ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 вересня 2007 р.

№ 20/303д-10/391/06-9/58д/07

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Остапенка М.І.

суддів :

Борденюк Є.М. Вовка І.В.

розглянувши касаційну скаргу

ВАТ “Токмацьке автотранспортне
підприємство 12308”

на рішення  та постанову

Господарського суду Запорізької
області від 06.03.2007 року Запорізького апеляційного господарського суду від
05.06.2007 року

у справі за позовом

ВАТ “Токмацьке автотранспортне
підприємство 12308”

до

1)          СПД ОСОБА_1.; 2)          СПД ОСОБА_2.

про

визнання договору недійсним та
повернення майна

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2005 року, ВАТ “Токмацьке
автотранспортне підприємство 12308” звернулось до господарського суду з позовом
про визнання укладеного з приватними підприємцями ОСОБА_1. і ОСОБА_2. договору
купівлі-продажу майна недійсним та повернення майна.

Позивач зазначав, що 29.08.2002
року сторони уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідачам
продано перший поверх адміністративної будівлі за адресою: вул. Воровського,
42, м. Токмак, Запорізька область за 50 300 грн.

Але, цей договір укладався за
рішенням загальних зборів акціонерів від 19.04.2002 року, які були
неправомочними, продано приміщення за ціною, яка визначена неправильно та не
відповідає дійсній вартості відчужуваного майна, а тому договір є недійсним на
підставі ст.48 ЦК України (у редакції від 18.07.1963 року).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 04.04.2006 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького
апеляційного господарського суду від 17.05.2006 року рішення господарського
суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача -без
задоволення.

Постановою Вищого господарського
суду України від 05.10.2006 року постановлені судами рішення скасовано, а
справу передано на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду справи
позивач уточнив позов і просив визнати договір купівлі-продажу недійсним на
підставі ст.ст.48, 50, 56 ЦК України (у редакції від 18.07.1963 року).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 06.03.2007 року у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою Запорізького апеляційного господарського суду
від 05.06.2007 року апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а  рішення господарського суду першої інстанції
-без змін.

Постановлені судами рішення
оскаржено у касаційному порядку і ухвалою Вищого господарського суду України
від 04.09.2007 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною
скаргою позивача, у якій він посилається на неправильну правову оцінку судами
обставин справи, безпідставність відмови у позові і просить рішення
господарського суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського
суду скасувати, постановивши нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши
наведені у касаційній скарзі доводи, судова колегія не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.29 ЦК України (у редакції
від 18.07.1963 року, яка була чинна на час укладання спірної угоди), юридична
особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обов'язки через свої
органи, що діють у межах прав, наданих їм за законом або статутом (положенням).

Наведене у цій нормі формулювання
означає, що дії органів юридичної особи кваліфікуються як дії самої юридичної
особи і норми щодо представництва на такі дії не розповсюджуються.

Спірний договір зі сторони позивача
укладено головою правління, який в силу статуту мав на це відповідні
повноваження і право на укладання ним такого виду угод позивачем не
оспорюється, а тому господарський суд першої інстанції та апеляційний
господарський суд прийшли до правильного висновку про укладання договору
уповноваженою на те особою та безпідставності посилань позивача на
представництво ним продавця за неправомочним рішенням загальних зборів
акціонерів від 19.04.2002 року.

Продаж майна відбувся за ціною, яка
перевищує його балансову вартість і це не потребувало додаткового погодження з
вищим органом управління акціонерного товариства, ціна майна визначалась
позивачем з урахуванням звіту про експертну оцінку майна, яка була проведена на
його замовлення, що спростовує посилання позивача на укладання спірної угоди
всупереч цілям діяльності підприємства чи внаслідок помилки, що мала істотне
значення і могла вплинути на волевиявлення, та за відсутності якої угода не
могла б бути укладена.

При такому положенні, коли угода
укладена особою в межах наданих їй повноважень, без помилки щодо істотних умов
угоди, які не можна визнати такими, що суперечать цілям діяльності
підприємства, господарський суд першої інстанції та апеляційний господарський
суд обґрунтовано відмовили в позові і підстав для скасування судових рішень, за
наведених у касаційній скарзі мотивів, судова колегія не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.
ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 06.03.2007
року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 05.06.2007
року -без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді                                                                                     Є.М.
Борденюк

І.В. Вовк