ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  36/435

26.11.07

За позовом          Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

До                     Центру досліджень проблем міграції

Про                          стягнення  3 146 грн. 06 коп.

Суддя  Т.Ю.Трофименко

Представники:

Від позивача        Мазурок О.І. по довіреності № 155/1/7-102 від 06.11.2006р.;

Мазурок Я.В. по довіреності № 155/1/23-495 від 26.01.2007р.;

Литвин Л.М. по довіреності № 155/1/7-88 від 11.10.2006р.;

Від відповідача    не з’явився

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»про стягнення з Центру досліджень проблем міграції заборгованості в розмірі 3 146,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2007р. порушено провадження у справі № 36/435, розгляд справи було призначено на 26.11.2007р. о 11-50.

Позовні вимоги мотивовані тим, що  відповідно до п. 2.11 договору оренди № 07/0928 від 30.01.2003р. відповідач повинен самостійно або через відповідні організації сплачувати відповідним комунальним підприємствам вартість фактично спожитих комунальних послуг, які надаються за окремими договорами з цими організаціями, а також сплачувати вартість послуг за технічне обслуговування інженерного обладнання. В зв’язку з тим, що позивач займається технічним обслуговуванням систем теплопостачання в будинку, де знаходиться орендоване приміщення, 01.10.2000р. ним було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 25-0146 з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго». В порушення умов зазначених договорів відповідач не сплачував позивачу вартість комунальних та інших платежів, починаючи з червня місяця 2006 року, що становить суму позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, письмовий відзив на позов не надав, вимог суду, викладених в ухвалі суду від 05.11.2007р., не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.1997р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007р. № 01-8/675 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року» (пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році»зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань  про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

На підставі ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі – позивач, орендодавець) та Центром досліджень проблем міграції (далі –відповідач, орендар) 30.01.2003р. було укладено Договір оренди нерухомого майна № 07/0928 (далі –договір оренди), за умовами якого позивач на підставі рішення Київської міської ради від 30.01.2003р. № 256/416 передав, а відповідач прийняв в орендне користування нежиле приміщення на третьому поверсі для розміщення організації загальною площею 85,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 31, літера А.

Відповідно до п. 2.11 Договору оренди відповідач зобов’язався самостійно або через відповідні організації сплачувати відповідним комунальним підприємствам вартість фактично спожитих комунальних послуг (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія і т.п.), які надаються за окремими договорами з цими організаціями за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання при будинкової території, а також сплачувати вартість послуг за технічне обслуговування інженерного обладнання та експлуатаційні витрати. Вартість таких послуг не входить до складу орендної плати і сплачується орендарем безпосередньо постачальникам таких послуг.

Строк дії договору встановлений з 30.01.2003р. по 30.01.2006р. (пункт 6.2 договору оренди).

Вказаний договір оренди був пролонгований, оскільки орендар 14.12.2005р. звернувся до орендодавця з листом, в якому просив продовжити строк дії договору оренди нежилого приміщення на три роки.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Крім того, між позивачем та відповідачем 01.09.2000р. укладено Договір № 473 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ГОП та їх абонентських уводів (далі –договір про надання послуг) в нежилому будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 31-А.

Умовами договору, зокрема п. 2.3.2. договору про надання послуг встановлено, що відповідач зобов’язується виконувати порядок та умови оплати в обсягах і терміни, які передбачені в додатку № 3 до цього договору.

Згідно з пунктами 2, 3 Додатку № 3 до договору про надання послуг відповідач зобов’язався щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримувати у позивача розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду, та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду. Сплату за вказаними документами відповідач проводить не пізніше 23 числа поточного місяця.

Як вбачається з додатку № 1 від 01.02.2004р. до договору про надання послуг до 31.12.2004р. тарифи на теплову енергію складають 1 867,72 грн.

Крім того, позивач  листом № 02/55 від 22.02.2006р., який є невід’ємною частиною договору про надання послуг, повідомив відповідачу, що вартість технічного обслуговування з 01.02.2006р. становить 0,66 грн. за кв.м. на місяць, без урахування ПДВ.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б оплату відповідачем на користь позивача комунальних послуг, що передбачено умовами  договору оренди та договору про надання послуг.

Позивач 09.02.2007р. направив на адресу відповідача претензію вих. № 155/23-02/29, в якій просив відповідача сплатити заборгованість за комунальні послуги в розмірі 915,14 грн. та пеню в розмірі 12,11 грн.

Крім того, 06.06.2007р. листом №155/23-06/22 позивач направив відповідачу нагадування, в якому просив сплатити йому заборгованість з оплати вартості теплової енергії та технічного обслуговування в розмірі 2 774,06 грн. та пеню в розмірі 31,21 грн.

Зазначені вимоги відповідач залишив без відповіді та задоволення. Доказів відсутності заборгованості відповідач суду не надав.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003р., щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, крім того, до договорів, що були укладені до 01.01.2004р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання.

Оцінюючи подані позивачем  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Відповідно до приписів  ст. 526 Цивільного кодексу  зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач в порушення покладеного на нього законом та договорами обов’язку по сплаті комунальних послуг не виконав, у зв’язку з чим у відповідача виникла заборгованність перед позивачем в сумі 3 146 грн. 06 коп.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості теплової енергії та технічного обслуговування в розмірі 3 146 грн. 06 коп. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На відповідача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, покладаються витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Центру досліджень проблем міграції (04053, м. Київ, вул. Артема, 52-А; ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»(01034, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ) заборгованість з оплати вартості теплової енергії та технічного обслуговування в розмірі 3 146 (три тисячі сто сорок шість) грн. 06 коп., 102 (сто дві) грн. 00 коп. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                              Трофименко Т.Ю.