ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.04.2007
Справа №2-8/3668-2007А

Суддя Господарського суду АР Крим Чумаченко С.А. за участю секретаря судового засідання Яриловой О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

За позовом – Прокурора м. Алушти в інтересах держави в особі Республіканського комітету з лісового та мисливського господарства АР Крим, м. Сімферополь

До відповідача – Малоріченської сільської Ради, м. Малоріченське, м. Алушта

Треті особи: 1) Судакський лісгосп, м. Судак; 2) ТОВ «Блістер – Тур», м. Київ

Про визнання недійсним рішення.

Головуючий суддя Чумаченко С.А.

Секретар Ярилова О.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Закир’яєва З.Ф., пред-к за дов. №03-13/1038 від 25.09.2006 року.

Від відповідача – не з’явився

Треті особи: 1) Приходько С.М., пред-к за дов. від 04.04.2007 року; 2) не з’явився.

Від прокурора – не з’явився

Сутність спору: позивач, прокурор м. Алушти в інтересах держави в особі Республіканського комітету з лісового та мисливського господарства АР Крим, звернувся до Господарського Суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом до відповідача, Малоріченської сільської Ради, просить визнати недійсним рішення Малоріченської сільської Ради №25/30 від 31.03.2005 року.

Відповідач представив суду заяву згідно до якої з позовними вимогами позивача згодні в повному обсязі, також просить розглянути дану справу за відсутністю представника Малореченської сільської Ради.

Справа слуханням відкладалась, в судовому засідання оголошувалась перерва в порядку ст. 150 Кодексу Адміністративного Судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представника позивача, суд –

ВСТАНОВИВ:

31.03.2005 року Рішенням №25/30, 25-ї сесії 4-го скликання Малореченської сільської Ради м. Алушти «Про надання ТОВ «БЛІСТЕР – ТУР» дозволу на збір матеріалів погодження місцерозташування земельної ділянки для будівництва об’єктів стаціонарної рекреації» вирішено надати ТОВ «БЛІСТЕР – ТУР» дозвіл на збір матеріалів погодження місцерозташування земельної ділянки площею 5,0га розташованого на території Малореченської сільської Ради, в районі східного мису села Рибачье з земель Судакського лісгоспу, для будівництва об’єктів стаціонарної рекреації, при умові отримання погодження Судакського держлісгоспу.

Позивач вважає, що прийняття оспорюваного рішення не відповідає діючому законодавству у зв’язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами.

23.04.2007 року Судакським лісомисливським господарством, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим по лісовому та мисливському господарству було представлено пояснення по даному адміністративному позову згідно якого зазначили, що на території Малореченської сільської Ради державне підприємство «Судакське лісомисливське господарство» є постійним користувачем 4262га земель лісового фонду України. Про прийняття оспорюваного рішення ДП «Судакське лісомисливське господарство» Малореченська сільська Рада не повідомляла. Також зазначили, що ТОВ «БЛІСТЕР – ТУР» про виконання Акту технічного досліду площ по відводу зі складу держлісфонду по теперішній час не зверталось.

Між тим, згідно пояснень позивача, суд зазначає, що в 1920 році на базі казенних та приватних лісів створені два лісництва: Судакське та Старо – Кримське. В 1929 році всі ліси минулого Судакського району були передані в організований Судакський лісгосп. В 1960 році Судакський лісгосп був реорганізований в Судакський лісгоспзаг на підставі Постанови ради Міністрів УССР від 30 листопада 1959 року №1834 та наказу по Головному управлінню лісного господарства та лісозаготовок при Раді Міністрів УССР від 14.05.1960 року №117 «Про реорганізації системи управління лісного господарства та лісозаготовок.

Проект організації та розвитку лісного господарства Судакського лісгоспзагу Кримської області Міністерства лісного господарства УССР був розроблений в 1988 році Львівською експедицією Українського лісовпорядного підприємства Всесоюзного аерофото – лісовпорядного об’єднання «ЛІСПРОЕКТ»

В 1995 році відповідно до Постанови Верховної Ради АР Крим №330-1 від 09.02.1995 року було організовано Судакський ДЛМГ.

Перше лісовпорядкування лісних масивів, які входять в Судакський ДЛМГ, було проведено в 60-ті роки ХІХ століття. Останній проект організації та розвитку лісного господарства Судакського ДЛМГ був розроблений в 1995 році на площу 37866га.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Лісового Кодексу України, у державній власності  перебувають  усі  ліси  України,  крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Згідно ч. 3 ст. 149 Земельного Кодексу України, сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних  громад,  які перебувають у  постійному  користуванні,  для  всіх  потреб,  крім особливо  цінних  земель,  які  вилучаються  (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Статтею 11 Лісового Кодексу України передбачено, що право комунальної   власності   на   ліси   набувається   при розмежуванні в установленому законом порядку  земель  державної  і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної  власності  в  комунальну  та  з   інших   підстав,   не заборонених законом.

Судом встановлено, що відповідачем не проведено розмежування земель державної та комунальної власності, що також не заперечується Малореченською сільською Радою.

Таким чином порушений порядок вилучення земельної ділянки та державної власності.

Крім того відповідач прийняв оспорюване рішення щодо вилучення земельної ділянки в порушення ч.9 ст. 149 Земельного Кодексу України, згідно якої  вилучати  земельні  ділянки державної  власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю,  багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні  ділянки  природоохоронного,  оздоровчого,  рекреаційного призначення,  крім випадків, визначених частинами п'ятою – восьмою цієї  статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу має право Кабінет   Міністрів  України, тим самим вийшовши за межі наданих йому повноважень.

Також суд має необхідним зазначити, що згідно ч.2 ст. 149 Земельного Кодексу України, вилучення  земельних   ділянок   провадиться   за   згодою землекористувачів  на  підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів  Автономної  Республіки  Крим,  місцевих  державних адміністрацій,  сільських,  селищних, міських рад відповідно до їх повноважень, зокрема, отримання згоди позивача на вилучення земельної ділянки, до теперішнього часу не зроблено.

Отже суд має всі підстави для визнання Рішення №25/30, 25-ї сесії 4-го скликання Малореченської сільської Ради від 31.03.2005 року «Про надання ТОВ «БЛІСТЕР – ТУР» дозволу на збір матеріалів погодження місцерозташування земельної ділянки для будівництва об’єктів стаціонарної рекреації» недійсним.

Згідно ч.3 ст. 24 Закону України “Про місцеве самоврядування”, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише  на  підставі,  в межах повноважень та у спосіб,  передбачені Конституцією і законами України,  та керуються у своїй  діяльності Конституцією   і  законами  України,  актами  Президента  України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим – також нормативно-правовими   актами  Верховної  Ради  і  Ради  міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 2 Роз’яснень Вищого господарського суду України за №02-5/35 від 26.01.2000 р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного  законодавства  та/або  визначеній  законом компетенції  органу,  який видав цей акт. Обов'язковою  умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта  прав та охоронюваних   законом   інтересів підприємства   чи   організації  -  позивача  у  справі.

Захист прав громадян та юридичних осіб  на  земельні  ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав;   відновлення  стану  земельної  ділянки,  який  існував  до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють  небезпеку  порушення  прав;  визнання  угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої  влади  або  органів місцевого   самоврядування;   відшкодування   заподіяних  збитків; застосування інших передбачених  законом  способів.  Зокрема,  при оскарженні  рішень  органів  виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань,  віднесених до їх компетенції (наприклад, про  відмову  в передачі у власність чи в продаж земельної ділянки або розміщенні об'єкта),  суд у  разі  задоволення  позову  визнає рішення  цих  органів  недійсними  і  зобов'язує  їх,  залежно від характеру спору,  виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, посадові особи органів місцевого самоврядування зобов’язанні діяти тільки на підставі та в межах компетенції.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-з  використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване

це рішення(дія);

- з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ч. ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так за загальним правилом, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного  законодавства  та/або  визначеній  законом компетенції  органу,  який видав цей акт. Обов'язковою  умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта  прав та охоронюваних   законом   інтересів підприємства   чи   організації  -  позивача  у  справі.

Відповідно до ст. 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

Суд вважає за необхідне поновити строк позовної давності.

Згідно ч.2 ст.99 Кодексу Адміністративного судочинства України, для  звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,  який, якщо не встановлено інше,  обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна  була  дізнатися  про  порушення  своїх  прав,  свобод  чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.102 Кодексу Адміністративного судочинства України, пропущений  з   поважних   причин   процесуальний   строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом,  - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

В судовому засіданні 26.04.2007 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Повний текст постанови підписано 14.05.2007 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись 158, 159, 161, 162, 163,  ст.ст. Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Поновити строк позовної давності.

2.          Позов задовольнити в повному обсязі.

3.          Визнати недійсним Рішення №25/30, 25-ї сесії 4-го скликання Малореченської сільської Ради від 31.03.2005 року «Про надання ТОВ «БЛІСТЕР – ТУР» дозволу на збір матеріалів погодження місцерозташування земельної ділянки для будівництва об’єктів стаціонарної рекреації».

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чумаченко С.А.