ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.10.07                                                                                           Справа  № А-8/157

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                              Орищин Г.В.

суддів                                                                  Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства «Авангард», с.Загвіздя Тисменицького р-ну (далі – ЗАТ) від 11.12.2006 р. № 256/12 та апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Тисменицькому районі Івано-Франківської області, м.Тисмениця від 06.12.2006 р. №11526/10-0141 (далі –ДПІ)

на постанову господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2006 року

у справі № А-8/157

за позовом ЗАТ «Авангард», с.Загвіздя Тисменицького р-ну

до відповідача ДПІ у Тисменицькому районі

третя особа на стороні відповідача, без самостійних вимог на предмет

спору Управління Державного казначейства в Івано-Франківській області, м.Івано-Франківськ

за участю прокуратури Івано-Франківської області, м.Івано-Франківськ

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

за участю представники сторін:

від позивача –Фатула Т.В.

від відповідача –Дум»як В.О., Бандурак І.Г.

від третьої особи і прокуратури не з»явились

Права і обов’язки, передбачені ст.ст.49,51 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам роз’яснено.

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2006 р. у справі № А-8/157 (суддя Шіляк М.А.) частково задоволено позовні вимоги закритого акціонерного товариства «Авангард», с.Загвіздя Тисменицького р-ну (далі –ЗАТ) та визнано нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Тисменицькому районі від 04.08.2006 р. № /0 та № /0; відмовлено в позові в частині зобов’язання ДПІ у Тисменицькому районі виконати невчинені дії згідно загальних податкових декларацій з ПДВ за квітень, травень 2006 року –надати висновок територіальному Держказначейству на відшкодування ПДВ; стягнено з державного бюджету на користь позивача 6,80 грн. судового збору. Дана постанова мотивована судом тим, що  поданими позивачем податковими, видатковими та розхідними  накладними на відпуск готової продукції, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), світлокопіями платіжних доручень з відмітками банку підтверджується оплата вартості одержаних товарів (робіт, послуг) постачальникам, тому, в цій частині позов підлягає задоволенню; в частині зобов’язання податкового органу виконати невчинені дії щодо загальної податкової декларації з ПДВ за квітень, травень 2006 року –надати висновок територіальному Держказначейству на відшкодування ПДВ –позивачу відмовлено, оскільки ще триває процедура судового оскарження і позивач звернувся з такою вимогою передчасно.

Позивач у справі –ЗАТ «Авангард», подав апеляційну скаргу на згадану постанову господарського суду, оскільки вважає, що господарським судом порушено норми матеріального права, зокрема, п.п.7.7.8  п.7.7  ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»; судом не взято до уваги пояснення позивача про те, що позивач не вимагав та не мав законного права вимагати від органу Державної податкової служби здійснити дії по наданню висновку для органу держказначейства на момент його звернення до суду; позивач пояснював в судовому засіданні, що така вимога підлягає виконанню виключно після набрання чинності постанови суду першої інстанції, винесеної на користь позивача, тому, на його думку, постанову суду слід скасувати в частині зобов’язання ДПІ у Тисменицькому районі надати висновок територіальному відділенню державного казначейства.

Відповідач у справі –ДПІ у Тисменицькому районі також подав апеляційну скаргу на згадану постанову господарського суду, оскільки вважає, що постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, як вважає скаржник, сільськогосподарський товаровиробник, який набув права використовувати спеціальний режим, передбачений п.11.29 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», має вести окремий податковий облік податкових зобов’язань і податкового кредиту щодо операцій, по яких застосовуються загальний та спеціальний режими обкладання податком на додану вартість, на підставі якого складати і в установлені терміни подавати до податкового органу за місцем реєстрації окрему податкову декларацію щодо зазначеної діяльності. А тому, позивачем невірно зазначено суми податку на додану вартість в загальній податковій декларації № 3, і т.і.

При розгляді апеляційної скарги та матеріалів справи судовою колегією встановлено наступне:

За результатами проведеної ДПІ у Тисменицькому районі виїзної позапланової документальної перевірки ЗАТ «Авангард»з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень, травень 2006 року, 28.07.2006 року складено акт за № 261-2350-00853582. Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7, п.11.29 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97р. №168/97-ВР, із змінами та доповненнями (далі Закон №168/97-ВР), та п.4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками –платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.99р. №271 (далі Порядок №271), а саме, неправомірно віднесено до складу податкового кредиту загальної податкової декларації з податку на додану вартість№3  за березень 2006р.  суму 131545 грн. та за квітень 2006р. –суму 27255 грн.; занижено податок на додану вартість на суму 14750 грн. та, відповідно, неправомірно заявлено в загальній податковій декларації суми, що підлягають бюджетному відшкодуванню –119706грн. та 27255грн.

04 серпня 2006 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 21335 грн., де 14750 грн. –основний платіж та 6585 грн. –штрафні (фінансові) санкції;

- № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі за квітень 2006 року на 119706 грн. та травень 2006 року на 27255 грн., всього на 146961 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам та матеріалам справи, судова колегія відзначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та акту перевірки, ЗАТ «Авангард», яке є сільськогосподарським товаровиробником, подавало до податкового органу декларації по податку на додану вартість №1 (скорочена), що складається на підставі п.11.21 ст.11 Закону №168/97-ВР, №2 (скорочена), що складається на підставі п.11.29 ст.11 цього ж Закону, та загальну декларацію №3, в якій до податкового кредиту на підставі отриманих податкових накладних включено за березень 2006р. суму 131545грн., за квітень 2006р. - суму 27255грн. податку на додану вартість  від придбання позивачем матеріалів та виконання робіт, які призначені для ведення сільськогосподарського виробництва, та яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок позивача в установі банку.

