донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.11.2007 р.                                                                           справа №19/227

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Не з»явився,

від відповідача:
Іваненко Н.Л. – за дов. № 1/1302 від 09.07.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Фенікс», м. Добропілля Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від
02.08.2007 року

по справі
№19/227

за позовом
Приватного підприємства «Фенікс», м. Добропілля Донецької області

до
Державного підприємства «Добропіллявугілля», м. Добропілля Донецької області

про
Стягнення збитків у сумі 20000 грн. на користь Приватного підприємства «Фенікс»,                                     м. Добропілля

ВСТАНОВИВ:

У 2007 році позивач, Приватне підприємство «Фенікс», м. Добропілля Донецької області, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Державного підприємства «Добропіллявугілля»,                        м. Добропілля Донецької області про стягнення збитків у сумі 20000 грн. 00 коп. на користь Приватного підприємства «Фенікс»,  м. Добропілля.

Рішенням від 02.08.2007р. в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Фенікс», м. Добропілля Донецької області до Державного підприємства «Добропіллявугілля», м. Добропілля Донецької області про стягнення збитків у сумі 20000 грн. 00 коп. на користь Приватного підприємства «Фенікс», м. Добропілля, було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що позивач не навів наявності складу правопорушення, протиправної поведінки відповідача, наявності збитків у позивача, причинного зв»язку між протиправною поведінкою відповідача та спричиненням збитків позивачу та вину відповідача, у зв»язку з чим позивачу у позові відмовлено через недоведеність заявлених вимог.

Позивач, Приватне підприємство «Фенікс», м. Добропілля Донецької області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що рішення господарського суду Донецької області підлягає скасуванню через те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права України, а саме: порушено ст. 77 ГПК України, якою передбачено обов»язкове повідомлення сторін, при відкладені розгляду справи, про день та час слухання справи в суді. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2007 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

20.11.07 р. позивачем через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надано клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з тим, що у господарському суді Львівської області розглядається справа про стягнення заборгованості, через що підприємство позивача не може забезпечити явку представника в судове засідання.

Дане клопотання розглянуто судовою колегією та відхилено, оскільки до нього не додано доказів  поважності причин відсутності представника позивача, заявник апеляційної скарги є юридичною, а не фізичною особою, тому мав можливість направити до судового засідання іншого представника. Явка сторін ухвалою суду не була визнана обов’язковою, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідач по справі, Державне підприємство «Добропіллявугілля»,                м. Добропілля Донецької області, надав судовій колегії відзив на апеляційну скаргу, яким просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області - без змін.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно  ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій»встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з акту прийому-передачі від 19.11.99 р. ПП „Фенікс”, м. Добропілля передало ДВАТ „Шахта „Білозірська” ДХК „Добропіллявугілля” в рахунок погашення його заборгованості  вексель               № 77722, емітований ДВАТ “Шахта “Білозерська” ДХК “Добропіллявугілля” 06.05.99 р. на суму 50 000 грн.  00  коп.  заводу „Буддеталь”.

Згідно  бланкових індосаментів позивач став законним держателем векселю № 77722 на суму більше боргу відповідача. 31.05.00 р. відповідачем за платіжним дорученням № 608 повернуто різницю в сумі 20000 грн. 00 коп. в рахунок погашення податкового боргу ПП «Фенікс».

Вищезазначене встановлено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2007 р. по справі № 1/277 і на підставі ст.35 ГПК України, не потребує додаткового доказування.

Згідно відповіді на претензію від 08.08.03р. № 01-948 шахта “Білозірська” повідомила, що заборгованість шахти за векселем                                                           № 77722 перед ПП “Фенікс” складає 30000 грн. 00 коп., оскільки за вимогою Добропільської ОДПІ сума у розмірі 20000 грн. 00 коп. була перерахована відповідно до платіжного доручення № 608 від 31.05.00 р. в рахунок податкового боргу ПП “Фенікс”. Також в цій відповіді було зазначено, що шахта “Білозірська” наказом Міністерства палива та енергетики України № 92 від 21.02.03 р. реорганізована в Державне підприємство “Добропіллявугілля”, яке є правонаступником прав та обов»язків шахти, в зв’язку з чим шахта не має право самостійно вирішувати питання щодо погашення заборгованості.

Відповідно до листа від 15.08.03 р. № 4/792 ДП “Добропіллявугілля” також підтвердило заборгованість перед ПП “Фенікс” у сумі 30 000 грн.                                  00 коп. та зобов’язалось погасити вексельну заборгованість по мірі надходження коштів від реалізації вугільної продукції.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 08.11.06 р. у справі                       № 1/277, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.07 р., позовні вимоги ПП “Фенікс” були задоволені в повному обсязі, з ДП “Добропіллявугілля” стягнуто  заборгованість в сумі 29 951 грн. 02 коп.   Сума в розмірі  20 000 грн. 00 коп., що заявлена у даній справі № 19/227 в якості збитків, в межах  справи №1/277 позивачем не була заявлена.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, вислухавши пояснення відповідача, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що вимоги позивача про стягнення збитків в сумі 20000 грн. 00 коп. необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання доказується кредитором.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стягнення збитків можливе лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: противоправна поведінка; наявність збитків; причинний зв’язок між противоправною поведінкою та спричиненням збитків; вина.

Позивач, в підтвердження заявлених позовних вимог посилався на те, що він є векселедержателем векселя № 77722, на акт прийому-передачі від 19.11.99 р., відповіді на претензії від 08.08.03 р. № 01-948 та від 15.08.03р.                  № 4/792, що свідчить лише про наявність заборгованості                                             ДП “Добропіллявугілля” перед ПП “Фенікс” за векселем                                           № 77722.  Судом першої інстанції правомірно встановлено, що перелічені документи не підтверджують спричинення збитків позивачу в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України.

Крім того, рішенням господарського суду  Донецької області від 08.11.06 р. по справі № 1/277, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.07р., було задоволено позов ПП “Фенікс” до ДП “Добропіллявугілля” про стягнення 29 951 грн. 02 коп. за векселем                               № 77722 , тобто позивачем була заявлена до стягнення сума без урахування заборгованості в розмірі 20000 грн. 00 коп., які були перераховані ДП “Добропіллявугілля” в рахунок податкового боргу ПП “Фенікс” на рахунок Добропільської ОДПІ. Судовими рішеннями встановлено, що вексель був переданий на суму більше боргу відповідача. Відповідач   31.05.00 р. платіжним дорученням № 608 перерахував суму у розмірі  20000 грн. 00 коп. в бюджет.

Статтею 35 ГПК України зазначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідачем за платіжним дорученням № 608 перераховано Добропільській ОДПІ суму в розмірі  20000 грн. 00 коп. в рахунок погашення податкового боргу ПП «Фенікс»на  вимогу податкової інспекції.

ПП «Фенікс», м. Добропілля Донецької області  не надав суду першої інстанції  доказів оскарження  дій  відповідача по сплаті його податкового боргу в розмірі 20000 грн. 00 коп. та не надав доказів того, що на той час у позивача не було податкового боргу і 20000 грн. 00 коп. перераховані відповідачем безпідставно.

Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку, що позивач не довів суду спричинення йому збитків в розмірі                20000 грн. 00 коп. Також позивачем не доведено наявності складу правопорушення, а саме: противоправної поведінки відповідача; наявності збитків у позивача; причинного зв’язку між противоправною поведінкою відповідача та спричиненням збитків позивачу; тоді як відповідачем доведено відсутність своєї вини, у зв»язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу у задоволенні його позовних вимог у зв’язку з   недоведеністю.

Посилання скаржника на  неповідомлення його судом першої інстанції про день та час слухання справи не приймається судовою колегією до уваги, оскільки  в матеріалах справи є наявними поштові повідомлення про направлення поштових відправлень по справі № 19/227 на адресу позивача  і отримання їх 13.07.07 р. та 25.07.07 р.  уповноваженою особою позивача, в тому числі ухвали суду про відкладення розгляду справи на 02.08.07 р., тобто на дату прийняття рішення по справі № 19/227.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2007 року у справі № 19/227 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фенікс», м. Добропілля Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від           02.08.2007 року у справі № 19/227   залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2007 року у справі                                     № 19/227  –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний термін  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий

Судді:

Надр. 5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.