ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.11.07 р.                                                                               Справа № 23/417

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Закритого акціонерного товариства “Фінансова група “Страхові традиції”, м.Донецьк

до відповідача Інституту проблем штучного інтелекту, м.Донецьк

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет”, м.Київ

громадянин Кравченко С.М., м.Донецьк

про стягнення 32614,88 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Новіцький А.О. – за довіреністю

від відповідача Домашенко Г.М. – за довіреністю

від третіх осіб  не з’явились

СУТЬ СПОРУ:

У листопаді 2003 р. до господарського суду Донецької області звернулося Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Донеччина”, м.Донецьк, із позовом до Інституту проблем штучного інтелекту, м.Донецьк, про стягнення в порядку регресу 32614,88 грн. – суми страхового відшкодування у зв’язку із шкодою, заподіяною відповідачем майну Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет”, м.Київ, внаслідок дорожньо-транспортної події (ДТП) з вини водія відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на договір серії ТР № 009 добровільного страхування автотранспортних засобів від 17.03.2003р.; платіжне доручення № 358; довідку № 18.08.2003р. № 10/12-3241; постанову від 15.09.2003р. Ленінського райсуду м.Донецька; акт автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 291/03-08 від 22.08.2003р.

Ухвалою суду від 25.11.2003р. суд за власною ініціативою залучив до участі у справі у якості 3-х осіб без самостійних вимог на предмет спору – Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервіс Маркет”, м.Київ, на стороні позивача та гр. Кравченка Сергія Миколайовича, м.Донецьк, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.01.2004 р. позовні вимоги Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Донеччина”, м.Донецьк, задоволені частково, та стягнуто з Інституту проблем штучного інтелекту, м.Донецьк, 16307,44 грн. – суму страхового відшкодування, 59,00 грн. – витрати на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу, 163,08 грн. – витрати по сплаті державного мита.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.03.2004р. здійснена заміна позивача по справі – Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Донеччина”, внаслідок перереєстрації в Закрите акціонерне товариство “Фінансова група “Страхові традиції”, м.Донецьк. Апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 19.01.2004р. - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2004 р. касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Фінансова група “Страхові традиції”, м.Донецьк, на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.03.2004р. задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.03.2004р. та рішення господарського суду Донецької області від 19.01.2004р. скасовано. Справу № 23/417 направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Постанова Вищого господарського суду України від 13.07.04 р. вмотивована тим, що суди попередніх інстанцій всупереч вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України, залишивши поза увагою ст.41 Господарського процесуального кодексу України встановили причинно-наслідковий зв’язок між діями водіїв обох автомобілів і настанням ДТП та визначили ступінь вини кожного з них, що суперечить ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, та невірно застосували  ст.440 Цивільного кодексу УРСР.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.08.2004р. справу № 23/417 прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 09.09.04 р. в порядку процесуального правонаступництва здійснено заміну Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Донеччина” на Закрите акціонерне товариство “Фінансова група “Страхові традиції”.

Закрите акціонерне товариство “Фінансова група “Страхові традиції”, м.Донецьк, звернулося до суду із клопотанням про проведення судової авто-технічної експертизи, проти чого відповідач не заперечив.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.09.2004р. провадження у справі № 23/417 зупинено та призначено судову авто-технічну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю “Експерт”.

За клопотанням експерта судом витребувані від сторін додаткові документи, долучені до матеріалів справи, яка удруге була направлена до Товариства з обмеженою відповідальністю “Експерт”.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю “Експерт” повернуло матеріали справи, посилаючись на неможливість проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.03.2005р. проведення судової автотехнічної експертизи доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз (83102, м.Донецьк, вул. Ливенка,4), для чого направлено на його адресу надані сторонами документи, наявні в матеріалах справи.

За клопотанням зазначеного інституту судом витребувались від сторін додаткові дані, необхідні для проведення призначеної по справі експертизи.

Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз повернув надіслані на його адресу матеріали справи № 23/417 та надав суду повідомлення про неможливість надання експертного висновку внаслідок неподання вихідних даних, витребуваних судом від сторін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.08.2007р. провадження по справі поновлено, від сторін додатково витребувані необхідні для проведення експертизи дані.

Після поновлення провадження у справі позивач наполягав на задоволенні позовних вимог з раніше заявлених підстав, на вимогу суду надав письмові пояснення щодо обставин ДТП та копію реєстрових кредитових документів від 19.03.03 р., письмові пояснення щодо перерахування страхового платежу Товариству з обмеженою відповідальністю “Сервіс-маркет” із додатками.

Відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на їх недоведеність та необґрунтованість, надав суду письмові пояснення щодо обставин ДТП, зазначив, що додатковими даними окрім тих, що наявні в матеріалах справи, не володіє, клопотав про витребування від позивача додаткових документів по справі.

Треті особи вимог суду про витребування додаткових доказів по справі та про направлення до судового засідання своїх представників не виконали.

За клопотанням сторін строк вирішення спору було продовжено в порядку ч.4 ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, та вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

17 березня 2003 р. Закритим акціонерним товариством “Страхова компанія “Донеччина”, м.Донецьк, правонаступником якого є позивач, та третьою особою-1, Товариством з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет”, м.Київ, підписано договір серії ТР № 009 добровільного страхування автотранспортних засобів (далі-Договір), предметом якого є страхування Закритим акціонерним товариством “Страхова компанія “Донеччина” (Страховик) майнових інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет” (Страхувальник та Вигодонабувач), що не суперечать законодавству України, пов’язаних із володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами (“КАСКО”).

Страховик за договором бере на себе зобов’язання у разі настання страхового випадку відшкодувати завданий збиток у межах страхової суми Страхувальнику або Вигодонабувачу, а Страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі відповідно до Договору (п.1.2, 1.3 Договору).

Згідно із п.1.5 Договору, застрахованим вважається транспортний засіб (ТЗ), належний Страхувальнику, автомобіль BMW Е 66/760LI.

Відповідно до п.п.1.8, 1.9 Договору, загальна страхова сума становить 769571,84 грн., а загальний страховий тариф – 5% від зазначеної суми.

Згідно із п.1.10 Договору, загальний страховий платіж становить 38478,59 грн.

Пунктом 1.10.1 Договору передбачено, що Страхувальник сплачує Страховику за прийняти ним ризики страховий платіж в національній валюті України одноразово протягом трьох банківських днів.

Відповідно до п.п.1.11, 1.12 Договору, його укладено до 16.03.04 р. та Договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем зарахування страхового платежу в повному обсязі, що передбачений п.1.10 Договору, на поточний рахунок Страховика.

18 серпня 2003 р. на перехресті вул.Аравійська та вул.Кірова у м.Донецьку сталася ДТП (зіткнення) за участю вищезазначеного ТЗ та автомобіля ВАЗ-2113, реєстраційний № 792-52ЕВ, належного відповідачеві, яким керував водій відповідача Кравченко С.М., виконуючи свої трудові обов’язки.

Постановою Ленінського районного суду м.Донецька від 15.09.03 р. зазначену особу притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34,00 грн. за порушення п.11.16 Правил дорожнього руху України.

В матеріалах справи наявна копія листа прокурора Ленінінського району м.Донецька (а.с.66), у якому прокурором зазначається, що вищезазначена постанова не є законною, у зв’язку з чим на неї прокурором принесено протест від 15.09.03 р. № 3-4127.

Разом з тим, докази скасування вищезазначеної постанови суду не надано.

Платіжним дорученням № 358 від 09.09.03 р. правонаступник позивача перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет” 32614,88 грн. Призначення платежу – “Страхове відшкодування у зв’язку із настанням страхового випадку згідно із страховим актом № 7 від 04.09.03 р.”

