ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 р.

№ 14/36/07

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Швеця В.О., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства Фірма
“Игдем”

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 24.07.2007 р.

у справі

№ 14/36/07

господарського суду

Миколаївської області

за позовом

Прокуратури Миколаївської області
в інтересах держави в особі 1) Державної податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва та 2) Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м.
Миколаєва

до

1) Відкритого акціонерного
товариства по виробництву продовольчих товарів “Нектар”, 2) Приватного
підприємства Фірма “Игдем”

третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору:

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Автоцентр Миколаїв”

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Український промисловий банк”

про

визнання договору купівлі-продажу
недійсним

в судовому
засіданні взяли участь  представники:

прокуратури:

- не з'явились;

позивача-1:

Овчинніков І.С., дов. №
5480/д/10-007 віл 08.08.2007 р.;

позивача-2:

- не з'явились;

відповідача-1:

Рижий В.Ф., дов. № б/н від
16.08.2007 р.;

відповідача-2:

Калаянов В.І., дов. № б/н від
07.07.2007 р.; Зотіков С.Ю., дов. № б/н від 07.07.2007 р.;

третьої особи-1:

- не з'явились;

третьої особи-2:

Лєбєдєв А.С., дов. ВЕО № 252916
від 04.04.2007 р.;

В С Т А Н О В
И В:

У січні 2007 р. перший заступник
Прокурора Миколаївської області звернувся в інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва (далі -Інспекція) та
Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м. Миколаєва (далі
-Управління) до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, у
якій просив визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу
нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, від 06.12.2006
р. (далі -Договір від 06.12.2006 р.), укладений між ліквідатором Відкритого
акціонерного товариства по виробництву продовольчих товарів “Нектар” (далі
-Товариство) та Приватним підприємством Фірма “Игдем” (далі -Підприємство),
зобов'язати Підприємство повернути Товариству
нежитлові будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, та
зобов'язати Товариство повернути Підприємству 2 750 000,00 грн.

Позовні вимоги заступник Прокурора
Миколаївської області обґрунтовував тим, що:

- постановою господарського суду
Миколаївської області від 18.05.2006 р. Товариство визнано банкрутом та
розпочато його ліквідаційну процедуру і призначено ліквідатора -ОСОБА_1;

- серед кредиторів Товариства,
вимоги яких визнано господарським судом Миколаївської області та включено до
реєстру кредиторів, є Інспекція (сума вимог -1 058 000,00 грн.) та Управління
(сума вимог - 487 995,44 грн.);

- 20.08.2006 р. комітет кредиторів
вирішив реалізувати частину майна Товариства, а саме -нежитлові будівлі,
розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, ринкова вартість яких
згідно проведеної оцінки складає 3 265 651,20 грн. (з урахуванням податку на
додану вартість);

- 19.10.2006 р. на Товарній біржі
“Ізумруд” відбулись торги у формі аукціону з продажу майна Товариства, а саме
-нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, переможцем яких
визнано Товариство з обмеженою відповідальністю “Автоцентр Миколаїв” (далі
-Автоцентр), яке запропонувало за вказане майно 3 500 000,00 грн., проте
ліквідатор Товариства ОСОБА_1 на протязі двох місяців відповідного договору з
Автоцентром не уклала, що суперечить вимогам Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та Закону України “Про
приватизацію невеликих державних підприємств (мару приватизацію)”;

- всупереч вимог ст. 30 Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”
та Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)” ліквідатор Товариства ОСОБА_1 06.12.2006 р., без проведення
конкурсу (аукціону), уклала Договір від 06.12.2006 р., об'єктом якого є
нежитлові будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, з Підприємством,
на суму 2 750 000,00 грн., що на 515 651,20 грн. менше ринкової вартості;

- Договір від 06.12.2006 р.
підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203 Цивільного кодексу України як
такий, що суперечить ст. 30 Закону України “Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом” та інтересам держави в особі Інспекції та
Управління.

У лютому 2007 р. Автоцентр
звернувся до господарського суду м. Миколаєва з позовною заявою, у якій просив
допустити його до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, та визнати недійсним Договір від 06.12.2006
р.

