ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.11.07                                                                                           Справа№ 15/358

за позовною заявою Київської міської ради, м.Київ

до відповідача Української єпархії Вірменської Апостольської церкви, м.Львів

про розірвання договору оренди від 20.10.2004р.

Суддя  Т.Костів

Представники

Від позивача: не з”явився

Від відповідача: Руденко А.В. (довіреність б/н від 1109.2007р.).

Суть спору: Позовну заяву подано Київською міською радою, м.Київ до Української єпархії Вірменської Апостольської церкви, м. Львів, про розірвання договору оренди земельної ділянки на вул. Костянтинівській, 28-30 у Подільському районі м. Києва від 20.10.2004 р. №91-6-00350 та зобов’язання повернути земельну ділянку шляхом приведення її у придатний для використання стан.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 26.10.2007 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 08.11.2007 р.. Розгляд справи відкладався на 16.11.2007 р. з мотивів, зазначених в ухвалі суду від 08.11.2007 р..

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судові засідання представник позивача не з’являвся. З позовних матеріалів випливає, що на підставі рішення Київської міської ради №183/1393 від 15.04.2004 р. між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки від 30.12.2004 р.. У зв’язку із скасуванням Київською міською радою 26.06.2007 р. свого рішення №183/1393 від 15.04.2004 р., відповідачу було скеровано звернення про розірвання договору оренди, однак, відповідь отримана не була. Позивач стверджує, що у зв’язку із скасуванням зазначеного рішення договір оренди підлягає розірванню. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, що скасуванням Київською міською радою 26.06.2007 р. свого рішення №183/1393 від 15.04.2004 р. не впливає на права та обов’язки сторін, що виникли з договору оренди земельної ділянки. Ствердив про відсутність підстав для розірвання зазначеного договору, передбачених Законом України “Про оренду землі”, а також про відсутність підстав, передбачених у ст. 143 ЗК України для примусового припинення прав на земельну ділянку. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника, суд встановив наступне.

Рішенням Київської міської ради №183/1393 від 15.04.2004 р. "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею", пунктом 8 було затверджено Українській Єпархії Вірменської Апостольської церкви проект відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації вірменської церкви на вул. Костянтинівській, 28-30, та вирішено передати в довгострокову оренду на 15 років відповідну земельну ділянку площею 0,30 га.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

На виконання зазначеного рішення, 30.12.2004 р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений нотаріально 30.12.2004 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1287. Договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про що зроблено запис №85-6-00175 від 28.01.2005 р..  Посилаючись у тексті позовної заяви на зазначений договір, позивач водночас просить розірвати договір, який зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів 20.10.2004 р. за №91-6-00350. Доказів існування такого договору суду не надано, відповідач ствердив про укладення між сторонами лише того договору оренди землі, який долучений до матеріалів справи, зареєстрований під записом №85-6-00175 від 28.01.2005 р. та згаданий по тексту позовної заяви позивачем і щодо якого виник спір.

Згідно із п. п. 1.1., 2.1. договору оренди земельної ділянки від 30.12.2004 р., на підставі п. 8 рішення Київської міської ради №183/1393 від 15.04.2004 р. орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку по вул. Костянтинівській, 28-30 у м. Києві площею 3045 кв.м., кадастровий номер :85:414:0004. Акт приймання-передачі земельної ділянки був підписаний сторонами 28.01.2005 р.

Зазначеним підтверджується, що рішення Київської міської ради №183/1393 від 15.04.2004 р., як правовий акт індивідуального характеру, в частині п. 8 було належно виконано. Вказане рішення було предметом оскарження. Постановою господарського суду міста Києва від 16.10.2006 р. у справі №36/400-А за позовом заступника прокурора  Подільського району м. Києва в інтересах держави в особі Подільської в м. Києві ради до Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Української єпархії Вірменської Апостольської церкви про скасування рішення Київської міської ради №183/1393 від 15.04.2004 р., в позові було відмовлено повністю.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельної ділянки від 30.12.2004 р. фактично виконувався сторонами, що підтверджується, зокрема, копіями платіжних доручень про сплату орендної плати. Позивач не посилався на порушення відповідачем умов вказаного договору і такі факти не випливають з матеріалів справи.

У зв’язку із скаргами мешканців Подільського району м. Києва, Київською міською радою було прийнято рішення №1030/1691 від 26.06.2007 р. “Про відміну пункту 8 рішення Київради від 15.04.2004 р. №183/1393 “Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею”, яким, зокрема, відмінено п. 8 вказаного рішення та запропоновано відповідачу надати згоду на розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.01.2005 р. №85-6-00175 (дата реєстрації). Згода на розірвання договору оренди відповідачем не надавалась. Однак, прийняття зазначеного рішення позивач вважає підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Однак, спірні відносини сторін виникли не на підставі цього рішення, а у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, - на підставі договору оренди земельної ділянки. Це рішення не має зворотної дії у часі та не впливає на права і обов’язки сторін, що виникли з договору.

У відповідності до ст. 32 Закону України “Про оренду землі”, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Однак, наявність передбачених законом підстав для розірвання договору не доведена суду  у встановленому порядку належними доказами.

У відповідності до п. 11.4. договору оренди земельної ділянки, договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, за рішенням суду в порядку, встановленому законом, а також в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, але в разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично не сплачує орендну плату (протягом двох місяців поспіль), порушення строків забудови земельної ділянки, які визначені в п. 8.4. договору, здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам. Відповідно до п. 11.5. договору оренди земельної ділянки, він може бути розірваний достроково у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов’язків, визначених в п. 8.4. та 5.1. цього договору. Однак, наявність передбачених договором підстав не була доведена суду у встановленому порядку належними доказами, позивач на ці підстави не покликався. Законодавство та договір не передбачають можливості розірвання договору оренди без згоди контрагента у зв’язку із скаргами мешканців чи з інших подібних підстав.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, судові витрати покладаються на позивача. Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 43, 49, 55, 61,82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                             Костів Т.С.