СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11.10.07                                                                                 Справа № 11/562ад.

Суддя господарського суду Луганської області Москаленко М.О., при секретарі Мелеховій О.С., розглянувши матеріали справи № 11/562ад за позовом

Прокурора м. Алчевськ Луганської області в інтересах Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Луганськ

до Комунального теплопостачального підприємства «Алчевськтеплокомун - енерго», м. Алчевськ Луганської області

про стягнення  162216 грн. 87 коп.

за участю представників сторін:

івд заявника –прокурор  відділу прокуратури Луганської області Кадацький М.В.

від позивача –Хазова Л.В., дов. № 03-01/72 від 15.01.2007

від відповідача –Польова В.В., дов. № 1174 від 12

в с т а н о в и в:

Суть спору:  позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача         162216 грн. 87 коп. штрафних санкцій за нестворення у 2006 році робочих місць для працевлаштування інвалідів.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що  в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює питання працевлаштування інвалідів в Україні, у  2006 році відповідачем не був виконаний 4% норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджено, зокрема, звітом відповідача форми № 10-ПІ за 2006 рік.

У попередньому судовому засіданні позивачем було надано доповнення до позовної заяви № 03-01/2902 від 20.09.07, згідно якого він просить стягнути з відповідача суму несплачених адміністративно-господарських санкцій за невиконання 4% нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2006 рік в розмірі  162 216 грн. 87 коп. та пеню за порушення терміну сплати санкції в розмірі 7689 грн. 86 коп., всього  169 906 грн. 73 коп.

У відповідності з приписами ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України  позивач, зокрема,  має право змінити підставі або предмет адміністративного позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може змінити позовні вимоги протягом всього часу судового розгляду, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Надане суду «доповнення до позовної заяви»№ 03-01/2902 від 20.09.07 не є заявою про зміну (збільшення) позовних вимог, а також містить вимогу, яка не заявлялася під час подання адміністративного позову, а саме вимогу про стягнення суми пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій, яка повинна розглядатися в окремому провадженні.

За таких обставин доповнення до позовної заяви № 03-01/2902 від 20.09.07 судом до розгляду не приймається.

Відзивом від 20.09.2007 № 994 на адміністративний позов відповідач проти викладених у ньому вимог заперечив, посилаючись на те, що  виходячи із специфіки роботи підприємства відповідача більшість робіт виконують працівники, професії яких внесені у перелік професій підвищеної небезпеки. Вказані працівники складають 72,5 % чисельності  працівників підприємства. Також відповідач зазначив, що перелічені професії входять  до Переліку важких робіт та робіт з шкідливими та небезпечними умовами праці, на яких забороняється застосування праці жінок,  затвердженого наказом Міністерства охорони здоров»я України від 29.12.93 № 256.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-ХІІ (в редакції від 05.07.01, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом –Закон                                    № 875), п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314 "Про організацію робочих місць для працевлаштування інвалідів" (далі за текстом –Постанова № 314) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з  п.3.3.3 Інструкції зі статистики чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві України, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 171 від 07.07.95 за погодженням з Міністерством економіки України, Міністерством праці України, Міністерством фінансів України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.08.95 за № 287/823 (далі за текстом - Інструкція) середньооблікова чисельність працівників з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців за період з початку року, тобто відповідно на 12.

Згідно з п. 14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою № 314 (далі за текстом –Положення), підприємства (об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону № 875 Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.01 № 1767 затвердив     "Порядок     сплати     підприємства- ми     (об'єднаннями),     установами і організаціями   штрафних   санкцій   до   відділень   Фонду   соціального   захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів" (далі за текстом –Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку підприємства щороку не пізніше 1 лютого подають до відділень Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується наказом Мінпраці України за поданням Фонду та погоджується з Держкомстатом.

У відповідності з приписами ч.1  ст. 18 Закону № 875 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забезпечення  прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу,  в тому числі з умовою про виконання  роботи вдома,   здійснюється   шляхом  їх  безпосереднього  звернення  до підприємств,  установ,  організацій   чи   до   державної   служби зайнятості.

