ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  45/284

08.08.07

За позовом: Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Святошинський"

До:   Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації

Третя особа: Спільне  підприємство "Партнер"

про визнання недійсним розпорядження від 26.04.1996 № 569

Суддя   Балац С.В.

Представники:

Позивача:        Кульчитський О.В., директор, паспорт СН 672236 виданий 11.12.1997

Боярчук Л.В., дов. від 10.04.2007 № 01/юр

Пуцка В.М., дов. від 06.08.2007

Відповідача:   Солодка Л.О., дов. від 09.01.2007 № 56/14-24/01

Третьої особи: Козій Г.К., дов. від 20.02.2007 № 76

Суть спору: визнання недійсним розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 26.04.1996.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуване розпорядження є незаконним та порушує право власності позивача, оскільки оскаржуване розпорядження передбачає ліквідацію позивача та передачу його майна іншій юридичній особі –Малому підприємству "Партнер".

Відповідач проти задоволення позову заперечив та вказав, що оскаржуване розпорядження відповідає законодавству та прав позивача не порушувало. Також відповідач вказав, що він не є правонаступником Ленінградської районної державної адміністрації і не може відповідати за дії останньої, а є новоствореним виконавчим органом.

Третя особа проти задоволення позову заперечила.

Ухвалою від 11.06.2007 порушено провадження у справі № 45/284  та призначено її до розгляду на 09.07.2007

Ухвалою від 09.07.2007 до участі у справі залучено Мале підприємство "Партнер" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Цією ж ухвалою    розгляд справі відкладався на 01.08.2007.

В судовому засіданні 01.08.2007 представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив окрім заявлених позовних вимог зобов’язати Спільне підприємство "Партнер" не вчиняти дії, що суперечать законним інтересам позивача, та усунути перешкоди у здійсненні кооперативом "Святошинський" його  діяльності та права власності.

Відповідно до норм ст. 22  Господарського процесуального кодексу України збільшення позовних вимог полягає у збільшенні всіх або окремих із заявлених вимог. Судом не може бути прийнято збільшення позовних вимог про зобов’язання Спільного підприємства "Партнер" не вчиняти дії, що суперечать законним інтересам позивача, та усунути перешкоди у здійсненні кооперативом "Святошинський" його  діяльності та права власності, оскільки позивачем така вимога в позовній заяві не заявлялася, а тому і не може бути збільшена. Вимога позивача про зобов’язання Спільного підприємства "Партнер" не вчиняти дії, що суперечать законним інтересам позивача, та усунути перешкоди у здійсненні кооперативом "Святошинський" його  діяльності та права власності є заявленням позивачем додаткової позовної вимоги, що ст. 22 Господарського процесуального кодексу України не передбачено, а тому вимога позивача про зобов’язання Спільного підприємства "Партнер" не вчиняти дії, що суперечать законним інтересам позивача, та усунути перешкоди у здійсненні кооперативом "Святошинський" його  діяльності та права власності  судом не розглядається.

В судовому засіданні 01.08.2007 замінено Мале підприємство "Партнер" його правонаступником Спільним підприємством "Партнер", в цьому ж судовому засіданні оголошено перерву до 08.08.2007, про що сторони повідомлені під розписку.

У судовому засіданні 08.08.2007, за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

26.04.1996 Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва видано розпорядження № 569 "Про включення АГК "Святошинський" до складу МП "Партнер".

Вказаним розпорядженням доручено правлінню АГК "Святошинський" організувати ліквідацію АГК "Святошинський" згідно із Статутом кооперативу з наступною передачею майна малому підприємству "Партнер" із складенням відповідного акту до 01.07.96 р. Також оскаржуваним розпорядженням  вирішено  правонаступником АГК "Святошинський", після підписання акту передачі, вважати МП "Партнер".

Згідно статуту позивача, останній є правонаступником  автокооперативу "Святошинський", який було створено згідно з рішенням виконкому Ленінградської райради депутатів трудящих від 15.01.1979 № 46/2.

Відповідно, оскаржуване розпорядження в частині що стосується  АГК "Святошинський" стосується позивача, як правонаступника АГК "Святошинський".

Спір між сторонами виник в наслідок того, що позивач вважає що оскаржуване розпорядження є незаконним та порушує право власності позивача, оскільки оскаржуване розпорядження передбачає ліквідацію позивача та передачу його майна іншій юридичній особі –Спільному підприємству "Партнер" (правонаступнику Малого підприємства "Партнер").

Для вирішення цього спору необхідно застосовувати нормативні акти , що діяли на час видання оскаржуваного розпорядження.

Згідно статуту АГК "Святошинський" (правопопередника позивача) останній може бути припинений у випадках передбачених в його Статуті.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про власність", в редакції яка діяла на час видання оскаржуваного розпорядження, жодний державний орган не має права втручатись у здійснення власником, а також особами, переліченими у пункті 5 статті 48 цього Закону, їх правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном або встановлювати не передбачені законодавчими актами України додаткові обов'язки чи обмеження.

Згідно ст. 57 Закону України "Про власність", в редакції яка діяла на час видання оскаржуваного розпорядження, якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Отже, підстави припинення діяльності АГК "Святошинський" (правопопередника позивача) визначені в Статуті останнього, а Законом України "Про власність" встановлено обмеження органам державної влади щодо  втручання у здійснення власником правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном або встановлення не передбачених законодавчими актами України додаткових обов'язків чи обмежень.

Оскільки оскаржуваним розпорядженням вирішувалися питання про ліквідацію АГК "Святошинський" (правопопередника позивача) в супереч положень Статуту останнього, та вирішувалися питання щодо зобов’язання АГК "Святошинський" передати своє майно іншій особі, то оскаржуване розпорядження порушує права позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про оскаржуване розпорядження 29.03.2000, що підтверджується листом Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва  від 29.03.2000 № 9-01-Ко-475 (доданий до позовної заяви), в якому остання роз’яснила  АГК "Святошинський" питання щодо відміни оскаржуваного розпорядження.

Згідно ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 75 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Оскільки позивач дізнався про порушення його прав 29.03.2000, то трирічний строк позовної давності сплив 29.03.2003.

Позивач звернувся до суду з позовом 06.06.2007, що підтверджується відбитком вхідного реєстраційного штампу Господарського суду міста Києва на  першій сторінці позовної заяви, тобто позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Відповідно до пп.  6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення  яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Враховуючи те, що строк позовної давності сплив 29.03.2003, тобто до набрання чинності з 01.01.2004 року Цивільним кодексом України, то норми останнього до позову позивача не застосовуються.

Згідно ст. 80 Цивільного кодексу Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові

Отже, строк позовної давності закінчився 29.03.2003, тобто до пред’явлення позову, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати  покладаються на позивача

З урахуванням викладеного, всі інші доводи та заперечення сторін не мають значення для вирішення спору тому судом не приймаються на підставі ст. 34 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня  підписання повного тексту рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                            С. Балац

Дата підписання рішення:   28.08.2007