ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

"09" жовтня 2007 р.                                                                   Справа №
А6/339-07

10:00
год.

Господарський
суд Київської області в складі:

головуючого
судді Маляренка А.В.

при
секретарі
Коломієць М.В.

розглянувши адміністративну справу № А6/339-07

за позовом Тетіївської міжрайонної державної
податкової інспекції, м. Тетіїв

до 1) Приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Тетіїв;

2) Малого орендного підприємства „Партнер”,
м. Біла Церква

про  визнання договору недійсним

Представники:

від
позивача  :
Порхну О.П.(дов.№ 3286/10/10 від 10.07.2007р.)

від
відповідача  1) ОСОБА_2,
ОСОБА_3 (дов. б/н від 08.09.2007р. )

від відповідача
2) не з'явився

Обставини
спору:

Тетіївська
міжрайонна державна податкова інспекція (далі - позивач) подала позов до
Приватного підприємця ОСОБА_1 (далі -відповідач1), Малого орендного
підприємства „Партнер”(далі -відповідач 2) про визнання договору укладеного між
відповідачами недійсним. При цьому , ДПІ просить суд стягнути з Відповідача 2
-ТОВ „Партнер” на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 кошти, отримані за
договором на загальну суму 60000 грн., а також з Відповідача 1 -ПП ОСОБА_1 в
доход Державного бюджету кошти на відшкодування отриманого Відповідачем 1 від
Відповідача 2 у сумі 60000 грн.

Провадження у справі було відкрите
відповідно до ухвали від 16.07.2007 року
за правилами  Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАС України). У судовому засіданні
від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду
справи на більш тривалий термін, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено
на 09.10.2007р. на 10.00 годину.

Представники відповідача 1 проти
позову заперечують. Представник
відповідача  2 двічі без поважних
причин в судове засідання не з'явився, письмовий відзив  на позов та інші витребувані документи
ухвалою суду від 16.07.2007р не подав. На його адресу були направлені повістки
про виклик у суду, але за значеною адресою відповідач не знаходиться.
Відповідно до ст.. 40 КАС України, особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну проживання,
пребування, роботи, служби, місцезнаходження. У разі неповідомлення про зміну
адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

Таким чином, відповідач 2 не
реалізував своє процесуальне право на участь в судовому засіданні
господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 128 КАС
України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони
або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про
причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її
розгляду по суті за відсутністю відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін, суд,

встановив:

На підставі
акту комплексної планової документальної перевірки № 150 від 13.05.2005р. ДПІ у
Тетіївському районі було встановлено, що між приватним підприємцем ОСОБА_1
(далі - Покупець) та Малим орендним підприємством „Партнер”( далі-
Постачальник) був укладений договір постачання товару № б/н від 01.10.2004
року, згідно якого Постачальник зобов'язується виготовляти та систематично
постачати і передавати у власність Покупцю певний товар. А Покупець
зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на
умовах даного Договору.

На вказану господарську операцію МОП
„Партнер” була виписана податкова накладна №112 від 11.10.2004 року на загальну
суму 49987.50 грн., в т.ч. ПДВ -8331,25 грн.

Факт передачі товару
підтверджується видатковою накладною від 11.10.2004 року на суму 49987,50 грн.,
в т.ч. ПДВ -8331,25 грн.

За отриманий товар ПП ОСОБА_1
здійснювала оплату згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів №93 від
11.10.2004р., № 94 від 12.10.2004., № 95 від 13.10.2004р., № 96 від
14.10.2004р., № 97 від 15.10.2004р. МОП „Партнер ” за договором б/н від
01.10.2004р. на загальну суму 49987,50 грн.

Від 12.02.2005 року Тетіївською
МДПІ було направлено запит до Білоцерківської ОДПІ з проханням провести
зустрічну перевірку МОП „Партнер” з питань підтвердження сум ПДВ по
реалізованих товарах (робіт, послуг) в адресу ПП ОСОБА_1 згідно податкової
накладної №112 від 11.10.2004р.

У відповідності до п.1 ст.92
Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків
і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів
та закону.

З відповіді на запит від
18.05.2005р., що надійшла з Білоцерківської ОДПІ встановлено, що МОП „Партнер”
на обліку в Білоцерківській ОДПІ не рахується.

Абзацом 1 п. 6 Постанови Пленуму
Верховного суду УРСР від 28.04.1978р. № 3 „Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними”, абз.1 п.7.3 Постанови Пленуму Вищого господарського
суду України від 25.07.2002р. № 1056 „Про заходи щодо забезпечення однакового і
правильного застосування законодавства про податки” та абз.2 п.11 Роз'яснення
арбітражного суду України від 12.03.1999р.№02-5/111 „Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” метою завідомо
суперечною інтересами держави і суспільства визнається приховування
підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності, від оподаткування доходів.

Абзацом 2 п.7.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від 25.07.2002р. № 1056 „Про заходи щодо
забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки”
встановлено, що доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на
приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути. Зокрема,
надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації
(сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про визнання в установленому
чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів. про неподання
податкової звітності до органів ДПС, про скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності та інше.

Статтею 207 ГК України встановлено
право відповідного органу державної влади вимагати в судовому порядку визнання
недійсним повністю або в частині господарського зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчиненого з метою, яка за відомо суперечить інтересам
держави та суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з
порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності ).

Відповідно до ст.. 208 ГК України
якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін -у разі виконання зобов'язання обома сторонами -в доход
держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язаннями, а у
разі виконання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру у однієї із сторін усе одержане нею повинно
бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Для зазначених норм Закону
характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно
призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в
даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та
нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і
суспільства;

б) такі угоди характеризуються
суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону,
оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину
сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного
чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої
юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути
встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо
визначеними засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не
доведено факту наявності суб'єктивного чинника правопорушення, а відповідно і
умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою
приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до ст. 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб'єктивний склад
правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і
підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається,
що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної
справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом
ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних
доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними
посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що
набрав законної сили.

Зокрема, при цьому суд відзначає,
що не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за
ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів
тощо) осіб, які діяли від імені ПП ОСОБА_1

Суду не надано належні докази на
підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила
інтересам держави та суспільства.

Враховуючи, що обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом
визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або
спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу
правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які
позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного
ухилення від сплати податків у Відповідача 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги
визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, керуючись
статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 -163 Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Маляренко А.В.