ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

28.08.2007
Справа №2-23/6195-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді ІщенкоГ.М.,

секретаря судового засідання Єменджієвої А.М., розглянувши за участю представників:

від позивача – Муляр Д.В. - представник, дов. від 22.04.2007р.,

від відповідача – Литовченко Н.В. - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу аудиту юридичних осіб, дов. від  27.07.2007р. №2640/10/10-0,  Литовченко І.В. - головний державний податковий інспектор юридичного відділу, дов. від10.01.2007р.№78/10/10-0,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-99», (96035, АР Крим, Красноперекопський район, с. Новопавлівка, вул. Ювілейна,21),

до відповідача Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим, (96000, АР Крим, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 2),

про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство  з обмеженою відповідальністю «Дніпро-99» звернулось до господарського суду АР Крим із адміністративним позовом до Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим про визнання недійсними рішень: №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість в  сумі 20648,00грн.; №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.; №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 4333,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11838,54грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю висновків, викладених в акті перевірки положенням діючого законодавства та фактичним обставинам, (аркуш справи 8,9,10).

В судовому засіданні 30.07.2007р. позивач уточнив позовні вимоги, просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення: №/0 від 28.07.2006р., №/0 від 28.07.2006р.;  №/0 від 28.07.2006р., (аркуш справи 40).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 02.08.2007р. суд заборонив Красноперекопській об’єднаній державній податковій інспекції в АР Крим вчиняти будь-які дії відносно майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпро-99» до набрання судовим рішенням у справі №2-23/6195-2007А законної сили.

В судовому засіданні 16.08.2007р. позивач надав клопотання про уточнення позовних вимог, згідно яких просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення: №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 20648,00грн.; №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.; №/0 від 28.07.2006р. про  донарахування податку на додану вартість в сумі 4333,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11838,54грн.; №1/1 від 01.09.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 20648,00грн.; №/1 від 01.09.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.; №/1 від 01.09.2006р. про донарахування  податку на додану вартість в сумі 4333,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11838,54грн.; №2 від 13.11.2006р. про застосування штрафних санкцій в сумі 20648,00грн.; №/2 від 13.11.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.; №/2 від 13.11.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 4333,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11838,54грн.; №/3 від 24.01.2007р. про застосування штрафних санкцій в сумі 20648,00грн.; №/3 від 24.01.2007р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.; №/3 від 24.01.2007р. про  донарахування податку на додану вартість в сумі 4333,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11838,54грн. Також, позивач усунув описку у тексті клопотання про уточнення позовних вимог, вказавши правильний рік спірних податкових повідомлень-рішень від 24.01.2007р., а ні 24.01.2006р., як помилкового було вказано у тексті клопотання, (аркуші справи 65,66).

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у запереченнях на позов, вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до діючого законодавства, і підстави для задоволення вимог позивача відсутні, (аркуш справи 41).

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд вважає що, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України  передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право  на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань  дотримання вимог податкового та іншого законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро-99» за період з  01.04.2003р. по 31.12.2005р., за  результатами якої складено акт перевірки від №823-0/32617723 від 18.07.2006р., (аркуш справи 11).

Перевіркою виявлені порушення: пункту 1.7 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 «Про податок на додану вартість», що привело до донарахування податку на додану вартість в сумі 28499,70грн., в тому числі: по декларації №2 на суму 23361,70грн., по декларації №3 на суму 5138,00грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 28.07.2006р., про донарахування податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та  застосовання штрафні санкції в сумі 170,00грн.;

- №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість по сільськогосподарським виробникам в сумі 20648,900грн.;

- №/0 від 28.07.2006р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн., (аркуші справи 8-10)

Позивач скористався правом оскарження податкових повідомлень-рішень відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», за результатами апеляційного оскарження,  відповідачем прийняти податкові повідомлення-рішення, які й оскаржують ся позивачем.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 16.08.2007р. №1-08-07 (аркуш справи 65) позивач просить скасувати наступні податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.;

- №/1 від 01.09.2006р. про донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.;

- №/2 від 13.11.2006р. про донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.;

- №/3 від 24.01.2007р.про донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.;

- №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі  20648,00грн.;

- №/1 від 01.09.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі  20648,00грн.;

- №/2 від 13.11.2006р.  про застосування штрафних санкцій в сумі 20648,00грн.;

- №/3 від 24.01.2007р. про застосування штрафних санкцій в сумі податку на додану вартість в сумі  20648,00грн.;

- №/0 від 28.07.2006р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.;

- №/1 від 01.09.2006р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.;

- №/2 від 13.11.2006р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.;

- №/3 від 24.01.2007р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.

Підставою для  донарахування податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн. (спірні податкові повідомлення-рішення:№/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р.) стали наступні обставини.

Із акту перевірки слідує, що підприємство зареєстроване платником податку на додану вартість 26.01.2004р. Однак, 09.01.2004р. позивачем виписано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіф» (Красноперекопський район, с. Новопавлівка) на продаж костюмів податкову накладну №1/01 на загальну суму 5120,00грн. у тому числі: податок на додану вартість 853,33грн. Дана сума складає податкові зобов’язання, що відображені в декларації з податку на додану вартість за січень 2004р. Суд вважає, що актом перевірки встановлений факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро-99» вимоги підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно якому  право на нарахування та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку, що привело до завищення податкових зобов’язань за січень 2004р. в сумі 853,33грн. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог  про скасування спірних податкових повідомлень-рішень: №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р., якими донарахований податок на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосовані штрафні санкцій в сумі 170,00грн.

По податковим зобов’язанням з податку на додану вартість в сумі 20648,00грн. (податкові повідомлення – рішення: №/0 від 28.07.2006р. №/1 від 01.09.2006р.) та податковим повідомленням-рішення, прийнятим за апеляційним оскарженням: №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р., якими до позивача застосовані штрафні санкції за нецільове використання податку на додану вартість в сумі 20648,00грн., суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки встановлені порушення позивачем вимог пункту 1.7 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.2.4, 7.3.1 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» при одержані в серпні 2005р. передплати в сумі 30000,00грн. за продукти харчування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта» та одержану в червні 2005р. передплату в сумі 132764,24грн. за овочі від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровіта», що стало підставою для донарахування податку на додану вартість по декларації №2 на суму 23361,70грн.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються, (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Однак, відповідачем  не прийнято до уваги порядок нарахування податку на додану вартість сільгоспвиробниками, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, до яких відноситься позивач.

Відповідно до вимог пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» зупинено дію пункту 7.7  статті 7, пункту 10.1 і пункту 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, у яких сума, одержана від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва і продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними для придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку.

Тобто, пунктом 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податок на додану вартість не сплачується до бюджету, а залишається в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників, а порядок його акумуляції та використання визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999р. №271, в якій вказаний інший порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, ніж той, що передбачений підпунктом 7.3.1 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Як слідує із акту документальної перевірки, відповідач прийшов до висновку, що товариством не перерахований на окремий (спеціальний) рахунок податок на додану вартість, а також використані  не за цільовим призначенням  акумульовані кошти податку на додану вартість.

Постановою Кабінету Міністрів України  від 11.04.2002р.№488 доповнено абзац 2 пункту 4 Порядку акумуляції і використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податків на додану вартість щодо до операції з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999р.№271).

Зазначеним доповненням визначено, що не перераховані на окремий рахунок суми вважаються такими, що використаються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету в безспірному порядку. Тобто, вказаною нормою чітко встановлена відповідальність сільськогосподарських товаровиробників у разі не перерахування коштів на спеціальний рахунок – стягнення таких коштів до бюджету.

Але відповідачем залишився поза увагою факт перевищення ним своїх повноважень, оскільки  відповідальність за правильність обчислення, своєчасності уплати податків та зборів та  дотримання законів про оподаткування несуть платники податків та зборів відповідно до законів України.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Посадові особи  органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів  України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних  законом інтересів громадян,   підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної   податкової  служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права (статті 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»).

Згідно з частиною 4 пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» Кабінету Міністрів України делеговані повноваження з визначення порядку акумуляції та використання  коштів, які залишаються  у розпорядженні платника податку відповідно до пункту 11.29  статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» .

Отже, з аналізу норм Закону України «Про податок на додану вартість» вбачається, що діючим законодавством не передбачено право Кабінету Міністрів України при визначенні порядку акумуляції та використанні коштів, які залишаються у розпорядженні платника податку, визначати їх правовий статус, а також застосовувати до платника податку санкції.

У податкового органу були відсутні підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень і визначення платнику податку на додану вартість в сумі 20648,00грн. та податкового зобов’язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій в сумі 20648,00грн. за відсутністю підстав для визначення податкового зобов’язання, передбаченого пунктами «а», «б», «в» підпунктами 4.2.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

До того ж, статтею 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачений вичерпний  перелік обставин (підстав) для застосування штрафних санкцій і залежно від цих обставин законом встановлені розміри штрафів, у тому числі при неподанні податкових декларацій чи заниженні податкових зобов’язань (підпункти 17.1.1-17.1.3), але підстави, з якими закон пов’язує застосування штрафу у даній справі відсутні.

Посилання у спірних податкових повідомленнях-рішеннях на Постанови Кабінету Міністрів України  №488 і №271, пункт 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» є необґрунтованими, позаяк ці норми законодавства не передбачають застосування штрафу за нецільове використання податку на додану вартість і визнання такого штрафу як податкового зобов’язання, а передбачають стягнення суми податку на додану вартість до бюджету у безспірному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Красноперекопською об’єднаною державною податковою інспекцією в АР Крим застосовано до позивача відповідальність - нарахування штрафних санкцій в сумі 20648,00грн., яка не передбачена законодавством, що врегульовує спірні правовідносини. Отже, підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим: №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р.

