СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

14 листопада 2007 року
Справа № 2-19/3285-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Горошко Н.П.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Феодосійського казенного оптичного заводу на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Мокрушин В.І.) від 27 березня 2005 року по справі №2-19/3285-2005

за позовом  відкритого акціонерного товариства "Крименерго" (вул. Київська, 74/6, м.Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95034)

до Феодосійського казенного оптичного заводу (вул. Московська, 11,Феодосія,Автономна Республіка Крим,98100)

про стягнення 85975,43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01-10.03.2005 року по справі № 2-19/3285-2005 позов ВАТ "Крименерго" задоволений. З Феодосійського казенного оптичного заводу на користь позивача стягнуто 85975,43 грн., 859,75 грн. держмита, а також 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В основу рішення головним чином покладена норма статті 26 Закону України "Про електроенергетику" (в редакції, яка була чинна на момент порушення), а також умови Додатку № 1 до договору № 58 від 29 червня 2002 року, відповідно до яких споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам п'ятикратну вартість різниці фактично спожитої договірної величини. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем штрафних санкцій.

Не погодившись з цим судовим актом, Феодосійський казенний оптичний завод звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою те, що пункт 3.3. Додатку № 1 до договору № 58 від 29 червня 2002 року суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2002 № 475, а тому позивач не мав права корегувати граничні величини споживаної електричної енергії.

Крім того, основним доводом апеляційної скарги є той факт, що Додаток № 1 до договору № 58 від 29 червня 2002 року взагалі відповідачем не підписувався, а тому не має юридичної сили.

Сторони у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності нез’явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 у даній справі провадження зупинялось до розгляду по суті зустрічного позову Феодосійського казенного оптичного заводу про визнання недійсним Додатку №1 до договору №58 від 29 червня 2002 року на постачання електричної енергії.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2007 у справі № 2-23/10623.1-2007, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.10.2007, у задоволенні зустрічного позову Феодосійського казенного оптичного заводу про визнання Додатку №1 до договору № 58 від 27 червня 2002 року недійсним відмовлено.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 у даній справі провадження у справі було поновлено.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Феодосійського казенного оптичного заводу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.06.2002 року позивач та відповідач уклали договір на користування електричною енергією (а.с.7-9).

03.12.2003 між сторонами підписаний Додаток №1 до договору поставки електроенергії № 58 від 27.06.2002 (том 1, а. с. 10), яким сторони визначили обсяги постачання електроенергії на 2004 рік.

Згідно з вимогами пунктів 1.3,1.5 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (редакція, яка діяла на момент укладення спірного Додатку) постачання електроенергії повинне здійснюватися на підставі договору про поставку електроенергії, який укладається між постачальником електричної енергії та споживачем.

Пунктом 11.2 Правил користування електричною енергією  встановлено, що споживачі електричної енергії зобов'язані оплачувати обсяги спожитої  електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та погоджених споживачем актів про порушення цих Правил та умов договору.

Статтею 26 Закону України “Про електроенергетику” (в редакції на момент порушення) передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам п’ятикратну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Згідно із пунктом 1.1, 2.1, 3.1 договору позивач прийняв на себе зобов'язання поставляти відповідачу електричну енергію, а відповідач прийняв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати спожиту електричну енергію.

Відповідно до пункту 3.1 договору відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати за використану електричну енергію до 28 числа поточного місяця за використану з 23 числа попереднього місяця до 23 числа поточного місяця електричну енергію.

Пунктом 8 договору встановлено, що відповідач повинен 1-й платіж здійснити до 3 числа місяця в об'ємі 60% запланованого місячного користування електричної енергії, 2-й платіж здійснити до 10 числа місяця в об'ємі 30% запланованого місячного користування електричної енергії, 3-й платіж здійснити до 28 числа місяця - кінцевий розрахунок відповідно до показань приборів обліку споживання електричної енергії.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що у будь-якому разі кінцевий термін розрахунків за споживання електричної енергії згідно з договором є 28 число поточного місяця.

Додатком до вказаного договору сторони передбачили об'єми споживання електричної енергії на 2004 рік.

