КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2007                                                                                           № 24/920

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Потапов Є.П.

від відповідача - Корнійко В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-будівельна фірма "Добробут"

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.04.2007

у справі № 24/920

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-будівельна фірма "Добробут"

до                                                   Голосіївської районної у м. Києві ради

про                                                  визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Науково-будівельна фірма «Добробут» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про визнання права власності на приміщення площею 17,2 кв.м., розташованого у м. Києві по вул. Горького, 14-б.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2007 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Науково-будівельна фірма «Добробут» звернулося  до Київського апеляційного господарського суду  з апеляційною скаргою,  в якій просить  рішення скасувати та прийняти нове рішення про  задоволення  позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального  права.

Зокрема заявник посилається на те, що  у справах про визнання права власності за набувальною давністю позовна давність не застосовується, а навпаки вказується про мінімальний строк користування майном в 10 років.

Відповідач  просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила  наступне.

29.11.1995 р. між Управлінням житлового господарства Старокиївської районної державної адміністрації міста Києва, з однієї сторони, та ТОВ «Науково-будівельна фірма «Добробут», як орендарем, було укладено договір оренди нежилих приміщень.

Згідно умов даного договору орендар прийняв в орендне користування нежиле приміщення по вул. Горького, 14-б у місті Києві загальною площею 70,7 кв. м.

Строк орендного користування було встановлено з 06.10.1995 по 31.12.1999 (п. 4 договору).

Згідно п. 13 вказаного договору  позивач зобов'язався без дозволу не проводити капітальний ремонт, переобладнання або облаштування орендованого приміщення для своїх потреб, а після закінчення строку дії Договору, якщо відсутня згода щодо його продовження на новий строк або у випадку дострокового його розірвання, в 15-денний строк здати Управлінню комунального господарства приміщення з отриманим від нього обладнанням та іншим майном у повному порядку зі всіма зробленими у ньому поліпшеннями (п. 16 договору).

Розпорядженням Старокиївської районної державної адміністрації міста Києва № 326 від 27.08.1996          «Про   розгляд   заяв   по   державному   комунальному   підприємству   житлового господарства Старокиївського району» позивачу було дозволено під балконом першого поверху будинку № 14-б по вул. Горького у місті Києві влаштувати цегляну стінку і приєднати утворену площу 17,2 кв. м. до орендованої площі напівпідвального приміщення.

До того ж, зазначеним розпорядженням було зобов'язано позивача погодити проект на влаштування стіни під балконом з Головкиївархітектурою.

Таким чином, орендодавцем - Старокиївською районною державною адміністрацією міста Києва було погоджено здійснення позивачем добудови площею 17,2 кв.м. під балконом першого поверху будинку № 14-б по вул. Горького у місті Києві , але доказів погодження даної добудови з Головкиївархітектурою позивачем суду не надано.

31.12.1998 між Державним комунальним підприємством житлового господарства Старокиївського району міста Києва, як орендодавцем, з однієї сторони, та позивачем, як орендарем, було укладено Договір оренди нежилого приміщення № 4511 (далі-Договір від 31.12.1998).

Згідно умов даного договору орендодавець передав, а відповідач отримав у орендне користування нежиле приміщення у підвальному поверсі загальною площею 51,4 кв.м. по вул. Горького, 14-б у місті Києві.

Згідно умов Договору від 31.12.1998 строк орендного користування був встановлений з 02.12.1997          по 30.12.2005 (п. 6.2), орендар не мав права без дозволу орендодавця переобладнувати орендоване приміщення, зводити на території нові будинки, прибудови, надбудови, тощо; роботи по переобладнанню та відновленню приміщення можуть провадитись тільки за погодження з орендарем проектно-кошторисною документацією (п. 4.3 договору).

17.12.2004 між Голосіївською районною у місті Києві радою, як орендодавцем, з однієї сторони, та позивачем, як орендарем, було укладено Договір оренди нежилого приміщення №298-04 (далі-Договір від 17.12.2004), згідно умов якого орендодавець передав, а орендар (відповідач) отримав у орендне користування нежиле приміщення у підвальному поверсі загальною площею 122,0 кв.м. по вул. Горького, 14-б у місті Києві, яке є комунальною власністю територіальної громади Голосіївського району міста Києва.

Відповідно до умов Договору від 17.12.2004 строк орендного користування був встановлений з 17.12.2004 по 17.11.2005 (п.5.1), орендар зобов'язався у випадку припинення договору або після закінчення терміну його дії здати приміщення по акту з усіма зробленими поліпшеннями, які не можна відокремити без шкоди для приміщення (п. 2.14).

Оскільки нерухоме майно, яке передавалось позивачу в оренду, а саме: нежиле приміщення в буд. № 14-б по вул. Горького у місті Києві, належить до об'єктів комунальної власності, тому при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992, оскільки зазначеним Законом регулюються організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна, яке перебуває у комунальній власності.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Стаття 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлює, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Згідно із статтею 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Враховуючи те, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли внаслідок укладення та виконання договорів оренди нежилих приміщень від 29.11.1995, від 31.03.1998, від 31.12.1999, тобто в період дії Цивільного кодексу УРСР, та від 17.12.2004, тобто в період дії вже Цивільного кодексу України, суд до підстав укладання та виконання сторонами відповідних зобов'язань за договорами оренди нежилих приміщень від 29.11.1995, від 31.03.1998, від 31.12.1999 застосовує норми Цивільного кодексу УРСР, а щодо договору від 17.12.2004 та щодо оцінки підстав заявлення позивачем вимог щодо визнання за ним права власності, - підлягають застосуванню норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу УРСР за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Вимогами статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Договорами оренди від 29.11.1995, 31.12.1998, 17.12.2004, згідно яких позивач отримав в орендне користування нежиле приміщення в буд. № 14-б по вул. Горького у місті Києві, не було передбачено умов щодо переходу права власності орендаря на новостворену частину об'єкту оренди в результаті проведення його поліпшення або перебудови, оскільки поліпшення, зроблені орендарем, по закінченню строків дії договорів повинні були бути передані орендодавцю.

Рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 03.07.1995 N 207 «Про затвердження нормативів забудови м. Києва», які є обов'язковими для виконання усіма суб'єктами, які здійснюють забудову міста - юридичних осіб незалежно від форм власності та підпорядкованості, визначено, що експертиза передпроектної, проектно-кошторисної та проектної містобудівної документації повинні здійснюватися у відповідності з нормами будівельного, містобудівного і технологічного проектування та державними стандартами на проектування і будівництво, діючими в Україні, а також цими нормативами.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів в порядку ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження дотримання вимог законодавства щодо затвердження проектно-кошторисної документації щодо підвального приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996.

Судом досліджено копію Акту прийняття в експлуатацію підвального підвищення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996, наданого позивачем, згідно з яким комісією у складі: Голови Харитончук М.В. - першого заступника голови Старокиївської в місті Києві державної адміністрації, членів комісії - директора ДКПЖГ Шарко І.М., начальника управління майном району Мельниченка М.Г., начальника пожежної частини Борковського С., головного архітектора Старокиївського району Федорчука Б., начальника ЖЕК-104 Сажиної Л.І., секретаря комісії - інженера відділу експлуатації Марінюк Р.П., було встановлено, що новозбудоване приміщення по вул. Горького, 14-б у м.Києві розташовано в напівпідвальному поверсі будинку, реконструкція приміщення проведена разом з влаштуванням 17,2 кв.м.

Відповідно до копії Акту прийняття в експлуатацію підвального приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996, комісією встановлено, що проект реконструкції напівпідвального приміщення виконано позивачем і погоджено з усіма органами державного нагляду, експлуатаційними організаціями та пожежною частиною Старокиївського району в установленому порядку.

Разом з тим, належних доказів в порядку ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України щодо погодження та затвердження Проекту реконструкції напівпідвального приміщення за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996 з органами державного нагляду, експлуатаційними організаціями та пожежною частиною Старокиївського району -позивачем не надано.

