ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2007 р.
Справа № 34-14/307-06-9306А

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Л.В. Поліщук,

суддів Л.І. Бандури, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання –О.О. Соломахіній,

за участю представників сторін

від позивача: Т.І. Алексєєнко

від відповідача: В.В. Граждан,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Білгород-Дністровської ОДПІ

на постанову господарського суду Одеської області від 26.03.2007р.

у справі № 34-14/307-06-9306А

за позовом Білгород-Дністровської ОДПІ

до Військової частини А 3955

за участю військової прокуратури Болградського гарнізону

про стягнення 19587,24грн.,

встановив:

На підставі заяви Військової частини А 3955 про зняття з обліку як платника податків, Білгород-Дністровською ОДПІ проведена виїзна позапланова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності Військової частини А 3338 з питань правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб, податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів за період з 01.09.2003р. по 31.12.2005р.

За результатами перевірки складено довідку № 1326/2320-07880889                 від 26.05.2006р. (а.с. 27-37).

В ході перевірки встановлено, що згідно даних облікової картки В/ч А 3338 станом на 01.10.2003р. заборгованість по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів складає 5343,75грн., а станом на 31.12.2005р. –9957,69грн. і 1081,58грн. пені. Також встановлено заниження об’єкта оподаткування за 2004р. у сумі 2433,00грн., за 1 кв. 2005р. у сумі 608,00грн., за 2-4кв. 2005р. у сумі 2431,00грн.

На підставі вказаної перевірки Білгород-Дністровська ОДПІ 07.06.2006р. прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 про визначення податкового зобов’язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 5472,00грн. та застосування штрафних санкцій по цьому податку у сумі 3076,00грн. (а.с. 40).

У зв’язку з тим, що згідно облікової картки В/ч А 3338 станом на 11.07.2006р. заборгованість по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів складає 18505,69грн. та пені у сумі 1081,58грн. Білгород-Дністровська ОДПІ звернулася до господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Військової частини А 3955, яка є правонаступником В/ч А 3338, заборгованості перед бюджетом по податку з власників транспортних засобів у загальній сумі 19587,24грн.

Постановою господарського суду Одеської області від 26.03.2007р. (суддя Ю.Г. Фаєр) в позові відмовлено. Постанова мотивована тим, що відповідно до ст. 14 Закону України від 05.10.2000р. № 2019-ІІІ „Про внесення змін до Закону України „Про збройні сили України” в частині другій визначено, що „земля, води інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями збройних сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх податків”. Відповідно до ст. 4 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів” визначено, що військові установи не віднесені до суб’єктів, що звільняються від сплати податків. Тобто обидва закони  суперечать один одному. Згідно п.п. 4.4.1 п. 4.1 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” із подальшими змінами від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ у разі конфлікту інтересів –рішення приймається на користь платника податків.

Білгород-Дністровська ОДПІ, не погоджуючись із постановою суду, звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно ст. 1 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” від 11.12.1991р. із змінами та доповненнями В/ч А 3955 являється платником даного податку, що також підтверджується статтею 14 Закону України „Про систему оподаткування”. Статтею 2 вказаного закону передбачено, що ставки, механізм стягнення податків та зборів (обов’язкових платежів), за виключенням особливих видів митного мита, і пільги відносно оподаткування не можуть встановлюватись іншими законами України, крім законів про оподаткування. Згідно ст. 4 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” військові частини не віднесені до суб’єктів, що звільняються від сплати податків. Передбачені ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування” пільги відносно оподаткування не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, так як відповідні зміни в закон про оподаткування не внесені.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуємої постанови, судовою колегією встановлено наступне.

Частиною другою статті 14 Закону України від 05.10.2000р. № 2019-111 „Про внесення змін до Закону України „Про Збройні Сили України” визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.

Відповідно до статті 4 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів” військові установи не віднесені до суб'єктів, що звільняються від сплати податків.

В Ухвалі Конституційного суду України по справі № 2-20/2005 від 27.09.2005р. за конституційним поданням Міністерства оборони України про офіційне тлумачення терміна „власні транспортні засоби”, що застосовуються у ст. 1 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів” зазначено, що на теперішній час редакції двох вищезазначених законів неоднаково регулюють правовідносини що виникають зі сплати податку, зокрема військовими установами. Оскільки два аналізованих вище закони є нормативно-правовими актами одного рівня правового регулювання, то такий їх стан породжує правову колізію у правозастосуванні, тому що дві норми законів суперечать одна одній.

Згідно п.п. 4.4.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі конфлікту інтересів - рішення приймається на користь платника податків.

З урахуванням викладеного місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позову, тому підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200,  205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ухвалив:

Постанову господарського суду Одеської області від 26.03.2007р. у справі № 34-14/307-06-9306А залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом місяця у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                          Л.І. Бандура

Суддя                                                                                          В.Б. Туренко