ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.2007  року                                                            Справа № 16/434

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Семендяєвої І.В.

суддів                                                  Баннової Т.М.

Бойченка К.І.

за участю секретаря

судового засідання                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача:                                  головний юрисконсульт Васильченко О.П.,

довіреність №498 від 08.02.2007;

від відповідача:                                   повноважний та компетентний

представник не прибув;

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                               Товариства з обмеженою відповідальністю

„ВКФ „Агроком”, с. Чугинка

Станично –Луганського району Луганської області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  19.07.07 (підписано 24.07.07)

по справі                                        № 16/434 (суддя Шеліхіна Р.М.)

за позовом                                        Відкритого акціонерного товариства

„Райффайзен Банк Аваль” в особі

Луганської обласної дирекції

Відкритого акціонерного товариства

„Райффайзен Банк Аваль”, м. Луганськ

до відповідача                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„ВКФ „Агроком”, с. Чугинка

Станично –Луганського району Луганської області

про                                                  стягнення 1 688 660 грн. 71 коп.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства „Райфайзен Банк Аваль”, м. Луганськ (далі за текстом ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", позивач по справі) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженною відповідальністю „ВКФ „Агроком”, с. Чугинка Станично - Луганського району Луганської області (далі за текстом ТОВ „ВКФ „Агроком”, відповідач по справі) про стягнення 1668660 грн. 71 коп., у тому числі борг по кредиту 1500000 грн.; борг по відсотках -127150 грн. 66 коп., пеню за несвоєчасне виконання обов'язків по поверненню кредиту в сумі 55191 грн. 78 коп., пеню за несплату відсотків в сумі 6318 грн. 27 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.07.07 по справі № 16/434 позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача по кредиту 1500000 грн., борг по відсотках - 127150 грн. 66 коп., пеню за несвоєчасне виконання обов’язків по поверненню кредиту в сумі 55191 грн. 78 коп., пеню за несплату відсотків в сумі 6318 грн. 27 коп., витрати на сплату державного мита у сумі 16886 грн. 60 коп. та на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 1.08.07 № 16/434, якою просить скасувати рішення господарського суду Луганської області по справі №16/434 від 19.07.07 повністю та прийняти нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник посилається на те, що виконання відповідачем зобов’язань за кредитним договором від 23.12.05 № 010/09-11/439/Г-1 було забезпечено договором застави від 25.01.06, посвідченим приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є. за реєстровим номером 122; що 04.04.07 приватний нотаріус Троїцький С.Є. вчинив на підставі вказаного договору застави виконавчий напис за реєстровим номером 881, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягнуто суму у розмірі 1 532 452 гр. 04 коп., цей напис був пред’явлений до виконання виконавчій службі, яка на даний час займається примусовим виконанням виконавчого напису; що місцевим господарським судом необґрунтовано не застосовано п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України; що рішення суду першої інстанції по даній справі, на думку заявника скарги, - це повторне стягнення боргу, яке не можливо за діючим законодавством.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 07.08.07 у справі № 16/434 прийняв апеляційну скаргу відповідача до апеляційного провадження.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 07.08.07 по справі для розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду Луганської області від 19.07.07 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя - Семендяєва І.В., суддя - Баннова Т.М., суддя - Єжова С.С.

У зв’язку з відпусткою розпорядженням першого заступника голови суду від 03.09.07 виключено зі складу колегії суддю Баннову Т.М. та введено до складу суддю Бойченка К.А.

Розпорядженням голови суду апеляційної інстанції по даній справі через відпустку за сімейними обставинами виключено зі складу судової колегії головуючого суддю     Семендяєву І.В. та призначено головуючим суддю Єжову С.С. та введено суддю   Баннову Т.М.

Оскільки головуючий суддя Єжова С.С. на даний час знаходиться у відпустці, то розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду по даній справі її виключено зі складу колегії та призначено головуючим суддю Семендяєву І.В.

Відзивом від 05.09.07 відхилив доводи апеляційної скарги та вважає, що рішення суду винесено у відповідності з діючим законодавством та відповідає обставинам справи.

Апеляційна скарга розглядалась 06.09.07, розгляд якої у наступних судових засіданнях неодноразово відкладався –до 25.09.07, до 16.10.07. Постанова приймається 16.10.07.

25.09.07 заявник апеляційної скарги (відповідач по справі) подав суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження у справі № 16/434 до винесення рішення господарським судом Луганської області по справі № 13/589пд за позовом ТОВ „ВКФ „Агроком” до ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” про визнання кредитного договору № 010/09-11/439/г-1 від 23.12.05 недійсним.

