ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.07

Справа №АС12/401-07.

Господарський
суд Сумської області у складі судді Костенко Л.А.

При
секретарі судового засідання  Будко О.В.

За
участю представників сторін:

Від
позивача -  ОСОБА_1

Від
відповідача -  Марченко О.О. (дов. №
39710/9/10-009 від 18.06.2007 р.)

Розглянувши
матеріали справи № АС 12/401-07

за
позовом -    Державної податкової
інспекції в м. Суми

до
Державної податкової інспекції в м. Суми

про
визнання податкового повідомлення - рішення недійсним

Предмет
спору:  Позивач  звернувся з позовом до Державної податкової
інспекції в м. Суми, уточнив його 18.10.2007 року та просить суд визнати
недійсним (скасувати) податкове повідомлення - рішення №
/0/17-1016//32098 від 16.05.2007 року прийняте Державною
податковою інспекцією  та визнати
неправомірними  (незаконними) дії ДПІ в
м. Суми при проведенні перевірки  та
застосуванні фінансових санкцій.

Відповідач
вимоги заперечує, подав  свої
заперечення, в яких вказує на правомірність
прийнятого ним рішення  відповідно
до встановлених обставин при перевірці позивача.

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

За
результатом  проведеної Держаною
податковою інспекцією  в м. Суми  планової документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів
суб»єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.04.2004 р.  по 31.03.2007 року складений акт від
28.04.2007 року № 2586/171016//54, та прийняте відповідачем  податкове повідомлення - рішення від 16.05.2007
року № /0/17-1016//32098, яким визначено позивачу  податок з доходів фізичних осіб в розмірі 1
254 грн. 24 коп. Позивач не погоджується з вказаним рішенням та оскаржує його.

Свої
вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач
помилково зробив висновок про
отримання  ним доходу від
діяльності, яка не зазначена в свідоцтві платника єдиного податку, а саме від
комісійної діяльності, що суперечить наказу Держстандарту № 441 від 22.10.1996
року. Також позивач пояснює: у відповідності до Глави 69 ЦК України, договори
комісії є різновидом  договорів
купівлі-продажу. Як вказано вище,  у
свідоцтво  платника єдиного податку позивачем
був включений вид діяльності «торгівля непродовольчими товарами». При цьому
відповідачем не взятий до уваги той факт, що в перевіряємий період 2004 року
позивач був платником  максимального
розміру єдиного податку 200 грн. Тобто, включення будь-яких нових видів
господарської діяльності у свідоцтво платника єдиного податку не потягло б за
собою збільшення ставки єдиного податку.

Крім
того, згідно з наказом №  375 від
26.12.2005 року Державного комітету України
по питанням технічного регулювання та споживчої політики дія наказу
Держстандарту № 441 від 22.10.1996 року припинена. Діючий класифікатор товарів,
робіт, послуг ДК009:2005 не відносить комісійну торгівлю до окремого виду
діяльності, якому присвоєно певний код та який
обліковується державними органами статистики.

Відповідач
заперечуючи позовні вимоги, посилаючись на обставини встановлені перевіркою
зазначає, що згідно Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98
від 03.07.1998р. спрощена система оподаткування застосовується на підставі
свідоцтва про сплату єдиного податку, в якому зазначаються види діяльності,
якими має право займатися СПД. В залежності від обраних видів діяльності
визначається ставка єдиного податку. Ставки єдиного податку затверджені
рішенням Сумської міської ради.

Згідно
заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та
звітності ОСОБА_1 від 14.06.2004р. та свідоцтва про сплату єдиного податку
НОМЕР_1 суб»єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1обрав для заняття наступні
види діяльності: транспортні послуги, торгівля непродовольчими товарами, вантажні
переведення до 3-х тон.

В
період з 01.07.2004р. по 31.03.2007р. здійснював підприємницьку діяльність -
займався комісійною торгівлею металоконструкціями (трубами, арматурою, тощо),
тоді як даний вид діяльності - комісійна
торгівля  - не був передбачений  його свідоцтвом  про сплату єдиного податку.

Відповідач
вважає, що  позивач повинен був
сплачувати податок з доходів фізичних осіб згідно Закону  України «Про податок з доходів фізичних осіб»
за ставками податку 13 відсотків від об»єкта оподаткування в період з
01.01.2004 до 31.12.2006 року та 15 відсотків з 01.01.2007 року.
Відповідач  визначив податок позивачу від
чистого доходу, одержаного СПД ОСОБА_1 від комісійної торгівлі
металоконструкціями в 3 - 4 кварталах
2004 року, що склав 9 648 грн. х 13 %
= 1 254 грн. 24 коп.

