ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07.08.07р.

Справа № А25/23-07

За позовом  Прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах держави вособі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

м. Дніпропетровськ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмаг", м. Дніпропетровськ

про стягнення 6969,57 грн.

Суддя  Чередко А.Є.

Секретар Пономарьов І.В.

Представники сторін:

від прокурора: не з'явився

від позивача: Іваненко С.Г. - дов. №03-06/0022 від 10.01.07р.

від відповідача: Белая В.П. - дов. №26/07-01 юр від 26.07.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор звернувся з позовом до відповідача та просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 6969,57грн., яка виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх обов’язків по сплаті штрафних санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів за не створення  робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на порушення  відповідачем вимог ст.ст. 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищенності інвалідів в Україні»№ 875-ХІІ від 21.03.1991р. (зі змінами і доповненнями).

Позивач підтримує позовні вимоги прокурора у повному обсягу.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що згідно з Законом „Про автомобільний транспорт”, створення робочих місць для працевлаштування інвалідів проводиться перевізниками у розмірі 4% загальної численності працюючих, крім водіїв. З 46 осіб працюючих на підприємстві відповідача осіб у 2006р. 37 чоловік це водії. На підприємстві відповідача працює 1 інвалід, отже відповідачем було дотримано вимог законодавства щодо працевлаштування інвалідів. Також, відповідач зазначає, що враховуючи відпрацьований працівниками ТОВ „Трансмаг” час у 2006р. середньооблікова кількість штатних працівників становить 35 осіб, а 4% норматив для працевлаштуванні інвалідів при такій кількості працівників становить 1 робоче місце.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно звіту відповідача „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006рік” середньооблікова чисельність працюючих чоловік на підприємстві склала 9 осіб; фонд оплати праці –100000,00 грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника –11111,00 грн., чисельність інвалідів –штатних  працівників, які повинні працювати на підприємстві  відповідно до 4%-го нормативу –1 особа; середньооблікова  чисельність  штатних працівників-інвалідів облікового складу - 1 особа.

Прокурором, на підставі ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХІІ від 21.03.1991р. заявлено вимогу  про стягнення з відповідача  штрафних санкцій у розмірі середньорічної  заробітної плати  на даному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом в розмірі 6969,57грн., виходячи з 1-го робочого місця, фактично не зайнятого інвалідом у звітному періоді, середньообліковою чисельністю штатних працівників –46 осіб, фонд оплати праці штатних працівників –320600,00грн. та середньорічної заробітної плати штатного працівника –6969,57грн., згідно доданого до матеріалів справи розрахунку позивача.

Відповідно ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції, що була чинною у 2006р. (надалі також - Закон), для   підприємств   (об'єднань),   установ   і організацій  незалежно  від  форми  власності   і   господарювання встановлюється    норматив    робочих   місць   для   забезпечення працевлаштування  інвалідів  у  розмірі  чотирьох  відсотків   від середньооблікової   чисельності   штатних  працівників  облікового складу  за  рік,  а  якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного  робочого  місця.

Норматив  робочих  місць  для  забезпечення  працевлаштування інвалідів  визначається виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються    нормативи   робочих   місць   для   забезпечення працевлаштування інвалідів, які відрізняються від зазначених у цій статті,   застосовуються  положення  цього  Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України „Про автомобільний транспорт”, створення робочих місць для працевлаштування інвалідів проводиться перевізниками у розмірі 4 відсотків загальної чисельності працюючих, крім водіїв.

Однак, 23.02.2006р. Закон України „Про автомобільний транспорт” було викладено у новій редакції, яка набула чинності 07.04.2006р., згідно з якою ч. 3 ст. 19 цього Закону в редакції від 05.04.2001р. була виключена.

