ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"16" жовтня 2007 р.                                                                             Справа № 8/022-07

За позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Квартал –Інвест”, м. Київ

до                             Закритого акціонерного товариства „Сільпо Рітейл”, м. Вишневе

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство „Центральний гастроном”, м. Київ

про                                  спонукання до укладання основного договору купівлі –продажу

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

Від позивача Муштей Л.Ю., довіреність № б/н   від 22.01.07;

Від відповідча Южда С.М., довіреність № б/н   від 17.09.07;

Від третьої особи Дем’янюк В.П., довіреність № б/н   від 14.05.07;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „Квартал –Інвест” (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до  Закритого акціонерного товариства „Сільпо Рітейл” (далі-відповідач) про спонукання до укладання основного договору купівлі –продажу.

Ухвалою господарського суду Київської області 29.01.2007 р. (суддя Чорна Л.В.) вжито заходів до забезпечення позову на підставі ст. 66 ГПК України та накладено арешт на нерухоме майно - нежилий будинок (літ. А), що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, будинок 47, загальною площею 5019,00 кв., що належить ЗАТ „Сільпо Рітейл” (, 08132, вул. Промислова, 5, м. Вишневе, Київська область) та заборонено будь-яким особам вчиняти  будь-які дії направлені на реєстрацію, перереєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно.

Рішенням господарського суду Київської області від 20.03.2007 р. у справі № 8/022-07 позов задоволено повністю.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 29.05.2007 р. касаційну скаргу ВАТ „Центральний гастроном” задоволено, рішення господарського суду Київської області від 20.03.2007 р. у справі №8/022-07 скасовано та передано справу на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Згідно резолюції голови господарського суду Київської області Грєхова А.С., справу №8/022-07 передано на новий розгляд судді Наріжному С.Ю.

Ухвалою від 19.06.2007 р. справа №8/022-07 прийнята суддею Наріжним С.Ю. до свого провадження, присвоєно їй номер №8/022-07/13 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог га предмет спору на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство „Центральний гастроном”.

20.06.2007 р. від представника третьої особи Відкритого акціонерного товариства „Центральний гастроном” надійшла заява про скасування заходів до забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 29.01.2007 р. по справі №8/022-07  з тих підстав, що господарському суду під час винесення ухвали про забезпечення позову був невідомий, а відтак і неврахований той факт, що право власності на нежилий будинок за адресою м. Київ, пр. Перемоги 47 визнано за ВАТ „Центральний гастроном” рішенням господарського суду м. Києва від 19.10.2006 р. по справі №6/47, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2007 р. та постановою Вищого господарського суду України від 27.02.2007 р. та ухвалою Верховного Суду України від 26.04.2007 р.,  а отже відповідач –ЗАТ „Сільпо Рітейл” не є власником спірної нерухомості.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.06.2007 р. скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою господарського суду Київської області від 29.01.2007 р. по справі №8/022-07.

В матеріалах справи міститься заява про зміну позовних вимог, згідно позивач  просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна –нежилого будинку (літ. А), що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 47, загальною площею 5019,00 кв. м., укладений 16.01.2007р. між відповідачем та позивачем, визнати за ним право власності на нерухоме майно –нежилий будинок (літ. А), що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 47, загальною площею 5019,00кв. м. та стягнути з відповідача на його користь господарські витрати.

Заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а тому подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог зазначених в даній заяві.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на той факт, що на виконання умов попереднього договору укладеного між позивачем та  відповідачем даними сторонами було укладено основний договір купівлі –продажу спірного майна в простій письмовій формі,  умови якого сторонами виконано належним чином у зв’язку з чим відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України суд має право його визнати дійсним.

Відповідач позовні вимоги визнає, проте письмового відзиву на позов не надав.

За клопотанням відповідача від 16.10.2007 р. запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу “Діловодство господарського суду”.

В судовому засіданні 16.10.2007 р. представником відповідача надано суду клопотання про зупинення провадження у справі №8/022-07/13 до вирішення пов’язаної з нею справою №6/47, яка знаходиться на перегляді у Верховному суді України.

Клопотання залишено судом без задоволення з огляду на те, що заявником не надано суду доказів неможливості розгляду справи до розгляду Верховним судом України касаційного подання Генеральної прокуратури України на постанову ВГСУ від 27.02.2007 р. у справі №6/47 за позовом ВАТ „Центральний гастроном” до ТОВ „Торгові мережі” про визнання недійсним договору та зобов’язання повернути майно. Рішення по справі №6/47 на час розгляду справи №8/022-07 набрало законної сили згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2007 р. та є обов’язковим для виконання на всій території України.

В судовому засіданні 16.10.2007 р. представником третьої особи надано суду пояснення згідно яких третя особа позовні вимоги не визнає повністю з тих підстав, що законним власником спірної будівлі є саме ВАТ „Центральний гастроном”.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників стороні,  проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

24 жовтня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю „КОМПАНІЯ „Кварта-Інвест” (позивач) та закритим акціонерним товариством „СІЛЬПО РІТЕЙЛ” (відповідач) укладено попередній договір, в пункті 1 якого встановлено, що сторони зобов’язуються в строк до 18 грудня 2006 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (надалі-основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених попереднім договором. Об’єктом продажу відповідно до пункту 2.2. є нежилий будинок (літ. А), що розташований за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, будинок 47, загальною площею 5 019,00 кв. м.

