ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.07.07р.

Справа № 12/262

За позовом  Українсько-кіпрського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Торговий дом „Босфор” м. Дніпропетровськ

до  Відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг

за участю  підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області,

м. Дніпропетровськ ужби

про стягнення 436983 грн. 16 коп., розгляд скарги відповідача на неправомірні дії ДВС.

Суддя Жукова Л.В.

при секретарі –пом. судді Конєва С.О.

Представники сторін:

Від позивача  (стягувача) не з’явився

Від скаржника (боржника) Водяна О.М. довіреність № 52-1631 від 27.04.2007р.

Від ДВС  не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2002р. у справі № 12/262 стягнено з відповідача на користь позивача  98816,55 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, а також стягнено державне мито в сумі 988 грн. 16 коп. та  судові витрати  в сумі 69 грн. про що 28.01.2002р. було видано накази  за № 12/262.

02.07.2007р.  скаржник (боржник) звернувся зі скаргою на неправомірні дії ВДВС  та просить визнати дії останнього незаконними; скасувати постанови про арешт коштів божника від 18.06.2007р. та зняти арешт з коштів, на рахунках, що вказані в вищезазначених  постановах  ДВС і належать ВАТ „Південний ГЗК”

Свою скаргу відповідач (боржник) обгрунтовує тим, що 01.02.2005р. господарським судом було порушено справу про банкрутство відносно ВАТ „Південний ГЗК” № Б29/21/05. 11.03.2006р.  в газеті „Голос України” № 45 було опубліковане оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство  ВАТ „Південний ГЗК”. В оголошенні зазначалося, що заяви кредиторів з вимогами до ВАТ „Південний ГЗК” приймаються протягом 30 днів від дня його опублікування. Тобто, останній строк, у який кредитори могли звернутися до ВАТ „Південний ГЗК” з вимогами закінчився 10.04.2006р. 10.08.2006р. ухвалою суду був затверджений реєстр вимог кредиторів та згідно зазначеної ухвали вимоги кредиторів, що не були заявлені до реєстру або заявлені,  але не прийняті судом вважаються погашеними відповідно до ст. 598 ЦК України та ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, що також знайшло відображення і в ухвалі  суду від 28.02.2007р., якою роз’яснено ухвалу суду від 10.08.2006р. та зі змісту якої видно, що вимоги кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство –01.02.2005р. і не були заявлені в межах справи про банкрутство, або були заявлені і не визнані судом, відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вважаються погашеними. Виконавчі  провадження, відкриті на підставі цих вимог, відповідно до п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” підлягають закінченню, незалежно від часу їх відкриття, а виконавчі документи повертаються до суду. За таких обставин,  відповідач (боржник) вважає, що ДВС при  прийнятті постанов від 18.06.2007р. щодо накладення арештів на кошти ВАТ „Південний ГЗК” порушують Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а саме ст. 14 та ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” і суперечать ухвалам суду від 10.08.2006р. та 28.02.2007р. у справі № Б29/21/05, оскільки відповідно до вказаних норм законодавства ДВС повинна була закінчити виконавче провадження.

Позивач (стягувач)   в судове засідання 26.07.2007р. не з’явився, причину неявки суду не повідомив, письмових заперечень на скаргу відповідача (боржника) не надав, з клопотанням не звернувся, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ДВС  до канцелярії суду надано клопотання про відкладення розгляду скарги посилаючись на те, що державний виконавець у якого знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду № 12/262 знаходиться у відрядженні.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу ДВС в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Отже, виходячи з наведеного, суд находить  матеріали поданої скарги достатніми для її розгляду по суті за відсутності представника ДВС.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника боржника, господарський суд –

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2002р. у справі № 12/262 стягнено з відповідача на користь позивача  98816,55 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, а також стягнено державне мито в сумі 988 грн. 16 коп. та  судові витрати  в сумі 69 грн. про що 28.01.2002р. було видано накази  за № 12/262.

Ухвалою суду від 08.02.2007р. за заявою ДВС в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу було видано  дублікат наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. на підставі ст. 120 ГПК України.

Державною виконавчою службою Інгулецького районного управління юстиції  на підставі зазначеного вище наказу було  прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження  щодо стягнення з боржника зазначеної вище суми.

В ході розгляду скарги судом встановлено, що протягом 2000 –2006р.р. зведене виконавче провадження було зупинено  згідно п.8 ст. 34 Закону України „Про виконавче провадження” у зв’язку з періодичним порушенням господарським судом проваджень у справах про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 16.11.2006р. провадження у справі про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” припинено.

У відповідності до ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. було приєднано до складу зведеного виконавчого провадження відносно ВАТ „Південний ГЗК”.

27.03.2007р.  постановою підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції було прийнято до виконання зведене виконавче провадження відносно примусового стягнення з ВАТ „Південний ГЗК”  заборгованості по 26 виконавчими документами, в т.ч. і за наказом господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р.

18.06.2007р.  підрозділом примусового виконання рішень ДВС було прийнято постанови про арешт коштів боржника, які зазначені у постановах від 18.06.2007р.  та накладено арешт на кошті, вказані у постановах ДВС, що належать боржнику (ВАТ „Південний ГЗК).

Статтею 4 Закону України „Про виконавче провадження” заходами примусового виконання рішень є:  звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітку плату (заробіток), доходи,  пенсію, стипендію боржника; вилучення  у боржника  і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження” державний виконавець зобов’язаний вжити всі заходи примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Зазначеною статтею державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження надано право: одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію; накладати арешт на майно боржника, оплачувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством; на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які  знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей і т.і.

Таким чином, посилання  відповідача (боржника) на неправомірні дії  ДВС проведені в  ході примусового виконання наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. щодо накладення арештів на  всі кошти боржника є безпідставними, так як спростовуються вищенаведеними нормами чинного законодавства.

Що ж стосується ухвали господарського суду від 28.02.2007р. по справі № Б29/21/05 про роз’яснення ухвали суду від 10.08.2006р. якою  встановлено, що  відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство і не були заявлені у межах справи про банкрутство вважаються погашеними, то дана ухвала не може бути прийнята судом до уваги, оскільки  дану ухвалу  суду скасовано ухвалою суду від 16.07.2007р. у справі № Б29/21/05 та відповідно до  ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; ліквідації юридичної особи – сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов’язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою ст. 76 цього  Закону; якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Вищенаведені норми статті 37 Закону України „Про виконавче провадження”  не  передбачають  закінчення виконавчого провадження з  підстав  визначених ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Крім того,  судом прийнята до уваги постанова  Верховного  Суду України від 31.10.2006р. у справі № 10/569пн відповідно до якої встановлено, що статтями 34, 37, 40, 40-1 Закону України „Про виконавче провадження” не передбачено повернення виконавчого документу чи припинення виконання рішення суду з підстав, вказаних у статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Також, помилковим є посилання відповідача (боржника)  на ст. 598 ЦК України, оскільки ст. 598 ЦК України передбачає підстави припинення виконання зобов’язання, а не підстави для припинення чи закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене  суд не находить підстав для задоволення скарги ВАТ „Південний ГЗК” від 02.07.2007р., а дії Державної виконавчої служби щодо проведення виконавчих дій у ході примусового виконання наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. є законними та правомірними.

Керуючись  ст.ст. 4, 5,  37, 40, 40-1 Закону України „Про виконавче провадження”, ст.ст.86,   121-2   Господарського  процесуального  кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволення скарги ВАТ „Південний ГЗК” від 02.07.2007р.  на неправомірні дії Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області відмовити.

Суддя

Л.В. Жукова