ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.10.2007                                                                                                  Справа  № 8/127

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Корона-Люкс”,                  м. Мукачево

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Комора ЛТД”,                 м. Ужгород

про стягнення 13125,59 грн., в т.ч. 12899,84 грн. боргу, 225,75 грн. –річних

Суддя    –    В.С. Русняк

Представники:

Від позивача –Чернопятова А.Ю. –юрисконсульт, довіреність №5 від 16.04.07;

Від відповідача – Сердюкова Т.М. –представник, довіреність від 28.08.07

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю „Корона-Люкс”, м. Мукачево заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комора ЛТД”, м. Ужгород про стягнення 13125,59 грн., в т.ч. 12899,84 грн. боргу, 225,75 грн. –річних

Представник позивача позов підтримав, посилаючись на підтвердження підстав позовних вимог доданими до матеріалів справи документальними доказами. Відповідно до письмового пояснення №138 від 10.10.07 позивач повідомляє, що відповідач відмовляється від сплати заборгованості. Крім того, подано Акт звірки взаємних розрахунків №00085 від 24.07.07 між ТзОВ „Корона-Люкс” та ТзОВ „Комора ЛТД” (підписаний обома сторонами), в якому погоджено суму заборгованості в розмірі 12 899,84 грн. Просить суд стягнути з ТОВ „Комора ЛТД” 13125,59 грн. заборгованості та відшкодувати судові витрати.

Відповідачем подано пояснення №109 від 11.10.07, в якому повідомляє, що відповідно до п. 7.4 Договору №109 оплата товару здійснюється по мірі його реалізації. Станом на 10.10.07 ТОВ „Комора ЛТД” має залишки товару, поставленого ТОВ „Корона-Люкс” на суму 2722,69 грн., тобто строк оплати цього товару не настав. Таким чином, ТОВ „Корона-Люкс” вправі вимагати оплати цього товару на суму 10177,15 грн. Просить суд зобов’язати позивача перерахувати суму 3% річних у відповідності до уточненої суми основного боргу, оскільки згідно ст. 625 ЦК України 3% річних сплачуються за простроченим грошовим зобов’язанням.

Крім того, відповідачем подано пояснення по суті позову №113 від 18.10.07, в якому повідомляє, що на підтвердження кількості нереалізованого товару подає довідку, кількість та якість товару в якій засвідчена завскладом та головним бухгалтером ТОВ „Комора ЛТД”. Просить суд, оглянути речові докази, а саме товарні залишки, в місці їх знаходження, якщо суд визнає довідку недостатнім доказом. З’ясування залишків товару, поставленого позивачем, має значення для справи, оскільки оплата товару здійснюється за наслідками реалізації згідно п. 7.4 Договору №109. Крім того, просить суд звернути увагу на, те що виконання обов’язку, передбаченого п. 3.7 Договору №109 не є предметом позовних вимог і не може вирішуватись в рамках даного провадження, тому відповідач вправі заявляти таку вимогу і після порушення справи за позовом до нього. Більше того, п. 3.7 Договору №109 передбачає право, а не обов’язок, відповідача в будь-який час вимагати від постачальника забрати нереалізований товар та товар із збіглими термінами придатності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТзОВ „Корона-Люкс” (Постачальником) та ТзОВ „Комора ЛТД”, (Покупцем) укладено Договір №109 від 01.11.06. Відповідно до умов Договору Постачальник зобов’язується у відповідності із замовленням Покупця поставити товар, а Покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити його вартість, за цінами зазначеними в накладній та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації. Відповідно до п. 3.1 Договору товар поставляється Постачальником у відповідності з замовленням Покупця в строк, зазначений в замовленні. Пунктом 7.4 Договору передбачено, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника після його реалізації кожні сім днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару.

