СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

15 жовтня 2007 року
Справа № 2-11/4735-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Османов Е.Р., дов. № 326/0/10 від 01.03.07,

відповідача 1: не з'явився,

відповідача 2: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в АвтономнійРеспубліці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Цикуренко А.С.) від 18 червня 2007 року по справі № 2-11/4735-2007А

за позовом           Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в АвтономнійРеспубліці Крим (вул. Сімферопольська, 3,Бахчисарай,98403)

до           Приватного підприємства "Касандра" (вул. Фрунзе, 35,Бахчисарай,98400)

Виробничо-комерційної фірми приватне підприємство "Благо" (вул. Червоноармейська, 101,Київ 150,03150)

про визнання угоди инедійсною

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Цикуренко А.С.) від 18 червня 2007 року у справі № 2-11/4735-2007А у позові Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим до Приватного підприємства „Касандра”, виробничо-комерційної фірми приватного підприємства „Благо” про визнання угоди не дійсною, відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу. Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 20 серпня 2007 року клопотання відповідача було задоволено, поновлений строк на апеляційне оскарження постанови господарського суду.

У судове засідання, призначене на 15 жовтня 2007 рку представники відповідачів не з’явились, про час та місце розгляду справи сповіщались, проте, судові повідомлення ними не отримані, оскільки за відомою суду адресою вони не значаться (а.с. 102-106, 130-149).

Судова колегія, розглянувши справу в межах апеляційної скарги відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України встановила наступне.

З 03 листопада 2005 року по 30 листопада 2005 року  позивачем по справі проводилась планова невиїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового і валютного законодавства Приватно підприємства „ Касандра” за період з 01 липня 2002 року по 30 червня 2005 року. Результати перевірки були оформлені відповідним актом про її результати  № 263/27/24497347/23-1 від 05 грудня 2005 року.

Перевіркою встановлені фінансово-господарські відносини Приватного підприємства „Касандра” з Виробничо-комерційною фірмою приватного підприємства „Благо” в період з 01 липня 300 року по 30 червня 2005 року. Актом перевірки встановлено, що відповідачем 1 було сплачено відповідачу 2  689025,97 грн., відповідач 1 включив у податковий кредит з податку на додану вартість суму в розмірі 137805,19 грн.

Вважаючи таки дії відповідачів незаконними, позивач по справі звернувся з позовом до господарського суду.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Апеляційну скаргу позивач мотивував тим, що угода, яка була укладена між відповідачем 1 та відповідачем 2  була спрямована на ухилення від сплати податків. Також доводами апеляційної скарги є те, що сам результат фінансово-господарських відносин це прибуток, який отримали відповідачі. Отже, отримання прибутку це виникнення певних прав та обов’язків, що виникають від того чи іншого право чину, що укладається між господарюючими суб’єктами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано самого договору, що був укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2. Однак, позивач надав податкові накладні, копію книги обліку придбання товарів (робіт, послуг), а також прибуткові касові ордера. З даних документі вбачається лише те, що взаємовідносини між відповідачами існували в період з 2003 по 2005 рік.

Позивач по справі у своїй апеляційній скарзі посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 28 лютого 2005 року № 24/13, яким задоволено позов Державної податкової інспекції у печерському районі міста Києва до Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми „Благо” про припинення юридичної особи. Підставою для припинення юридичної особи з’явилось неподання протягом року до державної податкової служби податкових декларацій; документів фінансової звітності відповідно до чинного законодавства України.

В матеріалах справи є лише акт про анулювання Свідоцтва про реєстрацію податку на додану вартість, однак немає доказів того, що відповідач 2 був виключений з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Колегія суддів зазначає, що наявністю умислу укладання договору всупереч інтересам держави не може бути підтверджена лише рішенням суду про припинення юридичної особи та актом анулювання свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його  державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Чинним законодавством України не сторону цивільно-правової угоди не покладено обов’язок по перевірці відповідності діючому законодавству установчих документів іншого учасника правовідносин. Вина також бути підтверджена обвинувальним вироком суду відносно посадових осіб підприємства, однак, такий доказ вини з боку відповідача 2 відсутній.

Враховуючи те, що правовідносини між відповідачами по справі існували у 2003, 2004, 2005 роках,  суд застосовував статті Цивільного кодексу УРСР та Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, який набрав чинність з 1 січня 2004 року, господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 49 Цивільного кодексу УРСР якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в дохід держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в дохід держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в дохід держави.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ст..49 Цивільного кодексу УРСР є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Однак, колегія суддів не вбачає у діях відповідачів такого умислу.

Враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, висновок суду про недоведеність податковою інспекцією того, що спірний договір укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, зроблений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає, відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 18 червня 2007 року у справі № 2-11/4735-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.В. Дугаренко

Судді                                                                      Л.М. Заплава

М.І. Ткаченко