ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 05-5-42/11155

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                        Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на ухвалу господарського суду м. Києва від 13.08.2007р.

у  справі                     №05-5-42/11155 господарського суду м. Києва

за позовом                 Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

до відповідача          Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про                              визнання угоди недійсною

за участю представників:

ВАТ "Рівнегаз" –Янкевич Л.Д.;

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" –Онищенко І.П.

встановила:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.08.2007р. повернуто без розгляду позовну заяву з доданими до неї документами Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Дочірньої компанії "Нафтогаз України" про визнання недійсною угоди №31/19-4864 від 25.05.2007р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, що виникли за умовами договору №06/07-189 від 31.01.2007р. та договору №10/1-560 від 19.03.2001р., на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України. (а.с.1).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ВАТ "Рівнегаз" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить її скасувати, а позовну заяву передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

У поданій касаційній скарзі скаржник посилається на порушення та неправильне застосування норм права, а саме ст.ст.46,63 ГПК України, норм Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито".

Колегія суддів, приймаючи до уваги, що в силу положень ч.2 ст.11113 ГПК України, касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав

Основні вимоги, що пред’являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст.ст.54,57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою повернення позовної заяви без розгляду.

Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі. Не виконання зазначеної вимоги тягне за собою повернення поданої позовної заяви з доданими до неї документами на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Разом з тим, господарським судом м. Києва безпідставно застосований п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, враховуючи наступне.

В силу ст.46 ГПК України, державне мито сплачується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Розмір державного мита визначений Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито".

Відповідно до п.1 ст.2 Декрету, одним із об’єктів справляння державного мита є позовна заява. Розмір державного мита, який справляється з позовної заяви, визначений Декретом в залежності від виду спору.

Так, позивачем подано позов, у якому він просить визнати недійсною угоду №31/19-4864 від 25.05.2007р. про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором №06/07-189 від 31.01.2007р. та договором №10/1-560 від 19.03.2001р.

За змістом п."б" ч.2 ст.3 Декрету, із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до  господарського суду, справляється державне мито у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вважаючи, що державне мито сплачене позивачем не в повному розмірі, суд першої інстанції помилково виходив з того, що заявлені позивачем вимоги носять майновий характер, враховуючи, що у поданій позовній заяві ВАТ "Рівнегаз" просив лише визнати недійсною спірну угоду і така вимога не має вартісної оцінки.

За таких обставин, судом невірно застосований п."а" ч.2 ст.3 Декрету, який встановлює ставку державного мита для позовів майнового характеру.

Як вбачається з доданих до касаційної скарги документів, під час подання позовної заяви до господарського суду м. Києва ВАТ "Рівнегаз" сплачено державне мито у розмірі 85грн., що дорівнює 5 неоподаткованим мінімумам доходів громадян на момент подання позову, про що до позовної заяви додано відповідний доказ –платіжне доручення №1350 від 16.07.2007р. з відміткою банку про зарахування мита до бюджету (а.с.10).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції необгрунтовано, за відсутності обставин, що є підставою для застосування п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, повернув позовну заяву ВАТ "Рівнегаз", у зв’язку з чим ухвала  господарського суду м. Києва від 13.08.2007р. підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.4 ст.11113 ГПК України, у випадку скасування касаційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви без розгляду, справа передається на розгляд суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111, 11113  ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" задовольнити.

2.Ухвалу господарського суду м. Києва від 13.08.2007р. у справі №05-5-42/11155 скасувати.

3.Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                 Васищак І.М.

Палій В.М.