Позовні вимоги Автоцентр
обґрунтовував тим, що:

- він є переможцем торгів у формі
аукціону з продажу майна Товариства, а саме -нежитлових будівель за адресою: м.
Миколаїв, вул. Чкалова, 42, які відбулись 19.10.2006 р. на Товарній біржі
“Ізумруд”;

- ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 31.10.2006 р. було застосовано заходи до забезпечення
позову у вигляді накладення заборони вчиняти дії з укладення договору
купівлі-продажу майна Товариства (нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв,
вул. Чкалова, 42), виставленому на торгах у формі аукціону, проведених
19.10.2006 р. на Товарній біржі “Ізумруд”, та у вигляді заборони проводити
розрахунки за придбане на вказаних торгах майно, які позбавили його можливості
укласти відповідний договір купівлі-продажу та розрахуватись за майно;

- ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 07.11.2006 р. скасовано заходи до забезпечення
позову, вжиті ухвалою господарського суду Миколаївської області від 31.10.2006
р.;

- постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 16.01.2007 р. скасовано ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 07.11.2006 р. в частині скасування заходів до
забезпечення позову, тобто, на момент укладення Договору від 06.12.2006 р.
існувала заборона вчиняти дії з укладення договору купівлі-продажу майна
Товариства (нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42), яке
виставлялось для реалізації на торгах у формі аукціону, проведених 19.10.2006
р. на Товарній біржі “Ізумруд”, та заборона проводити розрахунки за придбане на
вказаних торгах майно;

- дії ліквідатора Товариства та
Підприємства з укладення Договору від 06.12.2006 р. суперечать ст. 203
Цивільного кодексу України, а тому вказаний договір є недійсним на підставі ст.
215 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 05.04.2007 р. (суддя Цвєткова П.В.) у задоволенні
позовних вимог відмовлено. Рішення мотивовано тим, що:

- ліквідатор Товариства ОСОБА_1
здійснювала заходи з реалізації на торгах у формі аукціону майна Товариства, а
саме -нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, проте
торги тричі не відбувались за відсутністю вини ліквідатора, а останні торги
щодо вказаного майна, проведені на Товарній біржі “Ізумруд” 19.10.2006 р.,
визнано такими, що не відбулись у зв'язку з несплатою їх переможцем
-Автоцентром, ціни продажу -3 500 000,00 грн.;

- договір з продажу майна
Товариства, а саме -нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова,
42, ліквідатором Товариства ОСОБА_1 з переможцем торгів у формі аукціону,
проведених 19.10.2006 р. на Товарній біржі “Ізумруд”, -Автоцентром, не було підписано
через несплату Автоцентром вартості відповідного майна;

- ліквідатор Товариства ОСОБА_1 не
порушувала при укладенні з Підприємством Договору від 06.12.2006 р. вимог ст.
30 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, оскільки вказана норма передбачає, що тільки продаж майна
підприємств-банкрутів, заснованих на державній власності, здійснюється з
урахуванням вимог Закону України “Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)”;

- укладення Договору від 06.12.2006
р. не порушує інтересів держави;

- Автоцентр, зазначивши у якості
відповідача у позовній заяві Приватне підприємство Фірма “Ігдем”, заявив позов
до неналежного відповідача, оскільки належним є Приватне підприємство “Фірма
“Игдем”;

- на момент укладення Договору від
06.12.2006 р. заходів до забезпечення позову, які б забороняли укладення
договору за результатами проведених 19.10.2006 р. на Товарній біржі “Ізумруд”
торгів у формі аукціону щодо майна Товариства, а саме -нежитлових будівель за
адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, не існувало.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 24.07.2007 р. (колегія суддів: Картере В.І.,
Пироговський В.Т., Жеков В.І.) рішення господарського суду Миколаївської
області від 05.04.2007 р. скасовано, а позовні вимоги Автоцентру задоволено:
Договір від 06.12.2006 р. визнано недійсним з моменту укладення і, крім того,
Товариству повернуто нежитлові будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова,
42, та стягнуто з Товариства на користь Підприємства 2 750 000,00 грн.
Постанова мотивована тим, що:

- майно Товариства, яке є об'єктом
Договору від 06.12.2006 р., а саме -нежитлові будівлі за адресою: м. Миколаїв,
вул. Чкалова, 42, підлягало реалізації у відповідності до вимог ст. 30 Закону
України “Пров відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, а саме -за конкурсом (аукціоном);