Щодо податкових зобов’язань позивача з податку на додану вартість в сумі 16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн. (спірні податкові повідомлення-рішення: №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р.) суд зазначає наступне.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами  підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.09.2002р. №429, зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

Відповідач прийшов до висновку про донарахування  позивачу податку на додану вартість до декларації №3 на суму 5138,00грн. при одержанні  в серпні 2005р. передплати в сумі 30000,00грн. за плодоовочеву консервацію від Товариства з обмеженою відповідальністю «Металтехпром».

Однак, у порушення вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами  підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами відповідач замість того, щоб з’ясувати за яку саме плодоовочеву консервацію Товариством з обмеженою відповідальністю «Металтехпром» зроблено передплату в розмірі 30000,00грн., обмежилися пошуками аналогій  у господарській діяльності позивача.

Відповідачем не надані суду докази, які підтверджують наступні обставини: з якою метою, на які цілі, за плодоовочеву консервацію власного виробництва або ні спрямовано передплату ТОВ «Металтехпром», тобто, при проведенні перевірки Красноперекопською об’єднаною державною податковою інспекцією не досліджувались фактичні обставини.

За  таких обставин, суд вважає, що  передплату ТОВ «Металтехпром»  у обсязі 30000,00грн. у серпні 2005р. здійснено з метою придбання у позивача плодоовочевої консервації власного виробництва, що повністю узгоджується з вимогами пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», отже, податок на додану вартість в сумі 5000,00грн. має бути віднесений до декларації №2.

Крім того, як на основу незаконності прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень: №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р. в частині визначення  штрафних санкцій в сумі 11838,54грн. суд  зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов’язання платника податку, нараховане контролюючим органом відповідно до пункту 4.2 і пункту 4.3 статті 4 Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює необхідність погодження податкового зобов’язання, з якого сплачуються штрафні санкції. На момент винесення рішення про застосування штрафних санкцій у зазначених сумах податкове зобов’язання не було узгодженим.

Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення винесені із порушенням діючого законодавства України, що тягне їх скасування.

Суд приходить до висновку, що визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпро-99» податкових зобов’язань з податку на додану вартість: в сумі 20648,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 20648,00грн. за нецільове використання податку на додану вартість (згідно спірним податковим повідомленням-рішенням: №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р.) та податку на додану вартість в сумі 4333,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 11838,54грн. (згідно спірним податковим повідомленням-рішенням: №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р.) є неправомірним і висновки акту перевірки від 18.07.2006р. №80/23-0/32617723 згідно з частиною  2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи  бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх доказів про донарахування позивачу податкових зобов’язань з податку на додану вартість в сумі  16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн. та штрафні санкції – 11838,54грн. та застосування штрафних санкцій за нецільове використання податку на додану вартість в сумі 20648,00грн.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже, невірне застосування відповідачем норм матеріального права спричинило прийняття незаконних податкових повідомлень-рішень:№/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р.; №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р., що є підставою для їх скасування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,37грн. з Державного бюджету України на підставі частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до задоволених вимог.

Оскільки  пунктом 2 частини 3 розділу УII Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору визначається  відповідно підпункту б пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», що дорівнює 3,40грн., зайво сплачене держмито у сумі 81,60грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно  до пункту 1 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» по його заяві.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 28 серпня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 03 вересня 2007 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/0 від 28.07.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі  20648,00грн.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/1 від 01.09.2006р. про донарахування податку на додану вартість в сумі  20648,00грн.

4. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/2 від 13.11.2006р. про застосування штрафних санкцій в сумі 20648,00грн.

5. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/3 від 24.01.2007р. про застосування штрафних санкцій в сумі 20648,00грн.

6. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/0 від 28.07.2006р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.

7. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/1 від 01.09.2006р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.

8. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/2 від 13.11.2006р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.

9. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/3 від 24.01.2007р. про  донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 16171,54грн., у тому числі: основний платіж – 4333,00грн., штрафні санкції – 11838,54грн.

10. В частині скасування податкових повідомлень-рішень Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим: №/0 від 28.07.2006р., №/1 від 01.09.2006р., №/2 від 13.11.2006р., №/3 від 24.01.2007р. про донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 138,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн. в позові відмовити.

11. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-99», (96035, АР Крим, Красноперекопський район, с. Новопавлівка, вул. Ювілейна, 21, рахунок в АППБ «Аваль» м. Сімферополь, МФО 324021, ідентифікаційний код у ЄДРПО України 32617723) 3,37грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.