Також,  податковий орган вважає, що у зв»язку із порушенням п.11.29 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачем занижено податок на додану вартість за перевірений період на суму 14750грн.:в березні на 6841грн., в квітні на 7909грн.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що фактична сплата у грудні 2005р. і січні 2006р. сум податку на додану вартість постачальниками вищевказаних товарів підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, спір між суб’єктом господарювання та податковим органом виник з приводу того, що позивач декларує від’ємне значення податку на додану вартість по загальній декларації №3, тоді як ДПІ вважає, що ці суми податку на додану вартість підлягають зарахуванню позивачем на зменшення податкових зобов’язань наступних звітних періодів по спецдекларації (скороченій).

Відповідно до п.п.7.7.1 та п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Однак, згідно з п.п.11.29 ст.11 Закону №168/97-Вр, яким зупинено дію п.7.7 ст.7, п.10.1, п.10.2 ст.10 вказаного Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, зазначені кошти (сум податку на додану вартість) залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними для придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення.

Пункт 11.29 ст.11 Закону №168/97-ВР стосується зупинення дії п.7.7 ст.7 цього ж Закону тільки в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, а не порядку визначення суми податку - як різниці між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли з будь-якої поставки товарів (робіт, послуг) - протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п.4 Порядку №271 сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою.

Залишок податкового кредиту відповідно до згаданої податкової декларації, тобто від'ємна різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, зараховується на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів.

Враховуючи те, що для операцій з продажу сільськогосподарськими товаровиробниками товарів (робіт, послуг) власного виробництва, щодо яких п.11.29 ст.11 Закону №168/97-ВР встановлено спеціальний режим використання сум податку на додану вартість, виключень щодо формування податкового кредиту не передбачено, судова колегія вважає, що сплачений ЗАТ "Авангард" податок на додану вартість в загальній сумі 158800 грн. за товарно-матеріальні цінності (основні засоби), що використовуються і будуть використовуватися для виробництва власної сільськогосподарської продукції, повинна відображатися, як податковий кредит в спеціальній податковій декларації з податку на додану вартість.

Крім того, згідно з абз.4 п.1.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.1997р. за №250/2054, податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену) подають також ті платники податку, у яких згідно з чинним законодавством (пункти 11.21, 11.29., 11.35 Закону №168/97-ВР) суми податку на додану вартість повністю залишаються у розпорядженні цих платників податку для цільового використання. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, встановлені зазначеними пунктами.

В податковій декларації з податку на додану вартість в розділі 2 (Податковий кредит) в рядку 10, заповнюється сума сплаченого ПДВ, від придбання з ПДВ на митній території України товарів (робіт, послуг),  вартість яких включається до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів й нематеріальних активів, які підлягають амортизації, призначена для здійснення операцій, які підлягають  оподаткуванню. В даному випадку оподаткуванню підлягатиме сільськогосподарська продукція, а куплені основні  фонди будуть використовуватись для її виробництва, тобто виключно для здійснення операцій, які підпадають під норми п.11.29 ст.11  Закону України  «Про податок на додану вартість».

Таким чином, податковий орган правомірно зазначив в акті перевірки, що від’ємне значення податку на додану вартість в загальній сумі 146961грн., що було заявлене до бюджетного відшкодування по деклараціях №3 за результатами перевірки підлягає зарахуванню ЗАТ «Авангард»на зменшення податкових зобов’язань наступних звітних періодів по спеціальній декларації №2 відповідних податкових періодів та дана сума повинна повністю залишатись у  розпорядженні останнього для цільового використання.

Вищенаведене свідчить про безпідставність висновку суду першої інстанції про неправомірність прийняття податковим органом  спірних податкових повідомлень-рішень  №/0 та №/0 від 04.08.06р., в зв”язку з чим  постанова господарського суду в цій  частині не відповідає вимогам закону.

У зв’язку з тим, що позивачем неправомірно заявлено до бюджетного відшкодування суму 146961 грн. податку на додану вартість за квітень, травень 2006р.  суд апеляційної інстанції вважає, що його вимоги про зобов’язання ДПІ у Тисменицькому районі виконати невчинені дії згідно загальної податкової декларації з податку на додану вартість за квітень, травень 2006 року - надати висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету територіальному Держказначейству на відшкодування податку на додану вартість протягом п’яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення після набуття ним законної сили, не підлягають задоволенню.

З огляду на викладені вище обставини, апеляційна скарга ЗАТ «Авангард»підлягає відхиленню, а апеляційна скарга податкового органу  - задоволенню.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ЗАТ «Авангард»відхилити.

Апеляційну скаргу ДПІ у Тисменицькому районі  задоволити.

Постанову господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2006 року у справі № А-8/157 скасувати.

В позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211, 212 КАС України.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

головуючий суддя                                                                Орищин Г.В.

судді                                                                                       Дубник О.П.

Якімець Г.Г.