- ухвали судів про скасування
заходів до забезпечення позову шляхом заборони укладати договір купівлі-продажу
за результатами торгів у формі аукціону з продажу майна Товариства (нежитлових
будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42),  проведених 19.10.2006 р. на Товарній біржі
“Ізумруд”, та шляхом заборони проводити розрахунки за таким договором були
оскаржені в апеляційному порядку та у подальшому скасовані;

- Автоцентр заявою від 03.04.2007
р. уточнив позовні вимоги, зазначивши, що відповідачем по справі виступає
Підприємство;

- Договір від 06.12.2006 р.
підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203 та 215 Цивільного кодексу
України як такий, що не відповідає частині третій ст. 30 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”;

- укладення Договору від 06.12.2006
р. не порушує інтересів держави.

Підприємство звернулось до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р. та
залишити в силі рішення господарського суду Миколаївської області від
05.04.2007 р. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Підприємство обґрунтовує
тим, що апеляційний господарський суд порушив ст. ст. 43 та  84 Господарського процесуального кодексу
України, не врахував положень ст. 30 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. 23 Закону
України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”,
не повно з'ясував обставини справи та надав їм неправильну оцінку.

Інспекція скористалось правом,
наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та
надіслала до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу
Підприємства, у якому просить залишити її без задоволення. Вимоги, викладені у
відзиві, Інспекція обґрунтовує тим, що висновки Підприємства, викладені у
касаційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам справи та не
ґрунтуються на нормах законодавства України.

Перший заступник Прокурора
Миколаївської області, Управління, Товариство, Автоцентр та Товариство з
обмеженою відповідальністю “Український промисловий банк” не скористались
правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу
України, та відзив на касаційну скаргу Підприємства до Вищого господарського
суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судового
акту, який оскаржується.

За розпорядженням заступника Голови
Вищого господарського суду України від 17.10.2007 р. розгляд касаційної скарги
здійснюється Вищим  господарським судом
України у складі колегії суддів Кравчука Г.А. -головуючого, суддів Шаргала В.І.
та Швеця В.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами
першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при
прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає, що касаційна скарга Підприємства не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Відповідно до частини третьої ст.
30 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” у разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна
банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу
(аукціону) визначається згідно із Законом України “Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)”.

Вказана норма не містить будь-яких
застережень відносно її застосування виключно щодо підприємств-банкрутів,
заснованих на державній власності.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з
наявністю більше двох пропозицій щодо придбання майна Товариства, а саме
-нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42, продаж
вказаного майна за рішенням комітету кредиторів здійснювався на торгах у формі
аукціону 19.10.2006 р. на Товарній біржі “Ізумруд”.

Крім того, наявність як мінімум
двох пропозицій щодо придбання вказаного майна Товариства, а саме -від
Підприємства та Автоцентру -на момент укладення Договору від 06.12.2006 р.
встановлена господарським судом апеляційної інстанції.

У зв'язку з цим колегія суддів
Вищого господарського суду України вважає помилковим висновок місцевого
господарського суду про те, що ліквідатор Товариства ОСОБА_1 при укладенні з
Підприємством Договору від 06.12.2006 р. без проведення конкурсу (аукціону) не
порушувала вимог частини третьої ст. 30 Закону України “Пров відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами також встановлено та з матеріалів справи вбачається, що
за результатами торгів у формі аукціону з продажу майна Товариства (нежитлових
будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42), проведених 19.10.2006 р.
на Товарній біржі “Ізумруд”, складено протокол № 1 від 19.10.2006 р.,
затверджений 24.10.2006 р., до якого укладено додаток № 2, згідно з  якими Автоцентр мав здійснити розрахунок за
придбане майно не пізніше 07.11.2006 р.

Проте, як це правильно встановлено
господарським судом другої інстанції та не спростовано місцевим господарським
судом і підтверджується матеріалами справи:

- ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 31.10.2006 р. та ухвалою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 08.11.2006 р. було застосовано заходи до забезпечення позову у
вигляді накладення заборони вчиняти дії з укладення договору купівлі-продажу
майна Товариства (нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова,
42), виставленому на торгах у формі аукціону, проведених 19.10.2006 р. на
Товарній біржі “Ізумруд”, та у вигляді заборони проводити розрахунки за
придбане на вказаних торгах майно;

- вказані ухвали були скасовані
ухвалами тих самих судів від 07.11.2006 р. та 28.11.2006 р. відповідно, проте
останні у подальшому були скасовані відповідними судами апеляційних інстанцій;

- наведене позбавило Автоцентр
можливості укласти з Товариством
відповідний договір купівлі-продажу та розрахуватись за майно (нежитлові
будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42), придбане на торгах у формі
аукціону, проведених на Товарній біржі “Ізумруд”  19.10.2006 р., у строк,  передбачений протоколом вказаних торгів № 1
від 19.10.2006 р., затвердженому 24.10.2006 р., та додатком № 2 до нього, тобто
до 07.11.2006 р.

