ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.10.07                                                                                           Справа  № 17/130-2329

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

При секретарі судового засідання           Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув апеляційне подання заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави –Тернопільської обласної ради в соосбі Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру, м. Тернопіль

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2007 року

у справі №  17/130-2329, суддя Андрусик Н.О.,

за позовом заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави –Тернопільської обласної ради в соосбі Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру, м. Тернопіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс технологічних авангардних систем (СТАС ЛТД)», м. Тернопіль

про стягнення 80 608 грн. 51 коп. збитків,

за участю представників

прокуратури: Ярчак І.С., Зузак І.О.;

обласної ради: Семчишин В.А. –нач. юрвідділу, Гук Л.З. - представник;

онкодиспансеру: Дмитрів В.В. –головний бухгалтер;

відповідача: Гонта М.С. –представник.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2007 року  у справі № 17/130-2329 у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави –Тернопільської обласної ради в соосбі Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру, м. Тернопіль до ТОВ “СТАС ЛТД” про стягнення 80 608 грн. 51 коп. збитків за час безпідставного користування приміщенням –відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, зокрема, що прокурором не доведено належними доказами можливість реального одержання доходів (упущеної вигоди) позивачем у справі у разі своєчасного звільнення приміщення відповідачем.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, заступник прокурора Тернопільської області звернувся до Львівського апеляційного господарського суду  з апеляційним поданням та доповненням до нього, в яких просить рішення Господарського суду Тернопільської  області від 13.07.2007 року у даній справі скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави –Тернопільської обласної ради в соосбі Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру, м. Тернопіль повністю з підстав, викладених в апеляційному поданні та доповненні до нього.

Тернопільська обласна рада заявою від 27.08.2007 року підтримала апеляційне подання заступника прокурора Тернопільської області, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати, позовні вимоги задоволити.

Тернопільський обласний комунальний клінічний онкологічний диспансер відзиву на апеляційне подання не подав, однак його представник в судовому засіданні підтримала доводи прокурора, просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2007 року у справі 3 17/130-2329 скасувати, позов заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави –Тернопільської обласної ради в соосбі Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру задоволити в повній мірі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні вимог апеляційного подання відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі залишити без змін, з підстав, викладених у ньому.

17 жовтяня 2007 року в розпочатому судровому засіданні оголошувалась перева до 12 год. 00 хв. цього ж дня для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи.

17 жовтня 2007 року, після заслуховування позицій представників сторін, в судовому засіданні оголошено перерву до 12 год. 00 хв. 31.10.2007 року.

В судовому засіданні 31.10.2007 року представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційному поданні, доповненні до нього та у відзиві на них.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла  висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційного подання слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі -  залишити без змін.

Так, судовою колегією встановлено, що 1 липня 1999 року між Тернопільським обласним комунальним клінічним онкологічним диспансером та ТОВ “СТАС ЛТД”, за погодженням з Відділом управління обєктами спільної власності територіальних громад області, укладено договір оренди № 1, згідно якого Тернопільський обласний комунальний клінічний онкологічний диспансер передав в оренду ТОВ “СТАС ЛТД” приміщення, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Р.Купчинського, 8 загальною площею 350 кв.м. на строк до 01.11.2002 року.

У листопаді 2002 року Тернопільський обласний комунальний клінічний онкологічний диспансер звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ “СТАС ЛТД” про стягнення заборгованості  та пені в сумі 484 грн. 21 коп. та зобовязання звільнити орендовані приміщення, з урахуванням уточнення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.12.2002 року у справі № 8/389-4061, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.2003 року, позов задоволено. Товариство “СТАС ЛТД” зобовязано звільнити орендоване, згідно укладеного 01.07.1999 року договору, приміщення та передати дане приміщення по акту передачі позивачу.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.03.2004 року виконання даного судового рішення відстрочено до 09.07.2004 року.

Ухвалою цього ж суду від 13.08.2004 року виконання судового рішення від 23.12.2002 року відстрочено до 01.05.2005 року.

Постановою Львівского апеляційного господарського суду від 13.10.2004 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.06.2005 року, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.08.2004 року про відстрочку виконання судового рішення до 01.05.2005 року – скасовано. Тобто, строк виконання судовго рішення встановлено до 09.07.2004 року.

Однак, як свідчать матеріали справи та не заперечується учасниками судового процесу, орендоване приміщення відповідачем було звільнено та передано по акту прийому-передачі орендодавцеві лише 27.12.2005 року.

20 грудня 2006 року прокурор Тернопільської області звернувся з позовом в інтересах держави –Тернопільської обласної ради в особі Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру до ТОВ “СТАС ЛТД”  про стягнення 161 217 грн. неустойки за час безпідставного користування приміщенням.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2007 року у справі № 9/372-4991, залишеним без змін постановою Львівського паеляційного господарського суду від 27.06.2007 року, у задоволенні позовних вимог –відмовлено.

17 травня 2007 року заступник прокурора Тернопільської області звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави –Тернопільської обласної ради в особі Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру до ТОВ “СТАС ЛТД” про стягнення 80 608 грн. 51 коп. збитків за час безпідставного користування приміщенням, виходячи зі ставок орендної плати, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за оренду майна спільної власності територіальних громад області та з урахуванням індексу інфляції.