Відповідно до висновку комісії у Акті прийняття в експлуатацію підвального підвищення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996 комісія дійшла висновку про можливість реєстрації у міському бюро технічної інвентаризації новоутвореного приміщення площею 17,2 кв.м.

Позивачем надано копію Акту прийняття в експлуатацію підвального приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від. 21.09.1996, а оригінал зазначеного Акту від 21.09.1996 - для огляду в судовому засіданні, суду надано не було. Оригінал Акту від 21.09.1996 у позивача відсутній.

Згідно листа Державного архіву м.Києва від 07.03.2007 №Г-36, архівну копію Акту прийняття в експлуатацію підвального приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996 - не виявлено.

Пунктом 1.6 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 № 56 і яке діяло станом на момент прийняття Старокиївською районною державною адміністрацією міста Києва розпорядження № 326 від 27.08.1996 «Про розгляд заяв по державному комунальному підприємству житлового господарства Старокиївського району», встановлено, що державній реєстрації підлягали тільки ті об'єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форми власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації.

Вимоги щодо обов'язкової наявності матеріалів інвентаризації були також встановлені в подальшому і Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5.

Відповідно до листа Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 26.03.2007 № 8644 інвентаризація прибудови до приміщення за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б на підставі Акту від 21.09.1996 чи іншого правовстановлюючого документу, розташованого в підвалі будинку літер «Б» не замовлялась і не проводилась. Акт прийняття в експлуатацію підвального підвищення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996 в Бюро інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна не надавався.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина

документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Таким чином, копія Акту прийняття в експлуатацію підвального приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996 як доказ по справі - судом не приймається з огляду на те, що оригінал зазначеного Акту позивачем чи іншими особами суду не надано, а така суттєва обставина справи як прийняття об'єкту в експлуатацію, а саме: підвального приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б має бути засвідчена належним доказом, а саме оригіналом відповідного документу.

До того ж суд враховує і ту обставину, що ні в Державному архіві міста Києва, ні в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Акту прийняття в експлуатацію підвального приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996 не виявлено.

Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2). Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації (частина 2).

Таким чином, позивачем не було доведено належними та допустимим доказами твердження про те, що приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Горького, 14-б було прийнято в експлуатацію в установленому законодавством порядку, а тому право власності на приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б у встановленому законодавством порядку позивачем не набуто і законні підстави щодо визнання за позивачем права власності на вищезазначене приміщення відсутні.

Суд враховує і те, що договорами оренди від 29.11.1995, 31.12.1998, 17.12.2004, згідно яких позивач отримав в орендне користування нежиле приміщення в буд. № 14-б по вул. Горького у місті Києві, не було передбачено умов щодо переходу права власності орендаря на новостворену частину об'єкту оренди в результаті проведення його поліпшення або перебудови, оскільки поліпшення, зроблені орендарем (позивачем), по закінченню строків дії договорів повинні були бути передані орендодавцю, тобто відповідачу, погодження з Головкиївархітектурою добудови площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б від 21.09.1996 позивачем у встановленому порядку не здійснено.

З огляду на викладене позовна вимога позивача про визнання за ним права власності на приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Горького, 14-б нє є законною та обгрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

До того ж, згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Стаття 71 Цивільного кодексу УРСР встановлює, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Вимогами статті 76 Цивільного кодексу УРСР визначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно з ст. 80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд приймає до уваги твердження відповідача про те, що оскільки позивач звернувся з позовом про визнання права власності на приміщення площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, вул. Горького, 14-б з пропуском трирічного строку звернення з відповідним позовом, то ця обставина також є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного  судова колегія вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-будівельна фірма «Добробут» не грунтуються на чинному законодавстві України, оскільки в обґрунтування своїх вимог останній посилається на норми чинного ЦК України, проте разом із тим стверджує, що спірне  приміщення було збудоване у 1996 р., тобто під час дії ЦК УРСР.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 27.04.2007 року у справі № 24/920 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-будівельна фірма «Добробут» підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 27.04.2007 року у справі № 24/920 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-будівельна фірма «Добробут»- без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

03.09.07 (відправлено)