ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"07" червня 2007 р.
Справа №  17/385/06-НР

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської
області

у складі судді Гриньової Т.В.,

при секретарі Сербіні К.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача -Нігматулліна І.Ф. по
дов. від 07.05.2007р.;

від відповідача -Клюшина М.В. по
дов. від 25.11.2005р.,

представник третьої особи у судове
засідання не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) “Вант-Сервіс”,

54037, м. Миколаїв, пр. Леніна,
буд. 152, кв. 37,

до товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) “Агростар”,

54037, м. Миколаїв, вул. Приміська,
15,

третя особа - суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

про
визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном,

Встановив:

ТОВ «Вант-Сервіс»(далі-позивач)
звернулося у господарський суд Миколаївської області з позовом до ТОВ
«Агростар»(далі-відповідач) про визнання за ним права власності на майно, що
придбано у відповідача на підставі договорів купівлі-продажу НОМЕР_1 і НОМЕР_2.
та усунення перешкод у користуванні вказаним майном. Третьою особою у справі
виступає СПД - Ф.О. ОСОБА_1 (далі - ІІІ особа). Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що відповідач не визнає право власності позивача на вищевказане майно,
оскільки воно не зареєстровано у КП «ММБТІ» та чинить позивачеві перешкоди в
передачі майна в оренду ІІІ особі.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 21.08.2006р. з урахуванням ухвали від 24.10.2006р.
про виправлення описки, позовні вимоги задоволено повністю: за позивачем
визнано право власності на майно, що придбано у відповідача за договорами
купівлі-продажу № НОМЕР_1 і НОМЕР_2від 18.08.2004р. та зобов'язано відповідача
усунути перешкоди у користуванні майном.

Не погодившись з рішенням, відповідач
оскаржив його до Вищого господарського суду України (ВГСУ). Постановою від
25.01.2007р. № 17/385/06 ВГСУ скасував рішення господарського суду
Миколаївської області від 21.08.2006р. і направив справу на новий розгляд до
суду першої інстанції для розгляду у новому складі суду.

Ухвалою від 26.03.2007р. справу
прийнято до провадження господарським судом Миколаївської області з наданням її
номеру 17/385/06-НР.

Ухвалою від 22.05.2007р.
господарський суд задовольнив спільне клопотання сторін та продовжив строк
вирішення спору.

Заявою від 04.06.2007р., поданою у
судовому засіданні 07.06.2007р., позивач уточнив позовні вимоги відмовившись
від визнання права власності на майно, що придбано за договором купівлі-продажу
№ НОМЕР_1

За згодою сторін у судовому засіданні
07.06.2007р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін та дослідивши наявні у справі докази,
господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з урахуванням
уточнених позовних вимог, виходячи з такого: 18.08.2004р. між сторонами
укладений договір НОМЕР_2купівлі-продажу майна (далі-Договір НОМЕР_2),
відповідно до якого відповідач зобов'язався передати у власність позивача
інженерні споруди -замощення вздовж залізничної колії (150 п.м.) та за складом,
позначеним на схематичному плані Миколаївського МБТІ літ. Д6-1, загальною
площею 5065 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Вказане майно належало
продавцеві на праві власності згідно з договором НОМЕР_3. і на виконання умов
Договору НОМЕР_2відповідач передав його позивачеві за актом приймання-передачі
від 23.08.2004р.

20.06.2006р. між позивачем і ІІІ
особою укладено договір НОМЕР_4 оренди інженерних споруд, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався передати ІІІ особі в оренду замощення, розташовані
вздовж залізничної колії (150 п.м.) та за складом, позначеним на схематичному
плані ММБТІ літ. Д6-1, загальною площею 5 065 кв.м., що розташовані у АДРЕСА_2

Відповідач заперечив правомірність
укладення договору оренди між позивачем та ІІІ особою, оскільки, на його думку,
позивач не є власником предмета оренди, через те що не здійснив його державну
реєстрацію згідно зі ст. ст. 210, 331 ЦК України.

Проте, відповідно до ст. 210 ЦК
України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених
законом. Законом передбачено, що державній реєстрації підлягають договори
купівлі-продажу нерухомого майна,  а
саме: земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку
(квартири) або іншого нерухомого майна.

Перелік органів, які здійснюють
державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних
реєстрів встановлюються законом. Відповідно до п. 5 розділу V Прикінцевих
положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень»до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до
формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру
реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро
технічної інвентаризації (далі -КП БТІ).

КП БТІ здійснює державну реєстрацію
відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за
№ 157/6445 (далі -Тимчасове положення). З Тимчасового положення вбачається, що
тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом з землею,
державній реєстрації не підлягають.

В даному випадку предмет
купівлі-продажу за Договором НОМЕР_2-це інженерна споруда для благоустрою
території вздовж залізничної колії загальною площею 5 065 кв.м., яка
фундаментом із землею не пов'язана і не є таким замощенням (російською -
отмостка), щодо якого є визначення у Наказі Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. № 127 «Про
затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України
10.07.2001р. за № 582/5773.

З урахуванням наведеного суд
приходить до висновку, що майно, яке було предметом купівлі-продажу за
Договором 47 та предметом оренди за договором НОМЕР_4 від 20.06.2006р.
-інженерна споруда у вигляді замощення площею 5 065 кв.м. -не підлягає
державній реєстрації, тому вимоги ст. 210 ЦК України на нього не поширюються.

За таких обставин позивач є справжнім
власником майна, переданого йому відповідачем за актом приймання-передачі від
23.08.2004р. згідно з Договором НОМЕР_2, адже ч. 1 ст. 334 ЦК України
встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 4.2
Договору НОМЕР_2встановлено, що право власності на майно виникає у покупця
(позивача) з моменту передачі майна.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особою.

Позовні вимоги з урахуванням уточнень
від 04.06.2007р. суд вважає правомірними, обґрунтованим, отже таким, що
підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 334, 392 ЦК
України, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85, 111-112 ГПК України, господарський суд
-

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги задовольнити
повністю.

Визнати за ТОВ «Вант-Сервіс»(54037,
м. Миколаїв, пр. Леніна, 152, кв. 37; ) право власності на
майно, придбане у ТОВ «Агростар» (54037, м. Миколаїв, вул. Приміська, 15; ) за Договором НОМЕР_2від 18.08.2004р., а саме: інженерні
споруди-замощення, розташовані вздовж залізничної колії (150 п.м.) та за
складом, позначеним на схематичному плані Миколаївського БТІ літ. Д6-1,
загальною площею 5 065 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2

Зобов'язати ТОВ «Агростар»усунути
перешкоди у користуванні ТОВ «Вант-Сервіс»належним йому майном, придбаним на
підставі договору купівлі-продажу НОМЕР_2від 18.08.2004р.

Стягнути з ТОВ «Агростар»(54037, м.
Миколаїв, вул. Приміська, 15; ) на користь ТОВ
«Вант-Сервіс»(54037, м. Миколаїв, пр. Леніна, 152, кв. 37; )
102 (сто дві) грн. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя
Т.В.Гриньова