України підлягають солідарному покладенню на відповідачів.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону та апеляційну скаргу Військової частини А 0981 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 27 червня 2007 року  у справі № 9/125 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про надання в безоплатне користування нежитлового приміщення від 01 жовтня 2002 року, укладеного між Військовою частиною А 0981 та Кіровоградською обласною дирекцією Акціонерного поштово-пенсійного банку “Аваль”.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” та Військової частини А 0981 на користь держави державне мито в сумі 85 грн., на користь ДП “Судовий інформаційний центр” витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Доручити господарському суду Кіровоградської області видати відповідні накази.

Головуючий                                                                                        О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                   І.М.Герасименко

І.М.Науменко