Отже, у  2006р. відповідач повинен був забезпечити працевлаштування  інвалідів  у  розмірі  чотирьох  відсотків від середньооблікової   чисельності   штатних  працівників  облікового складу  за  рік на загальних підставах,  передбачених ст. 19 Закону, тобто 2 осіб, чого останнім здійснено не було, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Статтєю 18 Закону встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів. Також відповідно до п.10 Постанови КМ України „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” від 3 травня 1995 р. N 314 працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,  органами  Мінсоцзахисту,  місцевими  Радами  народних депутатів,  громадськими  організаціями  інвалідів  з  урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК. При цьому місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів,  які  бажають  працювати   і   спроможні реалізувати    свої    здібності   та   можливості   на   підставі індивідуальних програм реабілітації.

За п.п. 5,  14 Постанови КМ України „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” від 3 травня 1995 р. N 314, підприємства: у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до  1  лютого  року,  що настає за  звітним,  подають відділенням Фонду  соціального  захисту  інвалідів  відомості  про середню  річну  заробітну плату на підприємстві,  середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; визначають види виробництв,  цехи та  дільниці,  де  доцільно використовувати працю інвалідів; інформують державну  службу  зайнятості  та  місцеві   органи соціального  захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створюють для    інвалідів    умови   праці   з   урахуванням індивідуальних      програм       реабілітації,       забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;      запроваджують у разі потреби посади інструкторів-перекладачів для роботи з глухими працівниками; розробляють і  затверджують  інструкцію  про   робоче   місце інваліда.

Як свідчать лист Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 2720 від 14.05.2007р. та Жовтневого районного центру зайнятості № 645 від 15.05.2007р. відповідач у 2006р. не надавав звіти за формою 3-ПН та не заявляв про потребу у працівниках інвалідах.

Не надано відповідачем і доказів звернення до інших органів, визначених у ст. 18 Закону з питань потреби у працівниках інвалідах, створення за власні кошти робочих місць для працевлаштування інвалідів, визначення видів виробництв,  цехів та  дільниць,  де  доцільно використовувати працю інвалідів, розроблення і  затвердження  інструкції про  робоче  місце інваліда, що також підтверджується листами

Той факт, що згідно зі ст.18 Закону на підприємства, установи, організації покладений  лише обов’язок створювати для інваліда певні умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, а не обов’язок працевлаштування інвалідів не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки відповідач не повідомляв державну  службу  зайнятості  та  місцеві   органи соціального  захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів. За таких умов інваліди для працевлаштування на підприємство відповідача не могли бути направлені.

Також необгрунтованими є посилання відповідача на те, що враховуючи відпрацьований працівниками ТОВ „Трансмаг” час у 2006р. середньооблікова кількість штатних працівників становить 35 осіб, згідно з наданого відповідачем розрахунку.

Однак, як вбачається з цього розрахунку відповідач не врахував у січні-березні 2006р. відпрацьований час працівниками, які є водіями. Між тим, згідно з п. 3.2. Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 286 від 28.09.2005р., середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників незалежно від займаних ними посад.

Тобто чинне законодавство України не містить виключень щодо визначення середньооблікової кількості штатних працівників, зокрема щодо цілей для визначення нормативу для працевлаштування інвалідів.

Наявність 46 осіб середньооблікової кількості штатних працівників на підприємстві відповідача підтверджується і звітом з праці останнього за формою 1-ПВ за 2006р.

Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги прокурора є правомірними та підлягають задоволенню, а відповідні заперечення відповідача безпідставними.

Керуючись Законом України „Про основи соціальної захищенності інвалідів в Україні»№ 875-ХІІ від 21.03.1991р. (зі змінами і доповненнями), ст. 17-19, 87, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,  –

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмаг»(м. Дніпропетровськ, вул.. Пісаржевського, 5, , п/р 008 в ДФ „Укрексімбанк”, МФО 305675) на користь  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Міністерства праці та соціальної політики України (м. Дніпропетровськ, вул.. Калова, 11,  р/р 0005 в банку ГУДКУ в Дніпропетровській області, МФО 805012, код ЗКПО 25005978) 6969,57грн.

Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст. 186 КАСУ.

Постанова набирає законної сили у відповідності до ст. 254 КАСУ.

Суддя

А.Є. Чередко

10.08.2007р.