СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

30 серпня 2007 року
Справа № 2-10/10627-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Ткаченка М.І.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з’явився (Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів);

відповідача: не з’явився (Джанкойське підприємство „Бюро дорожнього нагляду”);

розглянувши апеляційну скаргу Джанкойського підприємства "Бюро дорожнього нагляду" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Тітков С.Я.) від 14 липня 2007 року по справі № 2-10/10627-2005

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а,Сімферополь,95017)

до           Джанкойського підприємства "Бюро дорожнього нагляду" (вул. Жовтнева, 74,Джанкой,96100)

про стягнення 5113,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 липня 2005 року, яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2005 року позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Джанкойського підприємства „Бюро дорожнього нагляду” про стягнення 5113,00 грн., задоволено частково.

З Джанкойського підприємства „Бюро дорожнього нагляду” стягнуто  заборгованість у сумі 5113,00 грн., 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн.  витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з вказаними судовими актами, Джанкойське підприємство „Бюро дорожнього нагляду” подало касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 7 серпня 2007 року у справі № 2-10/10627-2005 касаційну скаргу Джанкойського підприємства "Бюро дорожнього нагляду" задоволено частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2005 року скасовано.

Справу передано до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

15 серпня 2007 року Севастопольським апеляційним господарським судом  відкрито апеляційне провадження по апеляційний скарзі Джанкойського підприємства „Бюро дорожнього нагляду”.

16 серпня  2007 року дану справу призначено до розгляду.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що Джанкойське підприємство „Бюро дорожнього нагляду” працює  в системі спрощеного оподаткування –на єдиному податку. Згідно статті 6 Указу Президента України  № 727/99 від 28 жовтня 1999 року, суб'єкти, які сплачують єдиний податок не є платниками внесків до Фонду соціального захисту інвалідів, отже, застосування до них штрафних санкцій за не створення робочих місць для  працевлаштування інвалідів є неправомірним.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 30 серпня 2007 року, у зв’язку з зайнятістю у іншому судовому процесі та з метою дотримання графіку розгляду справ, судді Лисенко В.А. та Горошко Н.П. замінені на суддів Заплаву Л.М. та Котлярову О.Л.

В судове засідання призначене на 30 серпня 2007 року представники сторін не з'явилися.

Від Джанкойського підприємства „Бюро дорожнього нагляду” надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх представника, у зв’язку з відсутністю на підприємстві юрисконсульта.

Також, від Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх представника, у зв’язку з неможливістю направити представника.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 8 Закону державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони  здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434 (далі - Положення), Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці) та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 Положення для реалізації покладених на Фонд соціального захисту інвалідів завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Відповідно до покладених на нього завдань Фонд соціального захисту інвалідів здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання  ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Пунктом 11 Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції,  обліку   та   використання  цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, передбачені що у разі несплати підприємствами, установами організаціями, які забезпечують нормативу робочих місць, штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення в судовому порядку.

Таким чином, Фонд соціального захисту інвалідів та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з підприємствами (об'єднаннями), установами та організаціями, зокрема, у зв'язку застосуванням штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону, реалізує владні управлінські функції, а право відділень Фонду на звернення до суду у відповідних відносинах визначено в законодавчому порядку.

Отже, даний спір є публічно-правовим і на нього згідно зі статтями 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову   позицію   викладено   в   постановах   Верховного   Суду   України  і 17 січня 2006 року зі справи № 13/189, від 24 січня 2006 року зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VII "Прикінцеві перехідні положення" (в редакції Закону України від 6 жовтня 2005 № 2953-Г) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційні адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарська судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Причиною виникнення спору  по справі є правомірність стягнення з  Джанкойського підприємства „Бюро дорожнього нагляду” штрафних санкцій за не створення у 2004 році одного робочого  місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 від 21 березня 1991року, у редакції Закону України від 5 липня 2001 року із змінами на 15 червня 2004 року (Закон № 1773), для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працівників, де кількість працюючих 25 і більше чоловік.

Згідно з частини 1 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним  органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування,  громадськими організаціями інвалідів.

Із змісту звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2004 рік, наданого Джанкойським підприємством "Бюро дорожнього нагляду” до Кримського Республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів 17 січня 2005 року за формою 10-ПН, вбачається, що норматив відповідача, у якого працює 37 чоловік, складає одне робоче місто для працевлаштування інвалідів, працюючих інвалідів - 0, фонд оплати праці штатних працівників складає 189,2 тис. грн., середня заробітна плата штатного працівника складає 5114,00 грн., сума коштів штрафних санкцій на нестворене робоче місце для інвалідів становить 5114,00 грн.

Таким чином, відповідач погодив зобов`язання зі штрафних санкцій у сумі 5113,00 грн. Даний документ підписано керівниками юридичної  особи та скріплено печаткою.

Відповідно до пункту 5 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 314 від 3 травня 1995 року, підприємства вживають заходів до створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення і відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для інвалідів.

У пункті 14 Положення № 314 від 3 травня 1995 року зазначено, що підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Пунктом 3 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, передбачено, що робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Таким чином, необхідною ознакою факту створення робочого місця для інваліда є наявність саме працевлаштування його на такому місці.

Судова колегія вважає, що в іншому випадку робоче місце для інваліда вважається нествореним, так як органам, визначеним у статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” невідомо, чи створені на конкретному підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів.

У постановах від 20 липня 2004 року зі справи №2-23/9789-03, від 29 березня 2005 року зі справи №13/403 та від 29 березня 2005 року зі справи №3/118 Верховний Суд України виклав правову позицію, згідно з якою суди мають з`ясовувати, чи повідомляло підприємство органи працевлаштування про створені робочі місця для працевлаштування інвалідів; якщо названі органи були повідомлені, то чи направлялись інваліди для працевлаштування, з чиєї вини направлені не були працевлаштовані або їм було відмолено у працевлаштуванні на вакантні посади.

Отже працевлаштування інвалідів може здійснюватися органами працевлаштування інвалідів, визначеними у статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, лише за наявності отриманої від підприємства інформації про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Згідно з повідомленням Управління праці та соціального захисту населення Джанкойської міської ради від 25червня 2005 за вихідним №1386, за місцем реєстрації юридичної особи Джанкойським підприємством „Бюро дорожнього нагляду” відомості про наявність у 2004 році вільних робочих місць, на яких може застосовуватись праця інваліда, не надавались.

Джанкойська міська рада від 5 травня 2005 року за  вихідним № 02.3-23/89  повідомила, що до неї Джанкойське підприємство „Бюро дорожнього нагляду” з питань направлення інвалідів на працевлаштування також не зверталося, інформацію про вільні робочі місця, на яких може застосовуватись праця інвалідів, не надавалася.

Згідно з повідомленням Кримського республіканського об`єднання  інвалідів від 26 квітня 2005 року за вихідним № 04-4/890, Джанкойське підприємство „Бюро дорожнього нагляду” з питань працевлаштування інвалідів не зверталося.

Таким чином, відповідачем не виконано обов`язків, покладених на нього Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та Положенням „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів” щодо створення робочого місця для працевлаштування інвалідів, у зв’язку з чим, настають правові наслідки у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 від 21 березня 1991року.

Згідно з частиною 1 статті 20 вищезгаданого Закону “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та відповідно до пункту 3 „Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша ніж встановлена нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 вказаного Закону, щорічно сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів, не пізніше 15 квітня року, який наступає за звітним, штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньомісячної річної заробітної плати штатного працівника на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

У зв`язку з цим, посилання Джанкойського підприємства „Бюро дорожнього нагляду” на виконання встановленого нормативу працевлаштування  інвалідів є необґрунтованими, за поясненнями представників відповідача звіт форми 3-ПН до Джанкойського центру зайнятості не направлявся, так як  підприємство у 2004 році було платником єдиного  податку (свідоцтво № 21 від 2 грудня 2003 року).

Водночас  посилання відповідача на необхідність звільнення його від сплати штрафних санкцій на підставі приписів статті 6 Указу Президента  України №727/98 від 3 липня 1998 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” судовою колегією не приймаються, оскільки штрафні санкції, передбачені статтею 20 Закону України № 875, є видом адміністративно - господарських санкцій, а не видом податків чи зборів (обов'язкових платежів).

Судова колегія вважає, господарський суд Автономної Республіки Крим зробив правомірний висновок не задовольнивши вимоги позивача, що стосуються звернення стягнення на майно боржника, оскільки відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, таке звернення допускається тільки як виняток при наданні доказів наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована і не підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду прийнято без порушень і при правильному застосуванні норм матеріального права, викладене в рішенні суду висновки відповідають обставинам справи, інших підстав для відміни (зміни) рішення місцевого господарського суду також немає.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Джанкойського підприємства „Бюро дорожнього нагляду” залишити без задоволення.

2.  Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 липня 2005 року по справі № 2-10/10627-2005залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

4. Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку,  передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        М.І. Ткаченко

Судді                                                                      Л.М. Заплава

О.Л. Котлярова