ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

30.08.2007
Справа №2-7/8257-2007

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕС-АВТО» (95011,м. Сімферополь, вул. Героїв Аджимушкая/вул. Гоголя, 5/15, к.1, ідентифікаційний код 31681159)

До відповідача Суб’єкта підприємницької діяльності Дроботюка Ігоря Миколайовича (96300, смт. Первомайське, вул. Е. Корпака, 3/36, ідентифікаційний номер )

Про стягнення 2968,27 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Домарацький Д. Р., предст., дов. від 20.10.2005 р.

Від відповідача  - не з’явився.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕС-АВТО» звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до Суб’єкта підприємницької діяльності Дроботюка Ігоря Миколайовича про стягнення 2968,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням Суб’єктом підприємницької діяльності Дроботюком Ігорем Миколайовичем своїх обов’язків по повній то своєчасній оплаті поставленого позивачем товару, через що заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕС-АВТО» складає 1904,68 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача збитки, що виразилися в різниці ціни палива, в розмірі 936,32 грн. та 3% річних у розмірі 127,27 грн.

Відповідач у судове засідання не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявним  в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

На підставі усної домовленості між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕС-АВТО» та Суб’єктом підприємницької діяльності Дроботюком Ігорем Миколайовичем позивачем на адресу відповідача був поставлений товар на загальну суму 1904,68 грн., що підтверджується витратною накладною №РН-000019в від 19.01.2005 р. Товар був отриманий відповідачем, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача у зазначеній витратній накладній. Повноваження особи підтверджуються наявною в матеріалах справи довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей. Проте, вартість придбаного товару до часу подачі позову до суду відповідачем в добровільному порядку оплачена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Зобов'язання виникають з підстав,  встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки  виникають  із  дій  осіб,  що передбачені актами цивільного законодавства,  а також із дій осіб, що  не  передбачені  цими  актами,  але  за  аналогією  породжують цивільні права та обов'язки. Підставами   виникнення   цивільних  прав  та  обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення  літературних,  художніх  творів,  винаходів  та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання  майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи,  спрямована на набуття,  зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, у зв’язку з поставкою позивачем товару, між сторонами по справі був укладений правочин, через що у відповідача по справі виникли зобов’язання по оплаті придбаного товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 1904,68 грн., у той час як відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по повній та своєчасній оплаті придбаного товару, через що вимоги позивача в частині стягнення з Суб’єкта підприємницької діяльності Дроботюка Ігоря Миколайовича заборгованості у розмірі 1904,68 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з СПД Дроботюка І. М. збитків, що виразилися в різниці ціни палива, в розмірі 936,32 грн. суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,  повинен відшкодувати  завдані  цим  збитки  суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені  управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи,   які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або   додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Ст. 25 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів  тощо), понесені   стороною,  яка  зазнала  збитків  внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона,  яка зазнала   збитків,  мала  право  розраховувати  у  разі  належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна   компенсація   моральної   шкоди   у   випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв’язок. За відсутністю такого зв’язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв’язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв’язок між саме між порушенням зобов’язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Позивач обґрунтовує свою вимогу про стягнення з відповідача збитків тим, що грошові кошти в розмірі 1904,68 грн. були виключені з господарського обігу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕС-АВТО». На думку позивача, він не отримав той прибуток, на який міг розраховувати, придбаваючи на ці кошти нафтопродукти та реалізовуючи їх організаціям за ринковими цінами на день реалізації. Розмір збитків позивач визначає як різницю між ціною товару, за якою він був поставлений відповідачу та ринковою ціною того ж товару станом на день подачі позову.

Відповідно до ч. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №87 від 31.03.1999 р., під прибутком розуміється сума, на яку доходи перевищують пов’язані з ними витрати.

Згідно зі ст. 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб’єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб’єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до п. 8 Правил застосування Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", затверджених Постановою Верховної Ради України №247/95 від 27.06.1995 р., прибуток від реалізації продукції (робіт, послуг) — це сума виручки від реалізації продукції (робіт, послуг), зменшена на суму нарахованого (сплаченого) податку на добавлену вартість (за винятком товарообмінних операцій з нерезидентами), акцизного збору, ввізного мита, митного збору та інших обов’язкових зборів і платежів, визначених чинним законодавством, а також на суму витрат, що включаються до собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг).

Отже, лише різниця між ціною товару, за якою він був поставлений відповідачу, та ринковою ціною того ж товару станом на день подачі позову не є прибутком в розумінні норм чинного законодавства України.

Крім того, між порушенням відповідачем грошового зобов’язання по оплаті придбаного товару та заявленим позивачем до відшкодування розміром збитків відсутній безпосередній причинний зв’язок, оскільки несплата Суб’єктом підприємницької діяльності Дроботюком Ігорем Миколайовичем товару не призвела безпосередньо до виникнення у позивача збитків у зазначеному розмірі. Так, суд зазначає, що неотримані від відповідача грошові кошти могли й не бути реалізовані позивачем у власній господарській діяльності або не принести будь-якого прибутку. Отже, заявлена ТОВ «ТЕС-АВТО» сума грошових коштів не є завданими збитками.

Також суд зазначає, що розмір збитків, заподіяних порушенням господарських зобов’язань, визначається відповідно до Тимчасової Методики визначення розміру шкоди (збитків), заподіяної порушенням господарських договорів, схваленої Державною комісією Ради Міністрів СРСР з економічної реформи 21.12.1990 р. Проте, ТОВ «ТЕС-АВТО» розмір збитків обчислений без урахування вказаної Методики, що не є правомірним.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для стягнення з Суб’єкта підприємницької діяльності Дроботюка Ігоря Миколайовича на користь позивача збитків в розмірі 936,32 грн.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що сума 3% річних у розмірі 127,27 грн. обчислена позивачем правомірно, а тому підлягає стягненню з Суб’єкта підприємницької діяльності Дроботюка Ігоря Миколайовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕС-АВТО».

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Суб’єкта підприємницької діяльності Дроботюка Ігоря Миколайовича (96300, смт. Первомайське, вул. Е. Корпака, 3/36, ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕС-АВТО» (95011, м. Сімферополь, вул. Героїв Аджимушкая/вул. Гоголя, 5/15, к.1, ідентифікаційний код 31681159) суму заборгованості у розмірі 1904,68 грн., 3% річних у сумі 127,27 грн., 69,82 грн. державного мита та 80,78 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.