ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 2/293-15/30

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Удовиченка О.С.

суддів:
Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

розглянувши
касаційне подання
заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі ДПІ
у Пустомитівському районі Львівської області

на ухвалу
господарського суду Львівської області від 30.09.2003р.

у справі
№  2/293-15/30 господарського суду Львівської області

за заявою
до
ЛЦВ “Промінвестбанку”
ТОВ “Молем”

про
ліквідатор
за участю
банкрутство
Шлапак Д.В.
ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області

в судовому засіданні взяли участь  представники :

прокуратура України
Дубас В.А.

ТОВ “Молем”
Резекулов А.М.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Львівської області від 30.09.2003р. у справі № 2/293-15/30 (суддя Б.О. Білоус) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано ТОВ “Молем”, припинено провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Львівської області від 30.09.2003р., заступник прокурора Львівської області звернувся до Вищого господарського суду з касаційним поданням, в якому просить ухвалу господарського суду Львівської області від 30.09.2003р. у справі № 2/293-15/30 скасувати, справу передати на новий розгляд.

В обґрунтування своїх касаційних вимог, скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ч.6 ст.3-1, ст.25, п.11 ст.11, п.3 ст.15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшла висновку, що касаційне подання заступника прокурора Львівської області підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи постановою арбітражного суду Львівської області від 26.04.1999р. у справі № 2/293-15/30 (суддя Я.О. Юрченко) ТОВ “Молем” визнано банкрутом, призначено ліквідаторів, зобов’язано ліквідаторів створити ліквідаційну комісію, за результатами роботи подати арбітражному суду Львівської області ліквідаційний баланс.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.03.2003р. призначено арбітражним керуючим (ліквідатором) банкрута Шлапак Д.В., зобов’язано ліквідатора надати суду звіт та ліквідбаланс банкрута на 24.06.2003р.

26.08.2003р. протоколом засідання зборів комітету кредиторів ТОВ “Молем” одноголосно затверджено ліквідаційний баланс та вирішено у зв’язку з відсутністю майна  просити суд винести ухвалу про ліквідацію підприємства –банкрута ТОВ “Молем”.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, у звіті про проведення ліквідаційної процедури підприємства – банкрута ТОВ “Молем” від 26.08.2003р.  зазначено, що станом на дату визнання боржника банкрутом, ліквідатор ТОВ “Молем” не зміг встановити зв’язок з керівником та засновниками підприємства, а також не зміг отримати бухгалтерську, фінансово-господарську та іншу документацію підприємства. Інвентаризація майна проводилась згідно фактичних даних, а не за даними бухгалтерського обліку, до складу ліквідаційної маси включено майно, яке перебувало в заставі відповідно до договорів застави майна.

Ліквідатором звіт та ліквідаційний баланс банкрута станом на 26.08.2003р. було подано до  господарського суду Львівської області.

Судом першої інстанції при розгляді ліквідаційного балансу та звіту до нього не враховано обставин, наведених у звіті, стосовно того, що у ліквідаційну масу було включено майно не за даними бухгалтерської документації, а за даними інвентаризації майна проведеної згідно фактичних даних. Тому господарський суд Львівської області встановив, що всього отримано коштів від реалізації майна ТОВ “Молем” на суму 508001,40 грн. Всі кошти від реалізації майна банкрута були спрямовані на задоволення вимог кредиторів. За результатом проведеної ліквідатором роботою станом на 26.08.2003р., у зв’язку з недостатністю майна, залишилась непогашеною заборгованість перед кредиторами 3-ї черги. Після задоволення вимог кредиторів 1-ї черги, майна у підприємства –банкрута ТОВ “Молем” не залишилось, що підтверджується статтями ліквідаційного балансу.

Відповідно до ч.6 ст.3-1, ст.25 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює ряд повноважень, в тому числі вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

В даному випадку ліквідатор не вжив належних заходів до виявлення та повернення майна банкрута та наведене не знайшло свого відображення у звіті ліквідатора та ліквідаційному балансі.

Відповідно до ст. 32 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

У разі, якщо господарський суд дійшов висновку, що ліквідатор не виявив або не реалізував усі наявні майнові активи ліквідаційної маси, необхідні для повного задоволення кредиторів, він виносить ухвалу про призначення нового ліквідатора.

Таким чином, судом першої інстанції, всупереч приписам ч.4 ст.32 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, залишено поза увагою те, що ліквідатор не виявив та не реалізував усі наявні майнові активи ліквідаційної маси, необхідні для повного задоволення кредиторів.

Стаття 40 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” зазначає певний перелік підстав припинення провадження у справі про банкрутство, зокрема п.6 ст.40 визначає, що господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджено звіт ліквідатора в порядку, передбаченому ст.32 цього Закону.

Отже, оскільки господарським судом Львівської області всупереч приписам ч.4 ст.32 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” було затверджено звіт ліквідатора, то, як наслідок, на підставі п.6 ст.40  цього ж Закону суд припинив провадження у справі про банкрутство.

На підставі вищезазначеного Вищий господарський суд України вважає рішення господарського суду Львівської області не обґрунтованим та прийнятим з порушенням вимог ст.32, п.6 ст.40 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Керуючись статтями  1115,  1117,  1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційне подання заступника прокурора Львівської області задовольнити.

Ухвалу господарського суду Львівської області від 30.09.2003р. скасувати.

Справу № 2/293-15/30 передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий                                                            О.С. Удовиченко

Судді                                                                        О.М. Мамонтова

М.І. Хандурін