ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.10.07 р.
Справа № 40/262пд

Суддя господарського суду Донецької
області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання
Ротар Н.Ю.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 м.Дзержинськ

до відповідача малого приватного
підприємства „Лилия” м.Дзержинськ

про зобов'язання виконати умови
договору

за участю:

представників сторін:

від позивача  не з'явився

від відповідача Асріян Б.Р. -
директор

Сторін було належним чином
повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з
урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для
вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед
законом.

СУТЬ СПОРУ: позивач фізична особа -
підприємць ОСОБА_1звернувся з позовною заявою
до відповідача малого приватного підприємства „Лилия” з вимогами про
зобов'язання виконати умови договору зберігання № 1 від 01.08.06р.

Неприбуття у судове засідання
позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення
судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75
ГПК України.

Відповідач позов визнав в повному
обсязі.

З'ясувавши  фактичні
обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію  відносинам сторін і
виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.08.06р.
між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та малим приватним підприємством „Лилия”
був укладений договір зберігання № 1.

На виконання умов укладеного
договору позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання
товарно-матеріальні цінності, а саме залізобетонні плити в кількості 66 штук на
загальну суму  3300 грн., що
підтверджується накладною № 1 від 01.08.06р., актом звірки розрахунків між
сторонами станом на 01.10.07р.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2
договору відповідач приймає на себе повну матеріальну відповідальність та
забезпечує схоронність за кількістю та якістю.

Згідно листа Державної податкової
інспекції у м. Дзержинську  № 4978-10-24
від 22.03.07р. „Про надання інформації”
у відповідності до ст.ст. 335, 338 Цивільного кодексу України було
здійснено обстеження території біля АЗС МПП „Лилия”, розташованого за адресою:
м. Дзержинськ, с. Кірово, в результаті чого було виявлено майно, у якого
припустимо відсутній власник, а саме залізобетонні плити у кількості 66 штук.

Підпунктом 2 пункту 2 договору
сторони передбачили, що відповідач зобов'язаний повернути товарно-матеріальні
цінності на першу вимогу позивача.

У зв'язку із виявленням факту
неналежного зберігання майна позивач звернувся до відповідача з усною вимогою
повернути товарно-матеріальні цінності, передані за договором.

Відповідач повернути майно
відмовився, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про зобов'язання
виконати умови договору зберігання № 1 від 01.08.06р. - повернути плити
залізобетонні в кількості 66 штук (1,8х1,4х0,15м.) власнику - фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1

Судом дана належна правова оцінка
правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено
договір  зберігання.

Укладений договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України
(статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами.

У силу частини першої ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При
цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно  з частиною першою ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у
схоронності.

Частиною першою ст. 949 ЦК України
передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та
такої самої якості.

Зберігач  зобов'язаний
на   першу   вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не
закінчився, як це визначено у ст. 953 ЦК України.

З урахуванням п.п. 1, 2 укладеного
між сторонами договору відповідач повинен повернути позивачеві
товарно-матеріальні цінності, передані на зберігання, що відповідає вимогам
ст.ст. 949, 953 ЦК України.

Стаття 526 ЦК України передбачає,
що зобов'язання виконується належним чином до умов договору та закону.
Припинення  зобов'язання відбувається
виконанням проведеним належним чином за приписами ст. 599 ЦК України .

Своє зобов'язання відповідач не
виконав, тому позов щодо зобов'язання його виконати умови договору зберігання №
1 від 01.08.06р. - повернути плити залізобетонні в кількості 66 штук
(1,8х1,4х0,15м.) позивачеві обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Державне мито може бути сплачено
за  позивача  (заявника)
іншою  особою. У той же час сплата
чи стягнення державного мита в доход державного бюджету в порядку і розмірі,
встановлених законодавством України, різниться за своєю правовою підставою з
поняттям розподілу господарських витрат, передбаченого ст. 49 ГПК України.

За таких обставин витрати по
держмиту та забезпечення судового процесу підлягають стягненю з відповідача на
користь позивач згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Мале приватне підприємство „Лилия”
зайво перерахувало до державного бюджету держмито в розмірі 17 грн. 00 коп.,
яке за вимогами п.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів "Про державне
мито" № 7-93 від 21.01.93р. підлягає поверненню на його розрахунковий
рахунок.

Суддя може оголосити в судовому
засіданні тільки вступну та резолютивну частини рішення за наявності згоди на
це представників як позивача, так і відповідача, присутніх у засіданні. А в
разі присутності представника лише однієї сторони - за згодою цього
представника. Відповідачем надана така згода, тому судом оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення по справі.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 181 Господарського кодексу
України, ст. 526, ст. 599, ст.ст.936,943.946 Цивільного кодексу України, ст.ст.
44, 47, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Зобов'язати мале приватне
підприємство „Лилия” виконати умови договору зберігання № 1 від 01.08.06р. -
повернути плити залізобетонні в кількості 66 штук (1,8х1,4х0,15м.) власнику -
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1.

3.Стягнути з малого приватного
підприємства „Лилия”, 85200, м. Дзержинськ, вул. К. Цеткін, 12, ід.код
20359708, р/р 1285 в ЦМВ ПІБ м.Горлівка, МФО 334464, на користь:

- фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1,АДРЕСА_1, ід.код НОМЕР_1, витрати по держмиту в сумі 85 грн. 00
коп.,  витрати по забезпеченню судового
процесу в сумі 118 грн. 00 коп., видавши наказ.

4.Повернути на розрахунковий
рахунок малого приватного підприємства „Лилия” державне мито в сумі 17 грн. 00
коп., перераховане платіжним дорученням № 299 від 03.09.07р., оригінал якого
знаходиться у матеріалах справи. Підставою повернення  державного
мита є дане рішення, яке затверджене гербовою печаткою господарського
суду Донецької області.

5.Рішення суду набирає законної
сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя
Підченко Ю.О.

Дата
підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України:
29.10.07р.