За таких обставин колегія суддів
Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду
апеляційної інстанції про те, що комітет кредиторів Товариства безпідставно
прийняв рішення про визнання торгів у формі аукціону з продажу майна Товариства
(нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 42), які були
проведені 19.10.2006 р. на Товарній біржі “Ізумруд”, такими, що не відбулись.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що Товариство, укладаючи з Підприємством
Договір від 06.12.2006 р., діяло з порушенням частини третьої ст. 30 Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”.

Відповідно до частини третьої ст.
215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний
судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом другим частини
першої ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема
тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій
послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Тобто, апеляційний господарський
суд обґрунтовано визнав Договір від 06.12.2006 р., укладений між Товариством та
Підприємством, недійсним як такий, що укладений з порушенням частини третьої
ст. 30 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом” та обґрунтовано застосував до сторін вказаного договору
наслідки, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України.

Між тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України не погоджується з висновком господарського суду
другої інстанції про те, що Договір від 06.12.2006 р. не порушує інтересів
держави, оскільки, як вбачається з матеріалів справи і встановлено
господарськими судами попередніх інстанцій, майно, яке є об'єктом вказаного
договору, було продано Підприємству за 2 750 000,00 грн., що на 515 651,20 грн.
менше суми його ринкової вартості та на 750 000,00 грн. менше суми,
запропонованої Автоцентром на торгах у формі аукціону, проведених 19.10.2006 р.
на Товарній біржі “Ізумруд”.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що продаж майна Товариства, якого визнано
банкрутом та щодо якого розпочато ліквідаційну процедуру, за ціною, яка є
значно нижчою від ринкової ціни та ціни, запропонованої іншими особами, які
мали намір придбати відповідне майно, порушує інтереси кредиторів Товариства,
серед яких є держава в особі Інспекції та Управління, які є позивачами у даній
справі, про що обґрунтовано зазначено заступником Прокурора Миколаївської
області у позовній заяві.

У зв'язку з чим колегія суддів
Вищого господарського суду України вважає за необхідне задовольнити позовні
вимоги першого заступника Прокурора Миколаївської області в інтересах держави в
особі Інспекції та Управління, зазначивши про це у третьому абзаці резолютивної
частини постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2007 р.,
яка оскаржується, залишивши у цілому без змін вказану постанову як таку, що
відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України ґрунтується
на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають
значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального
права, та законність якої не спростовується доводами касаційної скарги
Підприємства.

Твердження Підприємства у
касаційній скарзі про те, що господарський суд апеляційної інстанції не
врахував вимог ст. 23 Закону України “Про приватизацію невеликих державних
підприємств (мару приватизацію)” щодо строку укладення за результатами аукціону
(конкурсу) договору купівлі-продажу є необґрунтованим, оскільки вказана норма
регулює порядок укладення договору купівлі-продажу об'єкта приватизації та не
може застосовуватись на підставі ст. 30 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, яка, як вже
зазначалась вище, передбачає застосування Закону України “Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” при продажі майна
підприємства-банкрута з аукціону (конкурсу) не в цілому, а лише у частині визначення
порядку проведення конкурсу (аукціону) щодо продажу такого майна. Як вбачається
з Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)”, порядок проведення конкурсу (аукціону) регулюється ст. ст. 17
та 18 вказаного закону, а ст. 23 цього закону такий порядок не визначає.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110 та 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства Фірма “Игдем” залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 24.07.2007 р. у справі № 14/36/07 господарського суду
Одеської області залишити без змін, виклавши абзац третій її резолютивної
частини у такій редакції:

“Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю “Автоцентр Миколаїв” та першого заступника Прокурора
Миколаївської області в інтересах держави в особі Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва та Управління пенсійного фонду у
Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити”.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
В.О. Швець

Суддя                                                                          В.І.
Шаргало