Дане клопотання розглянуте судовою колегією у судовому засіданні 16.10.07 та відхиляється, оскільки  позивач надав Луганському апеляційному господарському суду копію рішення господарського суду по справі №13/585пд від 04.10.07, за яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю „ВКФ „Агроком”, с.Чугинка до товариства з обмеженою відповідальністю „Райффазен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції про визнання договору недійсним відмовлено.

У судове засідання 16.10.07 повноважний та компетентний представник відповідача не прибув, хоча про дату, час та  місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцію.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, що викладені в п. 1 постанови від 29.12.76 № 11 „Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Рішення господарського суду Луганської області від 19.07.07 по справі № 16/434, що оскаржується відповідачем –ТОВ „ВКФ „Агроком”, відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 23.12.05 між Акціонерним поштово –пенсійним банком „Аваль” в особі Луганської обласної дирекції АППБ „Аваль” (правонаступником якого виступає позивач по даній справі, що підтверджено Статутом ВАТ „Райффайзен Банк Аваль”, а. с. 45-65, т. 1) та ТОВ „ВКФ „Агроком” був укладений  кредитний договір № 010/09-11/439/Г-1 (далі за текстом –кредитний договір), згідно умов якого позивачем був наданий відповідачу кредит в сумі 1 500 000 грн. 00 коп. строком до 23.12.06 із сплатою 17 % річних для поповнення обігових коштів. Додатковою угодою № 1 від 20.12.06 до вказаного вище кредитного договору сторонами продовжено строк погашення кредиту до 23.03.07, яка є невід’ємною частиною до кредитного договору; про відкриття кредитної лінії сторони домовились на тих самих умовах, що і кредитний договір.

Кредитний договір був укладений в межах Генеральної угоди про надання кредитних ресурсів № 010/09-11/439/Г від 23.12.05, яка укладена між зазначеними сторонами.

На виконання п. 3.1 кредитного договору кредитор (позивач по справі) видав грошові кошти ТОВ „ВКФ „Агроком” згідно розпоряджень на підставі листів відповідача про видачу грошових коштів в рахунок відкритої кредитної лінії (а. с. 26-40, т. 1).

Для забезпечення виконання сторонами зобов’язань за кредитним договором можуть застосовуватися будь –які види забезпечення, передбачені главою 49 Цивільного кодексу України, одним з яких є застава.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 1 Закону України „Про заставу” в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов’язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

25.01.06 сторонами за даною справою укладено договір застави, що посвідчено нотаріально, відповідно до умов якого у заставу передано транспортні засоби та сільськогосподарське обладнання, інвентар за місцезнаходженням: с. Чугинка, Станично –Луганський район, що належить відповідачу на праві власності.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу України вбачається, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує проти отримання від позивача кредиту на суму 1 500 000 грн. 00 коп. та факту неповернення кредиту і процентів за користування грошовими коштами у встановлений договором строк, що свідчить про порушення умов кредитного договору та вимог чинного законодавства (ст. 526, ст. 629,                     ст. 1054 Цивільного кодексу України). Докази, які б спростовували викладене, відсутні в матеріалах справи та не надані відповідачем.

Отже, місцевим господарським судом обґрунтовано встановлено, що ТОВ „ВКФ „Агроком” зобов’язання з вчасного та у повному обсязі повернення одержаного кредиту та сплати відсотків не виконано.

Згідно зі ч. 1 та ч. 6 Закону України „Про заставу” заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов’язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором; звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Пунктом 6.1 договору застави від 25.01.06 передбачено, якщо у момент настання строку платежу зобов’язання не буде виконано, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а п. 6.2 цього договору –звернення стягнення на предмет застави буде здійснюватись на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, у встановленому чинним законодавством України порядку.

ВАТ „Райфайзен Банк Аваль” до звернення з позовом до місцевого господарського суду скористалося своїм правом, внаслідок чого 04.04.07 приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 881 (а. с. 94-95, т. 1) з метою звернення стягнення на певне заставне майно, що не суперечить положенням Закону України „Про заставу”.

