ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 14/572

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Дерепи В.І.

суддів :
Грека Б.М. –(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Автозбірне виробництво”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 12.06.07

у справі
№ 14/572

господарського суду
м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Камаз”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Автозбірне виробництво”,
Товариства з обмеженою відповідальністю “Український автомобільний холдінг”

про
розірвання договору та стягнення 1082253,90 грн.

за участю представників від:

позивача
Затхей В.М., Сердюк Б.В.

відповідача 1
Слєпньов В.Я., Худа П.С.

відповідача 2
Андрієвський О.О.

В С Т А Н О В И В :

ТОВ “Торговий Дім “Камаз” звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до ТОВ “Автозбірне виробництво” та ТОВ “Український автомобільний холдинг”, з урахуванням доповнень позовних вимог, про розірвання договору №02/08-05 від 28.07.05, укладеного між ним та відповідачем 1 та стягнення з останнього основного боргу у розмірі 532541,03 грн., пені за прострочення поставки продукції у розмірі

332658,95 грн., процентів за користування грошовими коштами у розмірі 134857,22 грн. і заподіяних збитків у розмірі 192143,00 грн., а з відповідача 2, як з поручителя по договору поруки № 159 від 15.09.07, –500,00 грн., а також про стягнення з відповідачів понесених судових витрат по справі у вигляді сплаченого державного мита у розмірі 12007,00 грн. і 118 грн. на інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, а також витрат на послуги адвоката у розмірі 75000,00 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.03.07, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення арифметичної помилки від 20.03.07 (суддя Калатай Н.Ф.), позовні вимоги задоволено частково: з відповідача-1 на користь позивача стягнуто: 532041,03 грн. основного боргу, 5320,41 грн. витрат по сплаті державного мита та 57,98 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а з відповідача 2 на користь позивача стягнуто: 500,00 грн. основного боргу за договором поруки, 5,00 грн. витрат по сплаті державного мита і 0,05 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позовних вимог судом було відмовлено, а в частині розірвання договору № 02/08-05 від 28.07.05 провадження у справі було припинено.

Додатковим рішенням господарського суду м. Києва від 20.03.07 відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача до відповідачів про стягнення судових витрат у вигляді витрат на послуги адвоката у сумі 75000,00 грн.

Приймаючи вказане рішення в частині задоволення позову про стягнення основного боргу, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем-1 зобов’язання по договору –недопоставки позивачу товару (продукції) на загальну суму 532041,03 грн., а з боку відповідача-2, як поручителя по договору, –солідарний обов’язок відповідати перед Позивачем за порушення такого зобов’язання.

Щодо іншої частини позовних вимог ТОВ “Торговий Дім “Камаз” про стягнення пені, процентів та відшкодування збитків, на чому наполягав Позивач у своєму доповненні до позову, то вони були заявлені з порушенням норм ГПК України, а тому до розгляду не приймалися.

Що стосується витрат на послуги адвоката, то на думку суду першої інстанції, вони задоволенню не підлягають з огляду на те, що не підтверджуються матеріалами справи. А в частині вимог позивача про розірвання договору № 02/08-05 від 28.07.05 провадження у справі  підлягає припиненню через відсутність предмету спору, оскільки термін дії вказаного договору на час розгляду справи в суді вже закінчився.

За результатом апеляційного перегляду справи Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: головуючого-судді

Андрієнка В.В., суддів: Малевича М.М., Студенця В.І.) 12.06.07 прийняв постанову, якою рішення місцевого господарського суду в частині припинення справи щодо вимог про розірвання договору № 02/08-05 від 28.07.05, та в частині стягнення основної заборгованості з відповідача-1 та субсидіарно (в розмірі 500 грн.) з відповідача-2 залишено без змін. В решті рішення та додаткове рішення скасовані, задоволені вимоги по стягненню з відповідача-1 332658,95 грн. пені, 134857,22 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 192143 грн. заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, 65000 грн. витрат на оплату послуг адвоката, інші судові витрати покладено на відповідача-1.

В частині залишення без змін рішення, постанова мотивована посиланням на ті ж обставини та норми права, що і рішення місцевого господарського суду. В частині стягнення пені, процентів за користування чужими грошовими коштами, збитків у вигляді упущеної вигоди, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач-1 неналежним чином виконав свої зобов'язання по поставці продукції після отримання передплати, внаслідок чого позивачу були завдані збитки.  Щодо стягнення 65000 грн. витрат на оплату послуг адвоката, то апеляційний суд з цього приводу вказав, що вони підлягають стягненню з відповідача-1, так як вони належним чином доведені.

Не погоджуючись з рішенням та постановою у справі, відповідач-1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що апеляційний суд безпідставно прийняв до розгляду позовні вимоги, які не були прийняті до розгляду місцевим господарським судом, безпідставно стягнув пеню за межами строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши  доводи  касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 28.07.05 між ТОВ “Торговий дім “Камаз” (покупець) та ТОВ “Автозбірне виробництво” (продавець) був укладений договір за №02/08-05, відповідно до умов якого (п.п. 1.1. і 2.1. договору №02/08-05) продавець зобов’язувався поставити і передати у власність покупця (повна господарська передача) продукцію за кількістю і асортиментом визначеним у специфікаціях та доповненнях до договору, а останній –прийняти цю продукцію і оплатити її за умовами даного договору.

08.08.05 сторони підписали специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору), за якою відповідач 1 мав поставити для позивача кузов для автомобіля КАМАЗ 550030 у кількості 1 штука вартістю 13618,81 грн. та причеп самоскидний ОдАЗ-8300489-20 у кількості 1 штука вартістю

64381,19 грн. 08.08.05 сторони підписали специфікацію № 2 (додаток № 2 до договору), за якою відповідач 1 мав поставити для позивача кузова для автомобіля КАМАЗ 550030 у кількості 23 штуки на загальну суму

313232,68 грн. та причепи самоскидні ОдАЗ-8300489-20 у кількості 23 штуки на загальну суму 148077,32 грн.

В строк до 31.10.05 за Специфікацією № 2 відповідач 1 мав поставити позивачу 18 комплектів Продукції згідно п. 1 Додатку № 2 до Договору на загальну суму 1794000 грн., в тому числі, 18 кузовів для автомобіля КАМАЗ 550030 на загальну суму 245138,62 грн. та 18 причепів самоскидних ОдАЗ-8300489-20 на загальну суму 1158861,38 грн. Всього до 31.10.05 згідно договору та специфікацій №№ 1, 2 відповідач 1 мав поставити позивачу продукції на загальну суму 1872000 грн. (78000 + 1794000).

Позивач повинен був до зазначеної дати здійснити передоплату в розмірі 885300 грн. (78000 + 45% від 1794000 грн.) Всього за умовами Договору позивачем перераховано відповідачу 1 грошові кошти в сумі 1082253,90 грн., що сторонами не заперечується і підтверджується матеріалами справи.

Відповідач 1 поставив позивачу 12 кузовів та 6 причепів на загальну суму 549712,86 грн. (163425,72 + 386287,14); сума, що підлягає поверненню позивачу відповідачем 1, дорівнює 532541,04 грн. (1082253,90 –549712,86), але оскільки в позовній заяві проситься стягнути на одну копійку менше, суди правомірно стягнули з відповідачів 532541,03 грн.

15.09.05 між ТОВ “Торговий дім “Камаз” (кредитор) та ТОВ “Український автомобільний холдинг” (поручитель) було укладено договір поруки № 159 (надалі –договір № 159), відповідно до умов якого (п. 1.1.), поручитель зобов’язувався перед кредитором відповідати за виконання відповідачем 1 своїх зобов’язань по договору № 02/08-05. При чому сума поруки поручителя перед кредитором становила 500,00 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини стосовно поставки продукції та розрахунку за неї відповідно до умов договору № 02/08-05, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення вимог позивача стосовно стягнення з відповідача-1 суми основного боргу та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення суми основного боргу на 500грн. у зв’язку із наявністю договору поруки № 159 від 15.09.07 на суму 500,00 грн., оскільки згідно п. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов’язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов’язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Враховуючи, що правовідносини по договору № 02/08-05 на момент винесення рішення припинилися, судом першої інстанції було вірно встановлено, що провадження у справі в частині вимог про розірвання договору № 02/08-05 від 28.07.05 підлягає припиненню, на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Під час розгляду даної справи позивач доповнював свій позов вимогами про стягнення з відповідачів, крім основного боргу, пені за прострочення поставки продукції у розмірі 332658,95 грн., процентів за користування грошовими коштами у розмірі 134857,22 грн. і заподіяних збитків у розмірі 192143,00 грн., а також понесених судових витрат по справі та витрат на послуги адвоката. Проте заява ТОВ “Торговий Дім “Камаз”, якою заявлені додаткові вимоги про стягнення з відповідачів пені, процентів та відшкодування заподіяних збитків, місцевим господарським судом не була прийнята до розгляду, з тих підстав, що такі вимоги були заявлені з порушенням норм ГПК України.

Але з таким висновком правомірно не погодився апеляційний суд, який вказав, що предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості у вигляді грошових коштів за договором № 02/08-05 від 28.07.05, а підставою спору –неналежне виконання відповідачем 1 умов зазначеного договору. Тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що обставини викладені у зазначеній заяві не є новими майновими вимогами, а є фактичним уточненням, збільшенням позовних вимог з підстав неналежного виконання відповідачем 1 умов договору № 02/08-05 від 28.07.05, що і є підставою для стягнення основної суми боргу. Отже, дані вимоги повинні розглядатися разом з первісними вимогами. Втім, колегія суддів Вищого господарського суду України не може в повній погодитися з результатом їх розгляду Київським апеляційним господарським судом.

Так, задовольняючи вимоги про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення та у сумі  332658,95 грн., суд апеляційної інстанції з посиланням на  п. 9.5 договору № 02/08-05, вказав, що зі сторони відповідача 1 відбулося порушення зобов’язань, щодо поставки продукції згідно умов договору № 02/08-05.

Втім, Вищий господарський суд України звертає увагу на те, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а відповідно до частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Судом апеляційної інстанції ці нормативні положення не були взяті до уваги, та не був застосований строк позовної давності до вимог даного виду, та стягнуто пеню за 1 рік і з пропуском строку позовної давності.

Щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 134 857,22грн., то з цього приводу апеляційний суд зазначив, що у відповідності з п. 9.5. договору № 02/08-05, за порушення строків поставки продукції, вказаної у специфікаціях до договору Продавець (Відповідач 1) сплачує Покупцю (Позивач), проценти за використання коштів, виходячи із подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Втім, стягуючи ці суми, суд не дав правової оцінки змісту п.9.5 договору на предмет відповідності його нормам чинного законодавства, не визначився, про що в ньому йдеться: про пеню, чи відсотки за користування чужими грошовими.

Щодо стягнення упущеної вигоди, то апеляційний суд зазначив, що 13.07.05 між позивачем та Відкритим акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” був укладений договір поставки

№ 05-611.  Відповідно до даного договору та специфікації до нього, позивач зобов’язаний поставити ВАТ “НАК “Украгролізинг” автомобільну техніку, а саме: 20 автопоїздів КАМАЗ-55102-053 у складі автомобіля КАМАЗ-55102-053 з кузовом та причепом ОдАЗ-830049-20 (надалі-товар). Вартість одного автопоїзду становила 260640,00 грн.  На виконання Договору поставки № 05-611, Позивач уклав з Відповідачем 1 вказаний вище Договір № 02/08-05 про виготовлення кузовів та причепів. Після виготовлення Відповідачем 1 кузовів та причепів, автопоїзди продавалися ВАТ “НАК “Украгролізинг” на виконання Договору поставки № 05-611. Оскільки, відповідачем 1 було порушено строки передачі Продукції-кузовів та причепів, згідно Договору № 02/08-05, позивач не зміг вчасно виконати свої зобов’язання по Договору поставки № 05-611, таким чином позивач не зміг поставити ВАТ “НАК “Украгролізинг” ще 14 автопоїздів по договору.

Тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем-1 зобов'язань позивачу було завдано 192143,00 грн. збитків у вигляді неодержаного доходу. Колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитися з такою правовою позицією апеляційного суду з огляду на наступне.

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України, упущена вигода –це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Якщо особа, що порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання (ст.623 Цивільного кодексу України).  При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

При цьому слід брати до уваги, що позивач займається підприємницькою діяльністю, тобто господарською діяльністю на власний страх і ризик з метою отримання прибутку. Господарський ризик включає в себе, в тому числі, невчасну поставку сировини і т. ін.

Вищезазначені положення не були взяті до уваги апеляційним судом при прийнятті рішення про стягнення суми упущеної вигоди, тому постанова в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Щодо стягнення витрат на оплату послуг адвоката, то суду слід взяти до уваги, що розмір таких витрат має бути розумним, тобто співрозмірним із сумою задоволених позовних вимог. Надання послуг адвокатом має підтверджуватися актами приймання виконаних робіт, які в матеріалах справи відсутні, що дає підстави для висновку про безпідставність заявлених вимог. Отже, і в цій частині постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Таким чином, рішення та постанова у справі в частині задоволення вимог про стягнення з відповідачів суми основної заборгованості та в частині припинення провадження у справі щодо вимог про дострокове розірвання договору підлягають залишенню без змін, а в іншій частині їх слід скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для  даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, - 11111 Господарського  процесуального кодексу України, Вищий господарський суд   України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Автозбірне виробництво” задовольнити частково.

Рішення  господарського суду м. Києва від 20.03.07 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.07 у справі №14/572 залишити без змін в частині:

стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Автозбірне виробництво” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Камаз” 532041,03 грн. основного боргу,

стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Український автомобільний холдінг” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Камаз” –500,00 грн. основного боргу за договором поруки,

припинення провадження по позовних вимогах щодо розірвання договору № 02/08-05 від 28.07.05.

В решті рішення  господарського суду м. Києва від 20.03.07, додаткове рішення від 30.03.07 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.07 у справі №14/572 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко