ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2007
Справа №2-2/12125-2007

За позовом: Дочірнього підприємства «Люкс – Авто» ВАТ «Компанія «Днепрохолд» (69032, м. Запоріжжя, вул.40 років Сов. України, 40)

до відповідача : ЗАТ «Пансіонат «Прибережний» (м. Ялта, сел. Отрадне)

про спонукання до виконання певних дій

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача : Соловьєв – ю/к, дов.у справі, Хотлубей – представник, дов. у справі.

Від відповідача : Марченко, представник, дор. у справі.

Суть спору:  Позивач – ДП «Люкс – Авто» ВАТ «Компанія «Днепрохолд»   звернувся  до Господарського суду АР Крим  з позовом до відповідача – ЗАТ «Пансіонат «Прибережний»  про  спонукання до виконання певних дій, а саме про примусову передачу орендованого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.12.2000р між сторонами було укладено договори оренди №5-к та №6-к на оренду майна строком на 49 років. Передача майна була здійснена відповідно до акту приймання – передачі від 06.12.2000р. Листом від 07.6.2007р №01-25/1745  відповідач повідомив про розірвання договорів оренди у односторонньому порядку  та у порушення умов договору 04.6.2007р відмовився передавати орендоване по договорам оренди майно, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у суд.

Відповідач заперечує проти позову та вважає вимоги позивача незаконними, оскільки договори  оренди від  06.12.2000 р. № 5 та № 6 були розірвані у 2004 р. у зв’язку із односторонньою відмовою відповідача від договорів на підставі ст. 782 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

06.12.2000 р. між сторонами було укладено договори оренди № 5 та № 6 строком на 49 років. Відповідно до договору оренди № 5 відповідач передав позивачу в оренду одноповерховий металевий жилий вагон-будинок, розміром 9х3м., за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, с. Отрадне, територія ЗАТ «Пансіонат «Прибережний». Відповідно до договору оренди № 6 відповідач передав позивачу в оренду двоповерхову будівлю (котедж для відпочинку), площею 112,5 кв.м. (56,25кв.м.x2), за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, с. Отрадне, територія ЗАТ «Пансіонат «Прибережний».

04.06.2007 р. позивач направив відповідачу лист № 80, в якому позивач просив відповідача надати орендоване майно за договорами оренди від 06.12.2000 р. № 5 та № 6.

У відповідь на лист позивача від 04.06.2007 р. № 80 відповідач направив позивачу лист від 07.06.2007 р. № 01-25/1745, в якому  відмовив позивачу надати орендоване майно за договорами оренди від 06.12.2000 р. № 5 та № 6, посилаючись на те, що такі договори припинили дію у 2004 р. у зв’язку із односторонньою відмовою відповідача від договорів на підставі ст. 782 ЦК України.

Відповідно до п. 9.8 п. 9 «Строк дії та умови зміни і розірвання договору» договорів оренди від 06.12.2000 р. № 5 та № 6 відносини сторін, неврегульовані цими договорами, регламентуються діючим законодавством.

01.01.2004 р. набрав чинності Цивільний кодекс України. Згідно із ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Крім того, відповідно до п.4 прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, щодо цивільних відносин, що виникли до набуття чинності названого кодексу, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання їм законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України  за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Цивільний кодекс України ототожнює поняття найма та оренди, тому, відповідно, відносини між сторонами за договорами оренди регулюються положеннями про найм.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина  3 ст. 651 ЦК України передбачає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Для договору найму (оренди) передбачений спеціальний порядок розірвання в односторонньому порядку. Зокрема, ст. 782 ЦК України прямо передбачає право наймодавця відмовитись від договору. Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як вбачається із матеріалів справи, останні платежі по внесенню орендної плати за договорами оренди були здійснені позивачем у грудні 2001 р. З січня 2002 р. позивач не вносив орендну плату за використання орендованого майна, в порушення п. 3 договорів оренди, якими передбачено обов’язок позивача сплачувати орендну плату. Позивачем не було надано доказів на підтвердження сплати орендної плати починаючи з січня 2002 р. Представники позивача у судовому засіданні не заперечували факту несплати позивачем орендної плати з січня 2002 р. Суд не приймає до уваги пояснення представників позивача стосовно того, що позивач не сплачував орендну плату у зв’язку із невиставленням відповідачем рахунків, передбачених п. 3.2 договорів оренди. Суд вважає, що відсутність рахунків не перешкоджала позивачу перераховувати встановлену суму орендної плати. При цьому суд враховує усталену судову практику, що склалася з даної категорії справ. Так, наприклад, в Постанові від 20.04.2006 у справі № 20-11/270-9/459 про розірвання договору оренди, стягнення орендної плати ВГСУ вказав: «касаційна інстанція зазначає, що оскільки договором встановлено розмір та порядок сплати орендної плати, то відсутність рахунків не перешкоджала орендарю перераховувати встановлену суму орендної плати» (ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16.06.2006 відмовлено у порушенні провадження з перегляду).

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 782 ЦК України є спеціальною нормою, яка передбачає право наймодавця (орендодавця) відмовитись від зобов’язань за договором найму (оренди), у випадку порушення наймодавцем (орендодавцем) своїх зобов’язань із внесення орендної плати.

З урахуванням наведених положень ЦК України, суд визнає право відповідача на відмову від договорів оренди на підставі ст. 782 ЦК України у зв’язку із несплатою позивачем орендної плати з січня 2002 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

З наведеної норми вбачається, що моментом розірвання договору найму є момент отримання наймачем повідомлення про відмову наймодавця від договору.

При цьому суд враховує пояснення представника відповідача, що відповідно до положень Переліку типових документів, затвердженого Наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України № 41 від 20.07.1998 р., реєстри на відправлену кореспонденцію (п. 101) та журнали обліку врученої кореспонденції (п.п. «г» п. 103) зберігаються протягом 1 року, тому у відповідача відсутні зазначені документи за 2004 р. Незважаючи на вказане, суд не приймає до уваги пояснення відповідача про розірвання договорів оренди у 2004 р. у зв’язку із направленням позивачу повідомлення від 30.01.2004 р. № 01-23/25 про відмову від договорів на підставі ст. 782 ЦК України, оскільки відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували факт отримання позивачем такого повідомлення.

Як вбачається із матеріалів справи повідомлення відповідача про односторонню відмову від договорів оренди було надіслано листом від 07.06.2007 р. № 01-25/1745. Факт отримання позивачем такого повідомлення про односторонню відмову від договорів підтверджується повідомленням про вручення, листом позивача від 12.06.2007 р. № 81, позовною заявою та поясненнями представників позивача, наданими у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що моментом розірвання договорів оренди є 11.06.2007 р. - день отримання позивачем листа від 07.06.2007 р. № 01-25/1745 (повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №3944704), в якому відповідач повідомив про односторонню відмову від договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України договір є розірваним у випадку односторонньої відмови від договору. Відповідно до ч. 3 ст. 615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно з ч. 2 ст. 653 ЦК України у випадку розірвання договору зобов’язання сторін припиняються.

Повно і всебічно дослідивши матеріали справи та  враховуючи наведені вище положення ЦК України, суд дійшов висновку, що зобов’язання сторін за договорами оренди від 06.12.2000 р. № 5 та № 6 припинились  з моменту розірвання договорів у зв’язку із відмовою відповідача на підставі ст. 782  ЦК України, а саме 11.06.2007 р. (день отримання позивачем листа від 07.06.2007 р. № 01-25/1745).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, але позивач не довів суду обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про примусову передачу орендованого майна за договорами оренди від 06.12.2000 р. № 5 та № 6 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України держмито та  витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу відноситься  на позивача.

У засіданні суду, що відбулося 09.10.2007р., була оголошена перерва для підготовки рішення.

Рішення оголошено 16.10.2007р.

Керуючись ст. ст.49, 77,82,84,85 ГПК України

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.