На підставі вищезазначеного Договору та згідно з товарно-транспортними накладними №22516 від 08.12.06, №22751 від 22.12.06, №22872 від 29.12.06, №00039 від 09.01.07 Покупцю поставлено товар на загальну суму 12978,42 грн. Матеріалами справи підтверджено факт порушення Покупцем умов Договору щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару. Зокрема, як випливає з матеріалів справи, відповідач частково оплатив суму заборгованості в розмірі 78,58 грн. Таким чином, станом не день заявлення позову сума боргу ТзОВ „Комора ЛТД” перед ТзОВ „Корона-Люкс” становить 12899,84 грн. (підтверджено Актом звірки взаємних розрахунків №00085 від 24.07.07 між ТзОВ „Корона-Люкс” та ТзОВ „Комора ЛТД”). Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позивачем нараховано відповідачу 225,75 грн. 3% річних.

Оцінивши докази на предмет їх допустимості та доказової сили, суд дійшов до слідуючих висновків.

Аналізуючи наявність господарського правопорушення в сфері грошових зобов’язань, суд виходить з приписів положень ст. 526 ЦК України, де зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на унормування черговості пріоритету виконання зобов’язань ст. 526 визначає обов’язковість до застосування спочатку „Закону”, далі акту планування договору  чи вимог, що звичайно ставляться”.

Дослідивши логічний зміст п. 7.4 Договору №109 (який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу) від 01.11.06 р., на який у письмовому відзиві на позов (вх. №8318 від 31.08.07р.) та поясненні по суті позову №113 посилається відповідач, то суд вимушений притримуватись позиції норми закону, що регламентує спірну ситуацію, а саме, п. 1 ст. 530 ЦК України, оскільки у зобов’язанні встановлений 7 денний строк (термін) його виконання.

Отже, враховуючи зміст вищезазначених норм ст.ст. 526, 530 ЦК України –оплата за товар між сторонами в спорі мала б виконуватись після 7 денного терміну з моменту реалізації позивачем (Постачальником) товару відповідачу (Отримувачу, Покупцю), з відліку яких по кожній поставці обчислювати з моменту приймання-передачі по накладній за наданий товар.

В підсилення цієї позиції суду щодо правового дослідження обставин справи, правовий аналіз наявних матеріалів щодо дослідження об’єктивного порядку розрахунків господарських суб’єктів за зобов’язаннями підсилюють положення ст.ст. 509 (п. 3); ст.ст. 625, 13 (п. 3) ЦК України –де визначені межі здійснення цивільних прав, за якими не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово-майнового стану сторони у спорі.

На правильність правового аналізу скеровують суд ст.ст. 193 (п. 2) (ч. 3) ст.ст. 147; 224; 226 ГК України.

Таким чином, результати оцінки ваги доказів, обставин справи, мотивації правових обґрунтувань позицій сторін щодо вимог і заперечень позову зобов’язує суд констатувати про правомірність вимог позивача, і як наслідок –задоволення позову в повному обсязі. Позаяк, суд зважує на те, що контроль позивача за станом  реалізації відповідачем отриманого товару є неможливим і був би не правомірним з огляду законодавства України, що забороняє втручання у внутрішньогосподарську діяльність господарюючого суб’єкта –Закону України „Про комерційну таємницю”.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами, що підтверджують надання-передачу товару у встановлений строк. При чому заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню повністю, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору. Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача в розмірі 249,26 грн., в т.ч. 131,26 грн. по оплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Комора ЛТД” (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Українська, 58, код 34547276) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Корона-Люкс” (Закарпатська область, м. Мукачево, вул. І. Франка, 132, код 31230636) суму 13125,59 (тринадцять тисяч сто двадцять п’ять гривень п’ятдесят дев’ять копійок) грн. та суму 249,26 (двісті сорок дев’ять гривень двадцять шість копійок) грн. відшкодування судових витрат.

Видати наказ.

Суддя                                                                                          В.С. Русняк

Вступна та резолютивна частини рішення оголошена 18.10.2007 р.

Повний текст рішення виготовлений і підписаний 22.10.2007 року.