ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 8/35

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Кременчуцького відкритого акціонерного товариства промислового залізничного транспорту “Кременчукпромзалтранс”

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від
12.06.2007 року

у справі
№ 8/35 господарського суду Полтавської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Кременчуцький річковий порт”

до
Кременчуцького відкритого акціонерного товариства промислового залізничного транспорту “Кременчукпромзалтранс”

про
стягнення 447 213, 19 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 року Відкрите акціонерне товариство “Кременчуцький річковий порт” звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Кременчукпромзалтранс” про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 447 213, 19 грн.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що згідно договору № 7-34 від 16.03.2001 року відповідач надавав позивачу послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом шляхом подачі та збирання вагонів і був єдиним на той час володільцем, який міг би здійснювати подачу вагонів з території порту на “Укрзалізницю”. Оскільки виходячи з вказаних вище обставин відповідач зловживав наданим йому становищем і  безпідставно завищував тарифи та ціни на послуги, які ним надавалися, позивач просить стягнути завдані йому відповідачем збитки  в розмірі 447 213, 19 грн. в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.03.2007 року (суддя Плеханова Л.Б.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року (судді: Рудченко С.Г. –головуючий, Мазур Л.М., Писана Т.О.) по справі № 8/35 господарського суду Полтавської області позов задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Кременчукпромзалтранс” на користь Відкритого акціонерного товариства “Кременчуцький річковий порт” 227 856, 30 грн. збитків за 2004 рік, 2 278, 56 грн. витрат по сплаті державного мита та 60, 12 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення збитків за 2003 рік в сумі 151 153, 90 грн. у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи судові рішення господарські суди зазначають про те, що рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.04.2005 року визнано порушення суб’єктом господарювання пункту 2 статті 50, частини 1, пункту 1 частини 2 статті 12 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг під’їзних залізничних колій в межах Крюківського та Автозаводського районів м. Кременчука, у вигляді встановлення таких (завищених) цін на послуги по подачі на забирання вагонів, маневрової роботи, використання колії для вантажно-розвантажувальних робіт, які неможливо було б встановити за умови існування звичної конкуренції на ринку, що призвело до ущемлення інтересів інших суб’єктів господарювання. Крім того, суди зазначають, що позовні вимоги в частині стягнення збитків за 2003 рік в сумі 151 153, 90 грн. не підлягають задоволенню в зв’язку з закінченням строку позовної давності.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Кременчуцьке відкрите акціонерне товариство промислового залізничного транспорту “Кременчукпромзалтранс” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року по справі № 8/35 господарського суду Полтавської області, в якій просить постанову у справі та рішення господарського суду Полтавської області від 12.03.2007 року по справі № 8/35 господарського суду Полтавської області скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм процесуального права, а саме статей 34, 36, 41, 42 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що висновок спеціаліста Ліхтіної Л.Р. прийнято судом до уваги з порушенням норм процесуального права і даний висновок не може підтверджувати факт наявності та розміру збитків.

Позивач відзив на касаційну скаргу не надав.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів розглянула клопотання та дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення. Ухвалою від 27.08.2007 року явка сторін обов’язковою визнана не була.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно   до   Роз'яснень   Пленуму   Верховного Суду   України,    викладених пунктах 1, 6 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про судове рішення",  рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства   і   всебічно   перевіривши всі обставини справи;   вирішив   справу у відповідності з нормами  матеріального   права,   що  підлягають  застосуванню  до  даних правовідносин, а за їх відсутності —на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, Кременчуцьке відкрите акціонерне товариство промислового залізничного транспорту “Кременчукпромзалтранс” надавало Відкритому акціонерному товариству “Кременчуцький річковий порт” послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом шляхом подачі та збирання вагонів.

Відповідач здійснював такі перевезення на відстані 1700 метрів приватизованими залізничними коліями, на дільниці, що обслуговує порт і був єдиним на той час володільцем, який міг би здійснювати подачу вагонів з території порту на “Укрзалізницю”.

Зловживаючи таким становищем, відповідач безпідставно завищував тарифи та ціни на ті послуги, які ним надавались.

Рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.04.2005 року Відкрите акціонерне товариство “Кременчукпромзалтранс” визнано таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на регіональному ринку послуг під’їзних залізничних колій в межах Крюківського та Автозаводського районів м. Кременчука з часткою 100 відсотків.

Таким чином, як зазначено у рішенні та постанові, сума перевищення тарифів склала: за 2003 рік –151153,9 грн., за 2004 рік –227856,3 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків, завданих позивачу відповідачем у 2004 році у розмірі 227856,30 грн., господарські суди виходили з висновку спеціаліста Ліхтіної Л.Р. від 22.09.2006 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд   у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших  осіб,  які  беруть участь  в  судовому процесі.

Для  роз'яснення  питань,  що   виникають    при    вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу (стаття 41 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судова експертиза у справі не призначалась.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський   суд  приймає  тільки  ті  докази,  які  мають значення для справи.  Обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, висновок спеціаліста Ліхтіної Л.Р. не є належним доказом у розумінні статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків, завданих позивачу відповідачем у 2003 році, господарські суди виходили з того, що статтею 257 Цивільного кодексу України визначена загальна позовна давність, яка складає три роки.

Однак, господарськими судами не враховані положення частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України згідно з якими позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, така заява до суду не подавалась.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами  порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтею 1115, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцького відкритого акціонерного товариства промислового залізничного транспорту “Кременчукпромзалтранс” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.03.2007 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року у справі № 8/35 господарського суду Полтавської області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова