ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  27/306

06.09.07

За позовом     П.П.Перша Алчевська Недержавна залізнична Експедиційна контора"

до                     Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про                    стягнення 4337,53 грн

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 27/306
06.09.07 р.

За позовом     Приватного підприємства “Перша Алчевська недержавна

залізнична експедиційна контора”

до                     Державного територіально- галузевого об’єднання “Південно –

західна залізниця”

третя особа    Приватне підприємство “Вахта –Плюс”

про                   стягнення 4 337 грн. 53 коп.

Суддя Дідиченко М.А.

Секретар Приходько Є.П.

Представники:

від позивача:  не з’явився

від відповідача: Лагода О.А. –пред.за довірен. № 1860-ню від 09.07.2007 року

від третьої особи: не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позовні вимоги заявлено про стягнення з відповідача збитків, у зв’язку недостачею вантажу, яка виникла при його перевезенні, у розмірі 4337 грн. 53 коп.

Ухвалою Господарського суду України від 15.06.2007 року порушено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Приватне підприємство “Вахта –Плюс”  та призначено розгляд справи на 08.08.2007 року.

Учасники судового процесу у судове засідання 08.08.2007 року з’явилися.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги, які обґрунтовував тим, що збитки, понесені Приватним підприємством  “Перша Алчевська недержавна залізнична експедиційна контора”, виникли саме з вини відповідача під час перевезення вантажу.

Відповідач у поданому суду відзиві та поясненнях по справі  заявлені до нього позовні вимоги не визнав, зазначаючи наступне.

Відповідач не погоджується з нарахованим позивачем розміром втраченого вантажу, оскільки останнім не враховано норму граничного розходження у визначені маси нетто для вантажів, яка згідно п. 27 “Правил видачі вантажів”, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 року № 862/5083, становить 0,5%.

Відповідач зауважив на тому, що вантаж у вагон було завантажено навалом без урахування ваги упаковки 170 кг., а недостача встановлена при зважуванні вагона вже з урахуванням маси упакування 170 кг., таким чином фактична недостача вантажу становить  на думку відповідача 1330 кг., а не 1500 кг., як зазначає позивач у позовній заяві.

Окрім того, відповідач вважає, що позивач необґрунтовано включив до суми збитків вартість залізничного тарифу, що у свою чергу суперечить ст.114 Статуту та п.3.13 Роз’яснення Президії Вищого Господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 року.

Позивач на заперечення відповідача зазначив, що оскільки  витрати по сплаті провізної плати (тарифу) передбачені як Статутом залізниць України, так і конкретним договором перевезення, то ці витрати підлягають відшкодуванню. На думку позивача, відповідач не повинен отримувати плату за перевезення, яке  фактично не здійснював, тому що  перевозив вантаж у кількості менше, ніж кількість, за яку він одержав провізну плату. Стосовно збитків, які позивач поніс під час перевезення, у вигляді  недостачі вантажу, то тут позивач звертає увагу суду на те, що прокат чорних металів не має властивостей зменшуватись при перевезенні, не має норми природної втрати, а недостача у розмірі 1500 кг засвідчена комерційними актами.

Позивач заперечував проти доводів відповідача, стверджуючи, що при зважуванні вантажу було враховано вагу упаковки, про що безпосередньо зазначено у видатковій накладній № 46868096 від 20.02.07р.

В наданих  поясненнях по справі третя особа підтримала правову позицію позивача.

Позивач та відповідач, відповідно до ч. 4 ст. 64 ГПК України, заявили спільне клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд задовольнив заявлене клопотання та ухвалою від 08.08.2007 року продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 21.08.2007 року.

Учасники судового процесу у судове засідання 21.08.2007 року з’явилися, підтримали свої правові позиції, надали пояснення по справі.

Позивач у судовому засіданні заявив клопотання про витребування у відповідача комерційного акту Долинської Одеської залізниці № 039126/24 від  22.02.2007 року та комерційного акту Дарницької Південно –Західної залізниці № 844347/5 від 25.02.2007 року.

Суд визнав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, по –перше,  комерційний акт БИ №206777/15 був складений в доповнення до зазначених актів, а по –друге, його було складено та оформлено з дотриманням вимог Правил складання актів, що  не спростовувалося  та не  заперечувалося відповідачем.

Таким чином, зазначений комерційний акт суд визнав достатнім доказом для всебічного, повного і об’єктивного розгляду всіх обставин справи.

У судовому засіданні, відповідно до ст.77 ГПК України, судом було оголошено перерву у розгляді справи до 30.08.2007 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2007 року відкладено розгляд справи на 06.09.2007 року, у зв’язку з неявкою у судове засідання  повноважного представника  позивача та третьої особи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судом -

В С Т А Н О В Л Е Н О:

27.12.2006 року між ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг” (надалі –постачальник) та ПП “Вахта –Плюс” (надалі –покупець) було укладено Договір № 30911, за умовами якого постачальник зобов’язувався поставити покупцю металопродукцію, що виробляється постачальником (надалі –товар), а покупець зобов’язаний був його прийняти та оплатити на умовах договору.

Сторони узгодили, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом на умовах  FCA (станція відправлення постачальника) або автомобільним транспортом покупця на умовах  EXW (склад постачальника) на вимогу покупця.

16.01.2007 року між третьою особою (надалі –замовник) та позивачем (надалі –виконавець) було укладено Договір про надання послуг №т 34-05, відповідно до якого виконавець зобов’язався за заявками замовника від свого імені надавати замовнику комплекс транспортно –експедиторських та супутніх послуг, пов’язаних з організацією перевезення  вантажу  та вагонів залізничним транспортом.

21 лютого 2007 року у вагоні № 68703156 по залізничній накладній № 46868096 вантажовідправник ВАТ “Міттал Стіл Кривий Ріг” зі станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці відправив прокат чорних металів (кутик 40х40х4мм) у кількості 66500 кг призначенням на станцію Київ –Московський Південно –Західної залізниці вантажоодержувачу –Приватному підприємству “Перша Алчевська недержавна залізнична експедиційна контора” (скорочено ПП. “Панзеко”).

26.02.2007 року при комісійній видачі зазначеного вище вантажу одержувачу на станції Київ –Московський була виявлена недостача вантажу у вказаному вагоні у кількості 1500 кг та пошкодження однієї пачки, що засвідчено у комерційному акті БИ №206777/15, який було складено станцією Київ –Московський.

Зазначений вище акт був складений в доповнення до комерційного акту Долинської Одеської залізниці № 039126/24 від  22.02.2007 року та комерційного акту Дарницької Південно –Західної залізниці № 844347/5 від 25.02.2007 року.

Як вбачається з комерційного акту  БИ №206777/15 від 26.02.2007 року (надалі –Акт) при комісійному зважуванні вагона на 150т. вагонних вагах  “АБЗ”, вага брутто складала 85400 кг, що менше ваги брутто, зазначеній у накладній, на 1900 кг.

При відвантаженні та комісійній видачі вантажу  виявилося  15 пачок, що відповідно до сертифікату якості № Б-488 вірно. Загальна вага справних пачок  була 61910 кг. Проте, у одній пачці виявилося порушення обв’язки, маркування вапном та трафарет з надписом: марка сталі СТЕПСА, плавка 024754, партія 22043, вага 4320 кг.

При перевантажуванні порушеної пачки на електронних вагах   № 2122 вага нетто виявилася 2490 кг, що менше за трафарет на 1830 кг. При перерахуванні кількості місць в порушеній пачці виявилося 112 шт.

При переважуванні порушеної пачки, вага нетто була 24900 кг, при перерахуванні кількості місць в порушеній пачці –112шт, при переважуванні тари порожнього вагону вага 20400 кг підтвердилася.

Відповідно до Акту вантаж  прийняв вантажоодержувач Плакатник А.В., вантаж видав прийомоздавальник  Ефременкова Т.А. в присутності представника ЛОВД ст. Київ –пас. Лисюченко В.Н.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача   підлягають частковому  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, згідно з вказаними нормами права, позивач повинен довести суду належними та допустимими доказами обставини, на яких ґрунтується його позов, а також правомірність заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що при комісійному видачі вантажу одержувачу, була виявлена недостача вантажу у кількості 1500 кг. Позивач зазначає, що стан вантажу, описаний у комерційному акті, свідчить про його незбереження при перевезенні: в одній пачці кутика обв’язка була порушена і в цій пачці недостача кутика становить 1830 кг.

Тобто, позивач в письмових поясненнях по справі приходить до висновку, що у вагоні було 15 пачок металопрокату і упаковка кожної пачки, в результаті чого ваги показували вагу вагону, прокату і упаковки разом, оскільки металопрокат не подавався на ваги без упаковки.

Відповідач не погоджується з зазначеною позицією позивача, з огляду на те, що вантаж у вагон було завантажено навалом без урахування ваги упаковки 170 кг., а недостача встановлена при зважуванні вагона вже з урахуванням маси упакування 170 кг.

Таким чином, відповідач приходить до висновку, що фактична недостача вантажу становить  1330 кг., а не 1500 кг.

Суд не може погодитися з правовою позицію відповідача з огляду на наступне.

При перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення певних обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах;  псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу. Дані в комерційних актах зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи,  комерційний акт  БИ №206777/15 від 26.02.2007 року був складений та оформлений з дотриманням вимог Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.2002року № 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України № 567/6855 від08.07.2002 року. Зазначений факт також не спростовувався  та не  заперечувався учасниками судового процесу.

Як вбачається з зазначеного комерційного акту, всього у вагоні було 15 пачок, з яких  на 14 обв’язка порушена не була. Проте, на одній пачці обв’язка була повністю розірвана і в ній була недостача 1830 кг.

Оскільки, відповідно до комерційного акту, вага 15 пачок прокату чорних металів разом з упаковкою склала 65000 кг, а відповідно до накладної загальна вага упаковки – 170 кг, то суд прийшов до висновку, що  вага металопрокату без упаковки складає 64830 кг.

Отже, якщо від ваги металопрокату без упаковки 66330 кг, яка зазначена в залізничній накладній та рахунку вантажовідправника, відняти  вагу металопрокату 64830 кг, яка визначена згідно комерційного акту станції Київ –Московський, то розмір недостачі вантажу буде складати 1500 кг.

Таким чином, суд дійшов висновку, про те що врахування  загальної ваги упаковки –170 кг, є недоцільним, оскільки   1500 кг складає  саме нестача вантажу.

Крім того, підтримуючи свою правову позицію, відповідач не погоджується з нарахованим позивачем розміром втраченого вантажу, оскільки останнім не було враховано норми граничного розходження у визначенні маси нетто для вантажів. В письмових пояснення по справі, відповідач посилається на п. 27 “Правил видачі вантажів”, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 року за № 862/5083, відповідно до якого при видачі вантажів, маса яких у наслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5% маси інших вантажів.

З огляду на вищевикладене, відповідач наводить свій розрахунок фактичної вартості недостачі вантажу, який на його думку складає  2 816 грн. 54 коп.

Проте, суд не може прийняти до уваги зазначене твердження відповідача  з огляду на наступне.

Пункт 27 Правил видачі вантажів регулює відносини, які виникають при перевезенні не всіх вантажів, а тільки тих, маса яких у наслідок їх властивостей зменшується при перевезенні.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, що по суті не оспорюється відповідачем,  прокат чорних металів (кутик 40х40х4мм) виготовлений із сталі марки Зпс, яка не має властивостей зменшуватися при перевезенні.

Відповідач в письмових поясненнях по справі посилається на те, що 0,5% - це показник граничного розходження визначення маси нетто.

Проте, таке твердження відповідача суперечить приписам п. 27  Правил видачі вантажів, оскільки 0,5% ще й є сумою норми природної втрати вантажу. Один тільки розмір граничного розходження визначення маси нетто вантажу для визначення недостачі –законодавством не передбачено. Зазначений вище показник встановлений тільки у сумі з нормою природної втрати.

Статут залізниць України (надалі –Статут) визначає обов’язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до п.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Пунктом 112 Статуту України передбачено, що у разі знеособлення масових однорідних вантажів, що перевозяться навалом, насипом чи наливом за різними накладними від відправника до одержувача (під час перевалки, перевантаження), природні втрати обчислюються від загальної маси знеособленого у дорозі вантажу.

Недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням в дорозі і який прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі,  визначається за результатами видачі усієї партії.

Відповідно до накладної № 46868096 від 21.07.2007 року, вантаж перевозився навалом.

Згідно ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження)  прийнятого до перевезення вантажу,  багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Проте, в супереч зазначеній статті Статуту відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що нестача прийнятого до перевезення вантажу виникла не з його вини.

Пунктом а ст.114 Статут передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача  лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов’язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов’язання було виконано боржником.

Отже зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій  наступає об’єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов’язань.

Обов’язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв’язок між неправомірними діями і збитками. збитки є наслідком, а невиконання зобов’язань –причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв’язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань (виключає його відповідальність).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було видано наказ № 5 від 08.06.2007 року про задоволенні претензії третьої особи Вих.. № 46 від 06.03.2007 року, відповідно до якого, платіжним дорученням № 09 від 17.08.2007 року  Приватним підприємством  “Перша Алчевська недержавна залізнична експедиційна контора” було перераховано на  рахунок Приватного підприємства “Вахта –Плюс”  4 337 грн. 53 коп. збитків, які виникли в результаті недостачі вантажу у розмірі 1500 кг.

Проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено безпосередній причинний зв’язок між понесеними збитками у вигляді дійсної вартості недостачі вантажу та  неналежним виконанням відповідачем свої обов’язків.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4 231 грн. 80 коп. збитків, що  виникли  під час перевезення вантажу, підлягають задоволенню  згідно розрахунку позивача.

Окрім того, позивач заявляє позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 105 грн. 73 коп. провізної плати.

Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу, позивач зазначав, що фактично залізничною накладною № 46868096 (яка на його думку свідчить про наявність договору перевезення) передбачені витрати по сплаті залізничного тарифу.

Відповідно до накладної № 46868096 від 21.07.2007 року провізна плата за перевезення вантажу склала 3 906 грн.

Спір з даного питання виник з причин того, що позивач вважає, що витрати по сплаті провізної плати (тарифу), передбачені як Статутом залізниць України так і конкретним договором перевезення, підлягають відшкодуванню, оскільки згідно  договору перевезення залізниця зобов’язалась перевезти 66500 кг прокату чорних металів на відстань 569 км., тоді як відповідачем було виконано тільки частину свого зобов’язання:  на 569 км –65000 кг.

В запереченнях на заявлені позовні вимоги, відповідач посилається на ст.114 Статуту залізниць України та п. 3.13  Роз’яснення Президії Вищого Господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 року, відповідно до яких зазначає, що недостача маси вантажу, з огляду на яку відшкодовуються збитки у всіх  випадках обчислюється з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визнання маси нетто вантажу під час перевезення. Відшкодування провізної  плати у разі нестачі, псування або пошкодження вантажу Статут не передбачає.

Згідно Статуту залізниці України, накладна –основний с перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту і наданий відправником разом з вантажем. Накладна  є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи –одержувача.

Статтею 114 Статуту передбачені обов’язки залізниці відшкодовувати фактичні збитки, що виникли з її вини   під час перевезення вантажу.

Відповідно до  ч. 4 ст.114 Статуту, поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого майна.

Із наведених приписів ст. 114 Статуту вбачається обов’язок залізниці відшкодовувати сплачену за перевезення вантажу  провізну плату, лише у випадку повної втрати вантажу.  Відшкодування провізної плати у разі нестачі, псування або пошкодження вантажу Статут залізниць України не передбачає. Цей висновок, зокрема, підтверджується п. 3.13 Роз’яснення Президії Вищого Господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 року.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 105 грн. 73 коп. провізної плати.

На підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного обслуговування судового процесу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з поточного рахунку відповідача стягненню підлягають   збитки, що  виникли  під час перевезення вантажу у сумі  4 231 грн. 80 коп.,  державне мито в сумі 51 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 115 грн. 12 коп. В решті задоволення позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного територіально –галузевого об’єднання “Південно –західна залізниця” (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6 код 04713033) на користь Приватного підприємства  “Перша Алчевська недержавна залізнична експедиційна контора” (94206, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Гмирі, 12 код 30091170) збитки, що  виникли  під час перевезення вантажу у сумі  4 231 грн. 80 коп.,  державне мито в сумі 51 грн. 02 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 115 грн. 12 коп.

3.          В решті задоволення позовних вимог відмовити.

4.          Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
М.А. Дідиченко