Об’єкт нерухомості належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.2006 року, посвідченого Морозовою С.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстром №з-1618, право власності на яке зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об‘єкти нерухомого майна 15.11.2006 року за реєстровим № 3339п.

Відповідно до ст. 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб’єкт господарювання зобов’язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Відповідач листом № 07/20-06 від 12.12.2006 року повідомив позивача про неможливість виконання умов попереднього договору через необхідність у використанні зазначеного об’єкту нерухомості у власній господарській діяльності. Також підтвердив свою відмову на укладення основного договору листом № 19/20-06 від 18.12.2006 року, як відповідь на лист Позивача № 217-ак від 15.12.2006 року про необхідність укласти основний договір купівлі-продажу.

Згодом листом  № 21/20-06 від 21 грудня 2006 року відповідач повідомив позивача, що не заперечує проти укладення договору купівлі-продажу нежилого будинку (літ. А), що розташований за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, будинок 47 загальною площею 5 019,00 кв. м., але в порядку, визначеному ст. 208 Цивільного кодексу України має намір укласти зазначений договір у простій письмовій формі, мотивуючи таке рішення тим, що договір між двома юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

16.01.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі –продажу нежилого будинку (літ. «А»), що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 47, загальною площею 5019,00 кв.м, у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення договору.

На виконання зазначеного договору купівлі –продажу сторонами був підписаний акт прийому –передачі нерухомого майна 16.01.2007 року.

В зв’язку з відмовою відповідача від нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі –продажу нежилого будинку (літ. «А»), що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 47, загальною площею 5019,00 кв.м. позивач на підставі ст. 220 ЦК України звернувся з відповідним позовом до суду.

Проте позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно рішення Господарського суду м. Києва від 19 жовтня 2006 року по справі №6/47, залишеним без змін згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2007 року, постанови Вищого господарського суду України від 27 лютого 2007 року визнано недійсним договір купівлі –продажу нежилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В. 28.09.2004р., за реєстром №2361 та визнано право власності на зазначений нежилий будинок за Відкритим акціонерним товариством «Центральний гастроном».

Крім того, згідно рішення Господарського суду м. Києва від 22.06.2007 року у справі №33/51 та  постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2007 р. по справі № 33/51 також підтверджено право  власності  ВАТ «Центральний гастроном»на  нежилий будинок (літ «А»), загальною площею 5019,0 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок № 47. Зазначене право власності зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» в реєстрову книгу №27п-83 за реєстровим номером 3339-п. про що видано реєстраційне посвідчення № 036249 від 01.08.2007 р.

Вищезазначені рішення мають преюдиційне значення для розгляду справи, оскільки ними встановлено право власності третьої особи на спірний не житловий будинок.

Згідно п.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, розпоряджатися спірним майном може лише виключно його власник.

Оскільки право власності на спірне майно визнано в судовому порядку та зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності»за ВАТ «Центральний гастроном», суд приходить до висновку, що відповідач не мав права на укладання угоди купівлі –продажу спірного майна.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем та відповідачем, основний договір був укладений на виконання умов попереднього договору укладеного між сторонами в простій письмовій формі.

Згідно ст. 635 Цивільного кодексу України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частина четверта даної статті наголошує, що  попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Згідно п.1 ст. 657 Цивільного кодексу України визначено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, попередній договір, на підставі якого позивач стверджує про виникнення зобов’язань Відповідача щодо укладення основного договору, підлягав обов’язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно п.1 ст. 220 Цивільного  кодексу України визначені правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, а саме: у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин, укладені сторонами попередній та основний договори є нікчемними право чинами з моменту їх укладання.

Згідно п. 2 ст. 215 ЦК України зазначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно п.1. ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В той же час згідно ч.2 п.2 ст. 215 Цивільного кодексу України, визначено, що  у випадках, встановлених даним кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як встановлено судом по договору купівлі-продажу від 16.01.2007 р., який позивач просить визнати дійсним не відбулось а ні повного,  ані часткового його виконання. Акт приймання–передачі нерухомого майна 16.01.2007 року не є доказом повного виконання договору оскільки вартість відчуженого майна, обумовлену основним договором, позивачем на користь відповідача сплачено не було. Будь-яких доказів, які підтверджували факт сплати грошових коштів за спірне майно позивач на вимогу суду не надав.

До того ж, оскільки відповідач по даній справі не заперечує проти задоволення позову та враховуючи, що ст. 220 ЦК України передбачено право суду, а не обов’язок визнати спірний договір дійсним суд вважає, що у сторін були і є всі підстави здійснити нотаріальне посвідчення (укладення) договору.

Із зазначених вище підстав не підлягає задоволенню і друга вимога позивача про визнання права власності на  нерухоме майно –нежилий будинок (літ. А), що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 47, загальною площею 5019,00кв. м., оскільки є похідною від першої вимоги про визнання дійсним договору купівлі –продажу нерухомого майна б/н від 16 січня 2007 року.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання дійсним договору купівлі –продажу нерухомого майна б/н від 16 січня 2007 року укладеного в простій письмовій формі, предметом якого є відчуження нежилого будинку (літ. «А»), що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 47, загальною площею 5019,00 кв.м та визнання права власності на дане нерухоме майно не відповідають чинному законодавству України і не мають правових підстав для задоволення, а тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                Наріжний С.Ю.