Зазначений виконавчий напис був пред’явлений ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” до примусового виконання Державній виконавчій службі у Станично –Луганському районі, яка своєю постановою від 17.04.07 відкрила виконавче провадження (а. с. 93, т. 1), але 18.05.07 відділом державної виконавчої служби Станично –Луганського районного управління юстиції зупинено виконавче провадження до розгляду цивільної справи № 2-1443/07 за позовом ТОВ „ВКФ „Агроком” до приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Троїцького Сергія Євгеновича про визнання виконавчого напису від 04.04.07 таким, що не підлягає виконанню по суті (а. с. 32, т. 2). Вже під час перегляду в апеляційному порядку прийнятого судом першої інстанції рішення позивачем додано до матеріалів справи № 16/434 ухвалу Ленінського районного суду м. Луганська від 20.08.07, з якої вбачається, що вказаний позов ТОВ „ВКФ „Агроком” залишено без розгляду (а. с. 31, т. 2).

У червні 2007 року ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції звернулося до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення боргу у розмірі 1 500 000 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 127 150 грн. 66 коп. у зв’язку з не виконанням відповідачем зобов’язання по поверненню кредиту та процентів за кредитним договором, які обґрунтовано задоволено судом першої інстанції, оскільки підтверджено матеріалами справи та не спростовано самим відповідачем.

Крім того, у відповідності до п. 10.2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, передбачених п. п. 1.1 та 6.1 кредитного договору, позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення.

Отже, позивачем у зв’язку з порушенням відповідачем згаданих строків також заявлено до стягнення пеню в сумі 55 191 грн. 78 коп. за період з 24.03.07 по 11.06.07 та пеню за несплату відсотків в сумі 6 318 грн. 27 грн. за період з 07.12.06 по 11.06.07, що також обґрунтовано стягнуто судом першої інстанції, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджено матеріалами справи.

Заявник апеляційної скарги вважає рішення суду, яке ним оскаржується, помилковим та таким, що суперечить діючому законодавству, оскільки виконавчим написом від 04.04.07 вже стягнуто з відповідача борг за кредитним договором, а рішення господарського суду від 19.07.07 про стягнення боргу за вказаним кредитним договором –це повторне стягнення боргу, що неможливо за діючим законодавством.

Дані доводи відхиляються судовою колегією з огляду на те, що чинне законодавство не встановлює черговість (або послідовність) дій кредитора по відношенню до боржника (відповідача) стосовно стягнення боргу по кредиту, оскільки Законом України „Про заставу” та ст. 572 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор має право одержати задоволення за рахунок заставленого майна у разі невиконання боржником своїх зобов’язань, забезпечених заставою. Крім того, до матеріалів справи не додано доказів поновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса, яке було зупинено 18.05.07 до розгляду вказаної вище цивільної справи                           № 2/-1443/07, та інших доказів, які підтверджують факт стягнення боргу за кредитним договором на підставі примусового виконання виконавчого напису, тобто на даний час ще не відбулося фактичного стягнення боргу за кредитом ні за зазначеним виконавчим написом, ні за рішенням господарського суду від 19.07.07 по справі № 16/434. За таких обставин, твердження відповідача про те, що має вже місце стягнення суми боргу по кредитному договору шляхом примусового виконання виконавчого напису від 04.04.07 спростовується вищевикладеним.

Крім того, на думку відповідача (заявника скарги), господарським судом Луганської області в порушення п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України рішення винесено без урахування того, що на день розгляду справи № 16/434 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис щодо тих же самих зобов’язань, які є предметом розгляду даної справи. Отже, провадження по даній справи повинно бути припинено на підставі вказаної вище норми, оскільки у даному випадку вже вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав.

Припинення провадження у справі –це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

За приписами ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Підстави позову –це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Таким чином, предметом по вказаному вище виконавчому напису є звернення стягнення на заставне майно (транспортні засоби та сільськогосподарська техніка, інвентар), а предметом позову позивача по справі № 16/434 –стягнення грошових коштів (заборгованість, проценти, пеня) з метою погашення кредитної заборгованості перед зазначеним вище банком, але підстави є ті ж самі –невиконання боржником (відповідачем за справою № 16/434) своїх обов’язків по поверненню кредиту відповідно до кредитного договору від 23.12.05 № 010/09-11/439/Г-1.

З наведеного вбачається про відсутність підстав для припинення провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги судовою колегією відхиляються через їх безпідставність та необґрунтованість.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 19.07.07 у справі № 16/434 ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі покладається на заявника скарги (відповідача по справі).

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представника позивача оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „ВКФ „Агроком”,  с. Чугинка Станично - Луганського району від 01.08.07 № 16/434 на рішення господарського суду Луганської області від 19.07.07 по справі № 16/434 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 19.07.07 по справі                         № 16/434 залишити без змін.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п'ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                                        І. В. Семендяєва

Суддя                                                                                            Т.М. Баннова

Суддя                                                                                          К.І. Бойченко