ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 20-3/215

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,

Волковицької Н.О.,
Рогач Л.І.,

за участю представників сторін

позивача

не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача

не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Гагарінському районі м. Севастополя

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.11.2005

у справі
№ 20-3/215

господарського суду
м. Севастополя

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Севастопольський рибоконсервний завод”

до

Державної податкової інспекції у Гагарінському районі м. Севастополя

про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У червні 2005 Відкрите акціонерне товариство "Севастопольський рибоконсервний завод" звернулось до господарського суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Гагарінському районі м. Севастополя від 15.10.2004 № /0.

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 09.08.2005 (суддя Гоголь Ю.М.) позов задоволено: визнано недійсним спірне податкове повідомлення-рішення.

За результатами апеляційного перегляду прийнятого у справі судового рішення, Севастопольським апеляційним господарським судом прийнято постанову від 16.11.2005 (судді: Дугаренко О.В - головуючий, Голик В.С., Фенько Т.П.), якою скасовано рішення господарского суду м. Севастополя від 09.08.2005, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним спірне податкове повідомлення-рішення в частині визначення пені у розмірі 177 559, 49 грн. податковим зобов'язанням та в частині нарахування пені у розмірі 209 469,58 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Оскаржуючи постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.11.2005, ДПІ у Гагарінському районі м. Севастополя звернулась до касаційної інстанції з касаційною скаргою. Втім, ухвалою Вищого господарського суду України від 27.01.2006 заявнику було відмолено у прийнятті касаційної скарги на підставі статті 210 та пункту 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

ДПІ у Гагарінському районі м. Севастополя подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2007 провадження за касаційною скаргою заявника було закрито з огляду на те, що постанова апеляційного господарського суду, прийнята у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, не може бути переглянута Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку.

ДПІ у Гагарінському районі м. Севастополя повторно звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційною інстанцією норм матеріального права, просить її скасувати в частині визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення щодо нарахування пені в сумі 209469,58 грн.

Від позивача відзиву не надійшло.

Заслухавши суддю –доповідача, перевіривши  наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (утому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, які справи підвідомчі господарським судам.

В липні 2005 року прийнято Кодекс адміністративного судочинства України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Згідно пункту 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функції на основі законодавства в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є вимоги Відкритого акціонерного товариства “Севастопольський рибоконсервний завод” про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення від 15.10.2004 № /0.

Під час здійснення перегляду рішення господарського суду м. Севастополя від 09.08.2005 у даній справі, апеляційна інстанція дійшла висновку, що розгляд у даній справі повинен провадитися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Однак, такий висновок є помилковим, оскільки за своїм правовим змістом цей спір не є господарським і, відповідно, не підвідомчий господарським судам України.

Відповідачем у даній справі є орган державної податкової служби.

Згідно пунктів 1, 3 статті 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Відповідно до пункту 6 цієї статті вказані податкові органи забезпечують застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами.

Отже, позов по справі пред’явлений про визнання недійсними рішень податкового органу, винесених останнім внаслідок виконання своїх функцій суб’єкта владних повноважень, а не у зв’язку із здійсненням ним у спірних правовідносинах господарської діяльності.

Виходячи з положень вказаних приписів законодавства, справа за позовом юридичної особи додержавної податкової інспекції про оскарження правових актів індивідуальної дії є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) та підвідомча адміністративному суду.

У відповідності з пунктом 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні скарги та подання розглядаються в порядку встановленому цим Кодексом.

Відтак, Севастопольський апеляційний господарський суд приймаючи постанову у даній справі за приписами Господарського процесуального кодексу України вийшов за межі своєї компетенції, у зв’язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд апеляційної інстанції для здійснення судового провадження за правилами Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Гагарінському районі м. Севастополя задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.11.2005 скасувати, а справу № 20-3/215 передати на новий розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Головуючий - суддя                                                                      Т.Дроботова

Судді                                                                                                    Н.Волковицька

Л.Рогач