ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 31/241

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
В. Цвігун

за участю представників:

ДАК "Укрресурси"
Мацькова Н.О. –(дор.УР-02/191 від 27.04.2007)

розглянув касаційну скаргу

Державної акціонерної компанії "Укрресурси"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду
від 11 червня 2007

у справі
№ 31/241 господарського суду м. Києва

за позовом
Державної акціонерної компанії "Укрресурси"

до
Державного зовнішньоекономічного підприємства "Укркольорпром"
Міністерства промислової політики України

про
відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду м. Києва від 30.03.2007 (суддя: Н.Качан) у задоволенні вимог про стягнення 50956, 35 грн. матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що стягнення коштів, які позивач вважає завданою йому шкодою, відбулося згідно рішень загальних судів, які набрали законної сили та підлягали примусовому виконанню, а відтак не доведено наявність шкоди, що завдана неправомірними діями відповідачів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2007 (судді: В.Коваленко, В.Пантелієнко, О.Вербицька) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Позивач у касаційній скарзі просить рішення та апеляційну постанову скасувати, оскільки вважає, що господарськими судами порушено норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на неповно з'ясованих фактичних обставинах та неправильно застосовано норми матеріального права.

Скаржник вказує на те, що підприємство з яким перебував у трудових відносинах працівник на користь якого позивач сплачував кошти, було вилучено із сфери управління позивача ще до його створення, а отже він не є правонаступником підприємства, а таким є перший відповідач, скаржник вважає, що він не будучи правонаступником підприємства не повинен був нести витрати з виплат звільненому працівнику і не повинен відповідати за відповідними зобов'язаннями цього підприємства по відношенню до працівника.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги та вважає, що скарга   не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Господарськими судами встановлено, що стягнення коштів відбувалося за рішеннями загальних судів, які набрали законної сили та підлягали виконанню у примусовому порядку.

Позивач відповідно до встановлених ст.ст. 33-34 ГПК України порядку не довів обставин завдання йому шкоди.

З врахуванням наведеної правової норми та приймаючи до уваги п.  2 постанови Пленуму Верховного Суду України  від  27  березня   1992  року  № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про   відшкодування   шкоди"  шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи.

Касаційна інстанція вважає, що господарськими судами попередніх інстанцій правильно застосовано приписи ст. 1166 ЦК України та роз'яснень Верховного Суду України щодо відшкодування позадоговірної шкоди, так як позивачем не доведено, що завдана шкода є наслідком неправомірних дій відповідача та наявність вини останнього.

Щодо викладених в касаційній скарзі доводів скаржника, касаційна інстанція вважає, що вони зводяться до намагання переоцінки доказів та встановлення інших обставин по справі, що виходить за межі перегляду справи в касаційній інстанції, з огляду на приписи ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи в касаційному порядку рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішення та апеляційної постанови.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2007 та рішення господарського суду м. Києва від 30.03.2007 у справі № 31/241 господарського суду                     м. Києва залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                                                 В. Овечкін

судді                                                                                                                             Є. Чернов

В. Цвігун