Ч.3 ст. 18 Закону № 875 у вказаній редакції встановлює, що       підприємства, установи,  організації,  фізичні   особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати робочі  місця  для  працевлаштування  інвалідів,  у   тому   числі спеціальні   робочі  місця,  створювати  для  них  умови  праці  з урахуванням індивідуальних програм  реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,    передбачені    чинним законодавством,  надавати державній службі зайнятості  інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального   захисту   інвалідів   про   зайнятість    та працевлаштування  інвалідів  у  порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.20 Закону № 875 підприємства, установи  й організації (незалежно від форм власності і господарювання), на яких працює інвалідів менш, ніж встановлено нормативом, зобов’язані щорічно відраховувати до відділення Фонду України соціального захисту інвалідів цільові кошти на створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та на здійснення заходів по їх соціально-трудовій та професійній реабілітації. Розмір відрахування визначається середньою річною заробітною платою на відповідному підприємстві, в установі і організації за кожне незайняте інвалідом робоче місце. При цьому підприємства (об'єднання), установи організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено вищенаведеним нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об'єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Згідно з п.п. 5, 10-14 Положення підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до поданого відповідачем звіту за формою державної статистичної звітності  № 10-ПІ за 2006 рік (а.с. 11) середньооблікова чисельність  штатних працівників у цьому періоді становила 546 осіб, фонд оплати їх праці становив 4661, 6 тис. грн.

За даними звіту відповідача форми № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, у 2006 році становила 3 особи.

П. 3.2 Інструкції визначений механізм обчислення середньооблікової чисельності  працівників за звітний період, згідно з яким  середньооблікова чисельність працівників за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.

З урахуванням вимог зазначеної вище норми Закону № 875 та середньооблікової чисельності штатних працівників відповідач у 2006 році  повинен був працевлаштувати 22 інваліди. Та обставина, що на підприємстві відповідача у 2006 році працювало 3 інваліди, дає підстави стверджувати про фактичну відсутність необхідного нормативу.

Крім того, з довідки Алчевського міського центру зайнятості від 16.04.2007 № 02/7-565 (а.с. 9-10) вбачається, що у 2006 році підприємством відповідача до органу державного центру зайнятості надавався лише один звіт (за травень 2006 року) з відомостями про наявність 5 робочих місць.

Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Алчевської міської ради від 05.04.2007 № 1654/1 (а.с. 12)   відповідачем на повідомну реєстрацію був наданий колективний договір, проте заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у ньому визначені не були.

Матеріали справи свідчать про невиконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, з забезпечення встановленої кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем не вжиті передбачені чинним законодавством заходи з забезпечення працевлаштування інвалідів: у 2006 році підприємством не розроблялись заходи по створенню робочих місць для інвалідів, підприємство не інформувало центр зайнятості стосовно наявності встановленої кількості вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, місцевий орган соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Доводи відповідача щодо великої кількості на підприємстві робочих місць з важкими та шкідливими умовами праці судом до уваги не приймаються, оскільки законодавством, яке регулює питання працевлаштування інвалідів, зокрема, Законом № 875, не встановлено пільг щодо кількості робочих місць для інвалідів на підприємствах зі значною кількістю робочих місць зі важкими та шкідливими  умовами праці.

Таким чином, внаслідок відсутності у 2006 році на підприємстві відповідача встановленої законом кількості вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів у органу державної служби зайнятості була відсутня можливість для направлення на підприємство відповідача з метою працевлаштування встановленої законом кількості інвалідів.

Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, адже у відповідності з вимогами Закону № 875 на органи Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцеві ради, громадські організації інвалідів покладений обов'язок безпосереднього працевлаштування інвалідів, проте здійсненню такого обов'язку передують дії підприємства (об'єднання), установи та організації з інформування зазначених державних органів про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 162216 грн. 87 коп. адміністративно –господарських  санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році є обґрунтованою, оскільки позивачем  доведено суду, що порушення норм Закону № 875 відбулося саме з вини відповідача у справі.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки заявник звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у таких випадках.

Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін та заявника про те, що повний текст постанови буде виготовлений та підписаний у п’ятиденний строк з моменту закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 51, 94, 98, 137, 158-163, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального теплопостачального підприємства «Алчевськтеплокомуненерго», вул.. Леніна, 126, м. Алчевськ Луганської області, код 0213266, на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Луганськ, вул. Володарського, 59, одержувач: Державний бюджет м. Алчевська Луганської області, р/р 0027 в ГУДКУ у Луганській області, МФО 804013, код 24046768, код платежу 50070000,  адміністративно-господарські санкції у сумі 162216 грн. 87 коп.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржене судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 16.10.2007.

Суддя                                                                               М.О. Москаленко