Обгрунтовуючи підставність своїх вимог щодо стягнення 80 608 грн. 51 коп. збитків за час безпідставного користування приміщенням, прокурор в апеляційному поданні посилається на те, зокрема, що до Тернопільського обласного комунального клінічного онкологічного диспансеру на протязі 2002-2005 років надходили численні пропозиції від орендарів з приводу передачі їм в оренду спірного нежитлового приміщення. Однак, укласти відповідний договір оренди онкодиспансер не мав можливості, оскільки нежитлове приміщення відповідачем було звільнено лише в грудні 2005 року, тоді як укладений 01.07.1999 року договір оренди припинив свою дію 01.11.2002 року, а згідно судового рішення у справі № 8/389-4061 відповідача в примусовому порядку зобов’язано звільнити орендовані ним приміщення ще у 2002 році. Тому, на переконання скаржника, саме з вини відповідача онкодиспансер поніс збитки за період з листопада 2002 року по грудень 2005 року на загальну суму 80 608 грн. 51 коп., які полягають в неодержаному доході (упущена вигода), який позивач міг би реально отримати за вказаний період від оренди спірного майна за звичайних умов, якби його право не було порушене.

Проте, дані доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України , під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона  одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Тобто, частина друга даної статті  відносить до збитків втрачену або упущену вигоду, що кваліфікується як неотриманий дохід, який сторона, право якої порушене, могла б отримати в разі належного виконання іншою стороною взятих на себе зобов’язань.

Стаття 225 Господарського кодексу України визначає склад та розмір збитків, зокрема до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитки в господарських правовідносинах –це завжди вартісний вираз майнової шкоди, завданої протиправними діями (бездіяльністю) одного учасника таких відносин іншому. Тому, стягнення збитків як вид цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності таких збитків та обрунтованості їх розміру.

В силу ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. При визначені неотриманих доходів (упущена вигода) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Прокурор, в обгрунтування доводів щодо наявності у позивача реальної можливості здати приміщення в оренду іншим особам після закінчення строку дії договору оренди, укладеного з відповідачем, покликається, зокрема, на листи Тернопільської обласної ради, ТОВ “Скорпіон”, ТОВ “АВАКО” та ПП “Поділля”, які, на переконання скаржника, слугують належними доказами у справі.

Проте, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що дані листи, в розумінні ст. 34 ГПК України не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, оскільки вони хоча певною мірою й підтверджують намір даних осіб орендувати приміщення онкодиспансеру, однак в матеріалах справи відсутні докази, які б з достовірністю свідчили про прийняття чи відхилення онкодиспансером даних пропозицій.

Натомість, в матеріалах справи наявні листи онкодиспансеру від 21.06.2002 року № 109 та від 02.10.2002 року № 199, адресовані ТОВ “СТАС ЛТД”, лист онкодиспансеру від 21.06.2002 року № 110, адресований голові Тернопільської обласної ради, та рішення Тернопільської обласної ради від 25.10.2002 року «Про звернення центру інвазивної хірургії», які свідчать про намір самого позивача створити на базі спірного приміщення свій структурний підрозділ, і аж ніяк не слугують доказом щодо наміру позивача здавати це приміщення в оренду іншим особам.

Таким чином, прокурором в силу ч. 2 ст. 623 ЦК України не доведено належним чином можливість отримання позивачем заявленої до стягнення упущеної вигоди.

Що стосується розрахунку розміру завданих збитків, то судова колегія зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідач з моменту укладення договору оренди № 1 від  01.07.1999 року і по час фактичного перебування у приміщенні (27.12.2005 року) здійснював оплату за оренду приміщення з розрахунку 0,60 грн. за 1 кв.м., виходячи з умов п. 4 договору.

З 01.01.2000 року позивач, керуючись рішенням Тернопільської обласної ради № 119 від 29.02.2000 року “Про методику розрахунку орендної плати та порядок використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад області” провів нарахування орендної плати за орендовані відповідачем приміщення з розрахунку 3 грн. 60 коп. за 1 кв.м., а з липня 2003 року –6 грн. за 1 кв.м. на підставі рішення Тернопільської обласної ради № 150 від 02.07.2003 року.

В підтвердження правильності проведення саме такого розрахунку, скаржник покликається, зокрема, на лист голови облради від 10.08.2000 року про визначення розміру орендної плати та лист  онкодиспансеру від 18.04.2002 року про внесення доповнень до договору оренди № 1 від 01.07.1999 року в частині зміни розміру орендної плати.

Проте, погодження сторонами зміни розміру орендної плати в сторону підвищення не відбулось, а доказів того, що відповідач відмовився сплачувати орендодавцю запропоновану останнім суму орендної плати з розрахунку 3, 60 грн. за 1 кв.м. сторонами суду не подано.

Водночас, як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, з моменту укладення договору і по час фактичного перебування відповідача в приміщенні, останнім здійснювалась оплата за користування приміщенням з розрахунку 0, 60 грн. за 1 кв.м. та оплата за комунальні послуги, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії платіжних документів ( а.с. 25-47, том І, а.с. 57-59, том ІІ).

У відповідності до вимог ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення є обґрунтованим, документально  підтвердженим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 107 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд  ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2007 року у справі № 17/130-2329 залишити без змін, апляційне подання –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя                                                                                 Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                        Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                        Кордюк Г.Т.