Обставини справи також свідчать про те, що 01.06.2004 відкритим акціонерним товариством "Крименерго" був складений акт про перевищення відповідачем граничної величини енергоспоживання за розрахунковий період з 24.04.2004 до 24.05.2004. Дата кінцевого розрахунку визначена 30.05.2004. Скоригована кількість складає 0 кВт/ч. Перевищення граничної величини складає 59076 кВт/ч (а.с.14).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 11.11.2004 позивачем був складений акт про перевищення відповідачем граничної величини енергоспоживання за розрахунковий період з 24.09.2004 до 24.10.2004. Дата кінцевого розрахунку визначена 30.10.2004. Скоригована кількість складає 35088 кВт/ч. Перевищення граничної величини складає 31897 кВт/ч (а.с.19).

При цьому, судова колегія враховує наявність належного сповіщення відповідача про вищенаведені перевищення, що підтверджується підписами представника Феодосійського казенного оптичного заводу на самих актах про перевищення граничної величини енергоспоживання, в яких вказана скорегована величина енергоспоживання.

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Дані обставини справи перевірені апеляційною інстанцією в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України в повному обсязі, підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Згідно із статтями 161, 162 Цивільного кодексу України (у редакції від 16.01.2003) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання та одностороння зміна умов договору не допускається. Аналогічні положення містять статті 526, 527 Цивільного кодексу України (у редакції від 16.01.2003), стаття 193 Господарського кодексу України (у редакції від 16.01.2003).

Згідно із додатком до договору встановлена гранична величина енергоспоживання, що підтверджується сповіщенням (том 1, а. с. 30), згідно з яким затверджена гранична величина споживання електричної енергії на листопад 2004 року у розмірі 250,0 тис.кВт/ч, яка співпадає з даними додатку до договору. Додаток до договору та сповіщення скріплені печатками підприємства -відповідача. При цьому, факт відповідності вказаного додатку підтверджується рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2007 у справі № 2-23/10623.1-2007, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.10.2007.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти,   встановлені  рішенням  господарського  суду  (іншого органу,  який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не  доводяться  знову  при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, судова колегія вважає необхідним зазначити, що намагання відповідача визнати недійсним Додаток № 1 до договору № 58 від 29 червня 2002 року заявивши зустрічний позов не мають значення для правомірного вирішення первинного позову по суті. Так, вбачається, що відповідач в апеляційній скарзі на рішення, а також у зустрічному позові посилається на пункт 7 Порядку постачання електричної енергії споживачам (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів від 09.04.2002 № 475 „Про внесення змін до Порядку постачання електричної енергії споживачам”). Згідно з вищенаведеною нормою - споживачам, які  не  здійснюють  поточні  платежі  у терміни, встановлені договором,  або не  дотримуються  узгоджених  графіків погашення заборгованості, граничні величини споживання електричної енергії не встановлюються, а споживачі підлягають відключенню від електричних мереж.

Однак, судова колегія зазначає, що необхідно мати на увазі інші положення які зазначені в цьому ж Порядку. Так, відповідно до частини 2 пункту 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, - за підсумками місяця гранична величина споживання електричної енергії  для споживачів коригується до рівня фактично сплаченої за цей  місяць  величини  її  споживання. Таким чином, вбачається, що деякі положення додатку № 1 до договору № 58 від 29 червня 2002 року повторюють норми закону та підзаконних нормативних актів.

Апеляційна інстанція погоджується з тою думкою заявника апеляційної скарги, що вищенаведені пункти Порядку постачання електричної енергії споживачам в певній степені суперечать один одному, однак, оскільки пункт 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, який дозволяє постачальнику корегувати граничну величину споживання, був чинний на відповідний спірний період відношень сторін, то, таким чином, дії позивача вважаються повністю правомірними.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику" (від 16.10.1997 року № 575 із змінами та доповненнями) споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам п'ятикратну вартість різниці фактично спожитої договірної величини. Аналогічні положення містить пункт 3.3. Додаток № 1 до договору № 58 від 29 червня 2002 року.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Феодосійського казенного оптичного заводу залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 березня 2005 року у справі № 2-19/3285-2005 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Н.П. Горошко

В.І. Гонтар