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми як суми виплаченого  страхового відшкодування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з вини працівника відповідача застрахованому позивачем ТЗ Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет” заподіяно шкоди, яку відшкодовано позивачем на підставі Договору, що в силу ст.452 Цивільного кодексу УРСР, ст.27 Закону України “Про страхування” надає позивачеві право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Експертні установи, яким суд доручив проведення призначеної по справі експертизи, повідомили суд про неможливість надання експертного висновку внаслідок недостатності наданих матеріалів, у тому числі додатково витребуваних судом від сторін, у зв’язку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України встановлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Згідно із ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Приймаючи до уваги, що правовідносини із страхування майна між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет” та правовідносини між позивачем та відповідачем, пов’язані з відшкодуванням шкоди, виникли до набрання чинності вищезазначеними кодексами та продовжували існувати після набрання ними чинності, суд вважає за необхідне при розгляді даної справи застосування відповідних положень Господарського та Цивільного кодексів України.

Згідно із ст.354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 983 зазначеного кодексу передбачено, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить й Закон України “Про страхування”.

Так, відповідно до ст.16 Закону України “Про страхування”, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 989 Цивільного кодексу України, статтею 21 Закону України “Про страхування” на страхувальника покладено, зокрема, обов’язок своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором.

Згідно із ст.10 Закону України “Про страхування”, страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Статтею 18 Закону України “Про страхування” передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Стаття 27 вищезазначеного закону, встановлює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом п.п.1.10, 1.12 Договору, він набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем застрахування страхового платежу в сумі 38478,59 грн. на поточний рахунок Страховика.

Пунктом 1.10.1 Договору передбачено, що зазначений платіж Страхувальник сплачує Страховику одноразово протягом трьох банківських днів. Разом з тим, Договором не визначено, з якого моменту слід відраховувати зазначені три дні.

За даних обставин суд дійшов висновку про те, що Договором фактично не визначений конкретний строк набрання ним чинності, а отже виникнення у сторін Договору відповідних прав й обов’язків Страховика та Страхувальника.

Позивач в обґрунтування факту сплати Страхувальником передбаченого Договором страхового платежу надав суду копію реєстру кредитових документів від 19.03.03 р., з якого, зокрема, вбачається, що 19.03.03 р. на рахунок Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Донеччина” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс-Маркет” надійшли грошові кошти в сумі 105325,53 грн. із призначенням платежу: “Добровільне страхування автомобілів згідно із договорами 007-ТР, 008-ТР, 009-ТР від 17.03.02 р.”

Датою укладання Договору є 17.03.03 р., сума, що підлягала сплаті Страхувальником за Договором – 38478,59 грн.

Отже, вищенаведений реєстр не свідчить про те, що Страхувальником за Договором перераховано Страховику саме вищезазначену суму страхового платежу саме за Договором.

Інших доказів перерахування Страхувальником належного з нього за Договором страхового платежу Страховику суду не надано.

Невідповідність дати Договору страхування, зазначеній у реєстрі, даті укладання Договору позивач пояснив технічною помилкою.

У якості доказу сплати Страховиком Страхувальнику страхового відшкодування у зв’язку із настанням страхового випадку позивач надав суду копію платіжного доручення № 358 від 09.09.03 р. на суму 32614,88 грн.

Дане платіжне доручення містить посилання не на Договір, а на страховий акт № 7 від 04.09.03 р.

Страховий акт із зазначеними реквізитами в матеріалах справи відсутній. Пояснень щодо правової природи цього акту, обставин його складання тощо суду не надано.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про те, що позивачем належними доказами не підтверджено факту набрання Договором чинності та факту переходу до Страховика права вимоги, яке Страхувальник має до відповідача.

За даних обставин, звернення позивача до суду із даним позовом не можна вважати таким, що ґрунтується на праві страховика вимагати з винної особи відшкодування сплаченої страхувальнику на виконання договору страхування суми страхового відшкодування.

Отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв’язку з тим, що позивачем не доведено наявності у нього права на звернення до суду із даним позовом.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 05.11.07 р.

Повний текст рішення підписано 12.11.07 р.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Надруковано 5 примірн.:

1 – позивачу,

1 – відповідачу,

1 – третім особам

1 – у справу