ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ П3/35-8/54

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача
Польська М.В. –дов. від 04.10.2007 року

прокуратури
Дубас В.А. –посв. від 14.09.2007 року

відповідача-1

відповідача-2
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
Леник Ю.М. –дов. від 05.10.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду

від
26.10.2005 року

у справі
№ П-3/35-8/54 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом
Прокурора м. Яремче в інтересах держави в особі Яремчанської міської ради

до
- Закритого акціонерного товариства “Івано-Франківськтурист”
- Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра”

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.07.2003 року

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2005 року Прокурор м. Яремче в інтересах держави в особі Яремчанської міської ради звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Закритого акціонерного товариства “Івано-Франківськтурист”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра” про визнання недійсним договору купівлі-продажу пішохідного моста через річку Прут над водоспадом, що знаходиться в м. Яремче, укладеного 25.07.2003 року між Закритим акціонерним товариством “Івано-Франківськтурист” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра”.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що договір купівлі-продажу пішохідного моста через річку Прут над водоспадом, що знаходиться в м. Яремче, укладений 25.07.2003 року між Закритим акціонерним товариством “Івано-Франківськтурист” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра”, суперечить вимогам статті 225 Цивільного кодексу УРСР, статті 2 Закону України “Про власність” і має бути визнаний недійсним на підставі статті 48 Цивільного кодексу УРСР.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2005 року (суддя Шіляк М.А.) по справі № П-3/35-8/54 господарського суду Івано-Франківської області в позові відмовлено.

Мотивуючи судове рішення господарський суд зазначає про те, що позовна заява подана в порядку статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однак, оспорювана угода не порушує інтересів позивача, який відповідно до статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування” є представницьким органом місцевого самоврядування.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2005 року (судді: Городечна М.І. –головуючий, Юркевич М.В., Кузь В.Л.) рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2005 року по справі № П-3/35-8/54 скасовано. Прийнято нове рішення –позов задоволено. Визнано недійсним укладений між Закритим акціонерним товариством “Івано-Франківськтурист” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра” договір купівлі-продажу б/н від 25.07.2003 року пішохідного моста через річку Прут над водоспадом, що знаходиться в м. Яремче. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Івано-Франківськтурист”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра” порівну в дохід Державного бюджету України 85, 00 грн. державного мита за розгляд справи в місцевому суді та 42, 50 грн. державного мита за розгляд справи в апеляційному суді. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Івано-Франківськтурист”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра” порівну на користь ДП “Судовий інформаційний центр” 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова апеляційного господарського суду вмотивована, зокрема, тим, що в даному випадку прокурор звернувся за захистом інтересів держави –майна, яке належить державі та знаходиться в користуванні територіальної громади м. Яремче, що є правовою підставою для звернення до суду. Крім того, судом зазначено, що Закрите акціонерне товариство “Івано-Франківськтурист” не набувало ніколи права власності на пішохідний міст.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2005 року по справі № П-3/35-8/54 господарського суду Івано-Франківської області, в якій просить постанову у справі скасувати, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2005 року по справі № П-3/35-8/54 господарського суду Івано-Франківської області залишити в силі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону України “Про автомобільні дороги”, Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що у органів прокуратури відсутнє право на звернення до суду з позовом в інтересах Яремчанської міської ради.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін та прокуратури, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено апеляційним господарським судом, між Закритим акціонерним товариством “Івано-Франківськтурист” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра” укладено договір купівлі-продажу б/н від 25.07.2003 року пішохідного моста через річку Прут над водоспадом, що знаходиться в м. Яремче.

Міст, який є предметом спірного договору, побудовано згідно рішення виконавчого комітету Станіславської обласної ради депутатів трудящих від 13.01.1960 року №24; введений в експлуатацію у 1963 році, і, відповідно до рішення виконавчого комітету Станіславської обласної ради депутатів трудящих від 28.09.1964 року №484 був переданий з балансу облкомунгоспу на баланс Укрпрофради.

Як встановлено апеляційним господарським судом, на момент укладання спірного договору б/н від 25.07.2003 року Закрите акціонерне товариство “Івано-Франківськтурист” не було власником майна, що є предметом договору. Майно лише перебувало на балансі останнього.

Відповідно до статті 225 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) право  продажу  майна,  крім  випадків  примусового  продажу, належить власникові. Якщо продавець майна  не  є  його  власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли  згідно з статтею 145 цього Кодексу  власник  не  вправі  витребувати  від нього майно.

Відповідно до статті 48 Цивільного кодексу УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене, господарський суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання недійсним спірного договору та задоволення позовних вимог.

Однак, колегія зазначає про те, що відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Мотивувальна частина постанови апеляційного господарського суду містить посилання на Закон України “Про автомобільні дороги”.

Так, задовольняючи позов, апеляційний господарський суд виходив, зокрема, з того, що законодавством встановлено обмеження на перебування у власності автомобільних доріг, складовими яких є в тому числі і пішохідні мости, відповідно до Закону України “Про автомобільні дороги”.

Однак,  спірний договір було укладено 25.07.2003 року, тоді як Закон України “Про автомобільні дороги” набрав чинності 07.10.2005 року.

Таким чином, Львівським апеляційним господарським судом неправомірно застосовані положення вказаного Закону до спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного господарського суду що у даній справі прокурор звернувся за захистом інтересів держави; доводи заявника щодо неправомірності звернення з даним позовом прокурора в порядку статті 2 Господарського процесуального кодексу України не відповідають фактичним обставинам справи.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 03.08.2005 року була направлена сторонам та отримана відповідачем-2, про що свідчить відмітка суду на ухвалі та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 92).

Крім того, відповідачем, якому було відомо про призначення розгляду справи на 12.10.2005 року, було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи на інший день (а.с. 101).

Львівським апеляційним господарським судом було розглянуто клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 26.10.2005 року (ухвала від 12.10.2005 року, а.с. 111-112, направлена сторонам 17.10.2005 року, про що свідчить відмітка суду на зворотному боці ухвали).

Враховуючи викладене, постанова Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2005 року у справі № П-3/35-8/54 господарського суду Івано-Франківської області підлягає залишенню без змін з мотивів, викладених у даній постанові.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Декра” залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2005 року у справі № П-3/35-8/54 господарського суду Івано-Франківської області залишити без змін.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова