ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"08" листопада 2007 р.                                                              Справа № А6/437-07

11-15 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді                                                   Маляренка А.В.

при секретарі                                                             Поднєбес О.В.

розглянувши адміністративну справу №А 6/437-07

за позовом          Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика»Лагода»м. Кагарлик

до відповідача          Кагарлицька об’єднана державна податкова інспекція в Київській області м. Кагарлик

про           визнання недійсним податкового повідомлення –рішення           Кагарлицької ОДПІ №/0 від 29 травня 2007 року та податкового повідомлення –рішення           Кагарлицької ОДПІ №/1 від 16 липня 2007 року.

Представники:

Позивача: Іванова О.В. (довіреність № 35-10 від 07.05.07 р.)

Данилюк В.А. (довіреність б/н  від 03.01.07 р.)

Відповідача: Норець В.М. (довіреність №1453/н/10 від 10.04.07 р.)

Обставини спору:

Закрите акціонерне товариство «Кондитерська фабрика «Лагода»(далі –позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення  Кагарлицької ОДПІ №/0 від 29 травня 2007 року, вказуючи на неправомірність визначення розміру податкового зобов’язання з податку на прибуток на суму 168 842 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій 55 532,90 грн., застосованих на підставі Акта перевірки №112/23-1/32967502 від 21.05.07 р. за порушення пп.. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України №334  від 28.12.94 р. «Про оподаткування прибутку підприємства»із змінами та доповненнями.

Позивач 16.10.2007 року подав доповнення до позовної заяви з клопотанням де просить визнати недійсним і друге податкове повідомлення –рішення Кагарлицької ОДПІ за №1/1 від 16 липня 2007 року сплату 168 842 грн. податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій 55532,90 грн. повністю, зв’язку із тим, що воно дублює податкове повідомлення –рішення  Кагарлицької ОДПІ №/0 від 29 травня 2007 року і винесено відповідачем з тих самих підстав, та на ту ж саму суму.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем неправомірно було застосовано пп..5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.94 р. №334 «Про оподаткування прибутку підприємства»при визначенні порушення позивача не чинні Накази Міністерства статистики України, Міністерства транспорту України №228/253 від 07.08.96 р., №488/346 від 29.12.1995 р. Також, позивач вказує на безпідставність застосування до нього Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.97 р.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, посилаючись на те, що позивачем велась підприємницька діяльність з порушенням норм чинного законодавства України, зафіксованих в акті перевірки.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України у розгляді справи оголошувалася перерви на 23.10.2007р. та 08.11.2007 року.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 17.09.2007 р. за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України)

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

Працівниками Кагарлицької ОДПІ проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ЗАТ «Кондитерська фабрика»Лагода», з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства за період з 01.01.2006 по 31.12.2006 р, за результатами якої було складено «Акт про результати виїзної планової перевірки ЗАТ «Кондитерська фабрика»Лагода»за №112/23-1/32967502 від 21.05.2007 року(далі –Акт).

На підставі Акту ОДПІ Кагарлицького району прийняла оскаржувані податкові повідомлення –рішення № /0  від 29.05.2007 р. та №1/1 від 16.06.2007 року.

В оскаржуваних повідомленнях –рішеннях (які за своїм змістом є повністю ідентичними і видані на підставі одного і того ж Акту) вказано про визначення суми податкового зобов’язання позивача з податку на прибуток на суму 168842 грн. та відповідно, застосованих до нього штрафних санкцій по цьому податку на суму 55532,9 грн. у зв’язку із порушенням пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України №334  від 28.12.94 р. «Про оподаткування прибутку підприємства».

В Акті відповідач визначив необхідність зменшення валових витрат позивача за 2006 рік на загальну суму 675366 грн. з посиланням на порушення ним вимог пп.. 5.3.9. ст. 5 Закону України №334  від 28.12.94 р. «Про оподаткування прибутку підприємства»у зв’язку з віднесенням позивачем до складу валових витрат вартості транспортних послуг наданих у відповідності із договорами:

- від 06.02.2006 року №125/ТУ СПД Мороховою А.О. на суму 571 145,88 грн.;

- від 01.02.2006 року №120/ТУ СПД Мазуренко Н.А. на суму 34054,22 грн.;

- від 10.01.2006 року №155/ТУ СПД Демиденко Г.О. на суму 23082,82 грн.;

- від 11.01.2006 року №109/ТУ ПП «АТ» на суму 47083,33 грн. по актах виконаних робіт при відсутності первинних документів, передбачених п.2 Наказу Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.95 р. №488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», яким встановлено обов’язкове застосування для всіх суб’єктів господарської діяльності товарно-транспортних накладних форми №1-ТН (яка, на думку відповідача, є єдиним документом, що підтверджує правомірність віднесення до складу валових витрат витрати по оплаті транспортних послуг).

Вище зазначені твердження відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вищезазначений наказ в порушення вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»№493/92  від 03.10.92 р. не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства»валові витрати виробництва та обігу –це сума будь –яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їхнього подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп..5.2.1 п.5.2 ст.5 вище вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 –5.8 цієї статті.

У відповідності з пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства»визначено, що валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Ст. 11 «Правила ведення податкового обліку»вказаного вище Закону не встановлює жодних вимог до форми і виду документів, які б відносились до податкового обліку, норми, які визначені даною статтею стосуються лише дат збільшення валового доходу та валових витрат.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства»датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь –яка з подій, що сталася раніше.

-          або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а вразі їх придбання за готівку –день їх видачі з каси платника податку;

-          або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) –дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг) –дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Слід зазначити, що п. 5.10 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства»заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені у цьому Законі.

В судовому засіданні судом встановлено і відповідачем не заперечується, що валові витрати підтверджуються відомостями, які вказані в п.3.2.1 Акту перевірки, а саме, актами виконаних робіт транспортно –експедиційних послуг, із посиланням на номери актів, маршруту перевезення (державні номерні знаки автомобілів перевізника) та вартості виконаних робіт.

Посилання відповідача на Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.97 р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України за №128/2568  від 20.08.98 р. не можуть братися судом до уваги при вирішенні даного спору, оскільки вказані вище Правила видані на виконання Програми заходів щодо забезпечення збереження вантажів, захисту їх від розкрадань і безпеки пасажирів на транспорті, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №7 від 05.01.1995р. Тобто, прийняття Правил Міністерством транспорту України не змінило статусу документів, які регламентують бухгалтерсько-правову сферу, а отже торгово-транспортні накладні супроводжують вантаж при перевезенні, про те не є документами, на підставі яких суб’єкти господарської діяльності зобов’язанні вести податковий облік.

Таким чином, дії позивача, щодо віднесення витрат, які пов’язані із отриманням послуг з перевезення вантажів, до складу валових витрат судом визнаються такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Що стосується правомірності включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у зв’язку із придбанням транспортних послуг, слід зазначити наступне:

Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 , пунктів 7.1, 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” об’єктом оподаткування цим податком є операції платників податків з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України; продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; особа –продавець, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість, зобов’язана на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) нарахувати покупцю податок на додану вартість та скласти і передати йому податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість”, податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. (п.п.7.4.1. п.7.4 ст.7 ЗУ„Про податок на додану вартість”)

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь –які витрати по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) –актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Приписами пп.7.2.3 п.7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” визначено, що податкова накладна (первинний документ у розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”) є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом і має містити зазначені окремими рядками відомості, визначені п.п.7.2.1 Закону України “Про податок на додану вартість”, зокрема: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; назву юридичної особи або прізвище,  ім'я та  по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об’єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Таким чином матеріали справи свідчать, що суми податкового кредиту ЗАТ «Кондитерська фабрика «Лагода»за період з 01.01.2006 по 31.12.2006 р. підтверджені належним чином складеними податковими накладними, які у відповідності до підпункту 6.2 пункту 6 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України №165  від 30.05.1997р., дають право особі, зареєстрованій як платник податку на додану вартість (ЗАТ «Кондитерська фабрика «Лагода»)  на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість за договорами від 06.02.2006 року №125/ТУ (СПД Мороховою А.О.), від 01.02.2006 року №120/ТУ (СПД Мазуренко Н.А.), від 10.01.2006 року №155/ТУ (СПД Демиденко Г.О.) від 11.01.2006 року №109/ТУ( ПП «АТ»).

Таким чином, викладені в акті перевірки висновки спростовуються встановленими у даній справі обставинами, у зв‘язку з чим, спірні податкові повідомлення –рішення (№ /0 від 29.05.2007 р. та № 1/1 від 16.06.2007 року) є таким, що не відповідають чинному законодавству і тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

постановив:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Об’єднаної Державної податкової інспекції у Кагарлицькому районі Київської області №/0  від 29.05.2007 р. та №/1 від 16.07.2007 року.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода»(04086, м. Київ, вул. Петропавлівська ,3, код 32967502, п/р 00 в АБ „Брокбізнесбанк” м. Київ, МФО 300249)

3 грн. (три) грн. 40 коп.  державного збору.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими статтями   185-187 КАС України.

Суддя                                                                                  Маляренко А.В.

Дата складання та підписання в повному обсязі „12” листопада 2007