Зазначений
висновок відповідача суд вважає помилковим, а прийняте податкове
повідомлення-рішення  незаконним виходячи
з наступного.

Згідно
з пунктом 22.3 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб»  починаючи з 1 січня 2004 року та
до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом   7.1.
статті   7   цього
Закону,   встановлюється   на
рівні   13   відсотків
від  об»єкта оподаткування.

Згідно
з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих
питань, з урахуванням норм цього закону. До спеціального законодавства належить
спеціальна система оподаткування, запроваджена Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів малого
підприємництва».

Спрощена    система
оподаткування    обліку    та
звітності    для    суб'єктів
малого підприємництва запроваджується та регулюється Указом Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів
малого підприємництва» із змінами і доповненнями, статтею 2 якого визначено, що
доход, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, що
обкладається   єдиним   податком,
не включається  до  складу
сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого
платника, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних
податкових зобов»язань платника єдиного податку. Згідно із статтею 6 Указу платник
єдиного податку не є платником податку на доходи фізичних осіб.

Також
зазначеним Указом передбачені розміри ставок єдиного податку для суб»єктів
малого підприємництва, які встановлюються
місцевими радами залежно від виду діяльності і не може  становити менше 20 гривень  та 200 гривень на місяць. У разі, коли  фізична особа - суб»єкт  малого підприємництва здійснює кілька видів
підприємницької діяльності, для яких
установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне
свідоцтво, сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої
максимальної ставки.

Ставка
єдиного податку для позивача встановлена
80 грн., про що вказано в акті перевірки, але фактично позивач сплачував
єдиний податок за максимальною ставкою, що підтвердив платіжними дорученнями,
залученими до справи.

Відповідно
до п.п. 4.3.25 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб» до складу загального
місячного  або річного
оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи (прибуток),
одержаний самозайнятою особою від здійснення нею підприємницької або  незалежної професійної діяльності, якщо така
особа обрала спеціальну (спрощену) систему оподаткування такого доходу
(прибутку) відповідно до Закону.

За
вказаних обставин податкове повідомлення-рішення про донарахування податку з
доходу фізичних осіб  є незаконним.

Стосовно
вимог позивача про визнання неправомірних дій Державної податкової інспекції м.
Суми при проведенні перевірки, суд дійшов висновку про їх безпідставність.

Судом
встановлено, що на підставі  ч.1 ст. 11-1
Закону України від 04.12.1990 р. № 509-ХП «Про державну податкову службу в
Україні» та відповідно направлення на перевірку від 12.04.2007 року № 885
виданого Державною податковою інспекцією в м. Суми  головним державним податковим ревізором-інспектором
відділу контрольно-перевірочної  роботи
управління оподаткування фізичних осіб ДПІ в м. Суми  1 рангу Бойко Анатолієм Миколайовичем,
проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з
питань своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати до бюджету податків, зборів (обов»язкових
платежів) суб»єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 за
період з 01.04.2004 р. по 31.03.2007 р. відповідно до затвердженого плану  проведення
перевірки, наведеного в додатку до акта.

Про
проведення перевірки платнику податків вручено письмове повідомлення від
02.04.2007 р. № 163455, яке фактично отримано 02.04.2007 року.

Перевірку
проведено з відома платника податків. В журналі реєстрації перевірок контролюючими
органами у СПД ОСОБА_1 зроблено запис № 1. Перевірка проводилася з 12.04.2007
року по 25.04.2007 року.

Тобто
перевірка  здійснена без порушень
норм  діючого законодавства. Крім того,
позивач не вказує в своїх вимогах, які саме порушення допустив відповідач, або
перевищив  свої повноваження.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

1.
Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним  податкове повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м. Суми  від
16.05.2007 року  №
/0/17-1016//32098.

3. В позовних вимогах  про визнання
неправомірними дій Державної податкової інспекції в м. Суми при
проведенні перевірки - відмовити.

4.
Повернути з державного бюджету України
приватному підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1) витрати по
державному миту в сумі 3 грн. 40 коп.

5. Постанова суду може бути оскаржена в
порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до
якого, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна  скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
до Харківського апеляційного адміністративного суду через господарський суд
Сумської області.

6.
Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
постанова суду  першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим  Кодексом,
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. В разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.