ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2007р.                                                                                             Справа № 16/109

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України",м. Київ в особі філії Зінківського відділення  №3181 ВАТ "Ощадбанк", вул. Леніна, 39, м. Зіньків,Полтавська область,38100

до  1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Шевченка", Проценки, Зіньківський район, Полтавська область,38122

2. Товариства з обмеженою відповідадьністю "Бурат-Агро", с. Піщане

про   визнання недійсним договору купівлі-продажу

Суддя  Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача:  Величко В.О., дор. від 11.03.07р.

від відповідачів: 1. Купрієнко М.В.-арбітражний керуючий,   2. не з"явився

Суть справи:   Розглядається позовна заява про визнання договору купівлі-продажу № 186 від 01.06.2004р. недійсним та про застосування реституції.

Відповідач -1 у наданому відзиві (вхід. № 05922 від 10.04.2007р.) та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, зазначає, що ухвалою від 26.03.2007р. по справі № 7/113-18/236 ТОВ "Агрофірма імені Шевченка" ліквідовано. Крім того, в судовому засіданні надав витяг з ЄДРПОУ станом на 16.05.2007р.  щодо припинення юридичної особи - ТОВ "Агрофірма ім. Шевченка" за рішенням господарського суду.

Відповідач -2  не скористався наданими йому правами (ст. 22 ГПК України) для захисту своїх інтересів, а саме: його представник вдруге  в судове засідання не з’явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, відзив на позов не надав. Статтею 69 ГПК України передбачено, що  господарський спір має бути вирішено у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Строк вирішення даного спору  закінчився.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо,  і господарський суд  двічі  повідомляв    належним чином  відповідача -2  про час, дату  і місце проведення судового засідання, згідно з п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом вищого господарського суду України (від 10.12.2002р. №75), а неявка  відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, то справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пердставників сторін, суд встановив, що 29.04.2003 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк" в особі філії - Зіньківського відділення № 3181 ВАТ "Ощадбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені Шевченка", укладено договір невідновлюваної кредитної лінії № 2062/8, згідно якого Позичальнику (ТОВ "Агрофірма імені Шевченка") надавався кредит в сумі 300 тис. грн. з остаточним терміном повернення до 29.04.2004 року.

З метою забезпечення виконання даного кредитного договору 29.04.2003 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк"  в особі філії -Зіньківського відділення № 3181 ВАТ "Ощадбанк", та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені Шевченка" укладено договір застави сільськогосподарської техніки № 10 та договір застави майна № 9.

Згідно п.3.3.1 договору застави Заставодавець (Відповідач-1) зобов'язувався не відчужувати, не міняти, не здавати предмет застави в оренду, заставу. Крім того, Заставодавець не вправі без письмової згоди банку будь-яким чином розпоряджатися Предметом застави, а також укладати з ним будь-які угоди (п.2.2 договору).

У випадку втрати предмета застави, заставодержатель (Позивач) має право вимагати від заставодавця відновлення предмета застави або заміни іншим майном такої ж вартості (п. 3.1.4. договору)

Відповідно до ч.2 ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Проте, всупереч даним зобов'язанням та вимогам Закону, 01.06.2004 року між відповідачем -1  та ТОВ "Бурат-Агро" без повідомлення банку та без отримання його згоди на відчуження заставленого майна, укладено договір купівлі-продажу № 186, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені Шевченка" продало Товариству з обмеженою відповідальністю "Бурат-Агро" поголів'я худоби на загальну суму 89 536,8 грн.

Згідно ст. 215 ЦК України загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо умов  його дійсності, які встановлені ст. 203 ЦК.

Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. До зазначених умов треба віднести: законність змісту правочину; навність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам закону; спрямованість правочину; захист інтересів малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадянського суспільства.

Відповідачем 1   при вчиненні правочинів, тобто при укладанні договору купівлі-продажу  не  дотримані вимоги Закону. Відповідач 1 не мав право розпоряджатись майном, яке перебувало  на той час в заставі.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" в редакції на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, заставодавець може відчужувати  заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Отже, в порушення вимог чинного законодавства, Відповідач-1 не проінформував письмово заставодержателя про укладення договору купівлі-продажу майна, яке є предметом застави, згоди на відчуження заставленого майна від заставодержателя не отримав.

Таким чином, договір купівлі-продажу № 186, укладений 01.06.2004 року між ТОВ "Агрофірма імені Шевченка" та ТОВ "Бурат-Агро", укладений з порушенням вимог чинного  законодавства.

Позивач разом із вимогою про визнання договору недійсним просить суд застосувати   наслідки, що пов'язані з його недійсністю - реституцію.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину  кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема  тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про  визнання угод недійсними" питання  про визнання угоди недійсною  і  застосування пов"язаних з цим наслідків  повинні вирішуватися  в  одному  процесі. Реституція -це наслідки недійсності угоди, а не предмет позовних вимог, оскільки вона застосовується незалежно від заяви сторін.

Але, судом досліджено, що  державним реєстратором Зінківської районної державної адміністрації Полтавської області здійснено запис № 2000238 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені Шевченка»на підставі ухвали від 17.02.2006 року господарського суду Полтавської області, що підтверджується реєстраційною карткою про припинення державної реєстрації юридичної особи - ТОВ «Агрофірма імені Шевченка».

Згідно витягу з ЄДРПОУ   станом на 16.05.2007р. ТОВ "Агрофірма ім. Шевченка" вилучена з ЄДРПОУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, проведення реституції є неможливим, оскільки згідно п. 18 Роз"яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов"язаних з визнанням угод недійсними" від 12.03.1999р. № 02-5/111 наслідки недійсності угоди підлягають застосуванню лише стосовно сторін даної угоди.

За таких обставин, провадження у справі до відповідача -1   необхідно припинити на      підставі п. 6 ст. 80 ГПК України, в зв"язку з ліквідацією товариства,   а позовні вимоги про  визнання договору  купівлі-продажу недійсним   необхідно задовольнити повністю.

Судові витрати покладаються на відповідача-1 повністю, згідно ст. 49 ГПК України,

оскільки  спір виник внаслідок неправильних дій  саме Відповідача-1 .

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 49, 75, п. 6 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Визнати договір купівлі-продажу № 186 від 01.06.2004р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Шевченка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бурат-Агро", недійсним  з моменту його укладення.                                                            3. Припинити провадження у справі  в частині позовних вимог до ТОВ "Агрофірма ім. Шевченка".

Суддя                                                                  Тимощенко О.М.

Згідно з оригіналом.

Помічник судді                      Нечипоренко А.П.