ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2007                                                                                   Справа № 30/236-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Павловського П.П.,

суддів: Швеця В.В. (доповідача), Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Кононенко М. О.

За участю прокурора Дніпропетровської області Зіми В.Б., посвідчення 117, від 13.07.07.

Представники сторін у судове засідання не з"явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, місто Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  14 червня 2007 року у справі №30/236-07

за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, місто Дніпропетровськ;

до:

відповідача-1 колективного підприємства “Дніпропетровська торговельна фірма “Славутич”, місто Дніпропетровськ;

відповідача-2 товариства з обмеженого відповідальністю “Віват”, місто Дніпропетровськ;

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 5 травня 1997 року, зобов’язання повернути об’єкт.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить:

визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між відповідачами колективним підприємством Дніпропетровською виробничо-торговельною фірмою “Славутич” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Віват” від 5 травня 1997 року;

зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Віват” повернути об’єкт дитячий дошкільний заклад №363 розташований по вулиці Тополиній, будинок №6-а у місті Дніпропетровську до державної власності   в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний дитячий дошкільний заклад №363, у процесі приватизації не увійшов до статутного фонду колективного підприємства “Дніпропетровської виробничо-торгівельної фірми „Славутич”, але залишився на його балансі, був проданий товариству з обмеженою відповідальністю “Віват”.

Рішенням господарського суду у справі №30/236-07 від 14 червня 2007 року (суддя Євстигнеєва Н.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи спірне рішення господарський суд виходив з того, що відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу від 8 червня 1994 року між позивачем регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та відповідачем-1 колективним підприємством Дніпропетровською виробничо-торговельною фірмою “Славутич” встановлено порядок проведення розрахунків і визначено, що після підписання акту приймання-передачі право власності на цілісний майновий комплекс, до складу якого входить також спірна будівля дитячого комбінату №363 переходить до покупця, відповідача-1 колективного підприємства Дніпропетровського виробничо-торговельною фірмою “Славутич”.

15 липня 1994 року між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі державного цілісного майнового комплексу.

Отже господарський суд встановив, що право власності на цілісний майновий комплекс перейшло до відповідача-1 колективного підприємства Дніпропетровського виробничо-торговельною фірмою “Славутич” з 15 липня 1994 року.

Позивач не погодившись з рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що воно винесено з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні рішення неповно з’ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми матеріального права.

Позивач просить спірне рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги посилаючись на те, що відповідно до додаткової угоди від 16 травня 1994 року №ДС-2/30 про внесення змін та доповнень до договору оренди №42 від 20 листопада 1991 року та додаткової угоди від 29 грудня 1992 року №П-12-41 відносно викупу орендованого майна та акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу орендного підприємства Дніпропетровської виробниче торгівельної фірми “Славутич” визначені об’єкти соціально-культурного призначення, а саме гуртожиток по вулиці С. Ковалевської та дитячий дошкільний заклад №363 по вулиці Тополиній, будинок 6-а, були передані підприємству безоплатно.

Спірні об’єкти не були оплачені покупцем, так як відносно пункту 1.8 акту приймання-передачі від 15 липня 1994 року були передані КП “ДВТФ” “Славутич” безоплатно, тому позивач вважає, що дитячий дошкільний заклад №363 по вулиці Тополиній, будинок №6а у місті Дніпропетровську залишився у власності держави.

Крім того позивач вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення господарським судом не прийнято до уваги вимоги статті 24 Закону України “Про приватизацію майна державних підприємств” в редакції яка діяла на той час, якою передбачено, що об’єкти соціальне культурного призначення можуть передаватись у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України у безстрокове безоплатне користування такому товариству за умови їх цільового використання та належного утримання і без права продажу.

Тому позивач робить висновок, що спірний об’єкт дитячий дошкільний заклад №363 по вулиці Тополиній, будинок №6а у місті Дніпропетровську в процесі приватизації не змінив форми власності, право продажу спірного об’єкту належить державі.

На апеляційну скаргу відповідач-2 ТОВ “Віват” надав відзив у якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і не обґрунтовані, тому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши прокурора, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

У судовому засіданні господарським судом було встановлено, що 8 червня 1994 року між позивачем регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та відповідачем-1 організацією орендарів “Дніпропетровської виробничо-торговельної фірми “Славутич” було укладено договір купівлі-продажу державного цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою місто Дніпропетровськ, вулиця Чичерина, будинок №21, договір посвідчений нотаріально.

Відповідно до пункту 5 вищевказаного договору купівлі-продажу, встановлено порядок розраху нків і зазначено, що після підписання акту прийому-передачі право власності на цілісний майновий комплекс переходить до покупця Відповідача-1.

15 липня 1994 року між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі державного цілісного майнового комплексу.

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Комунальним підприємством “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” від 8 квітня 1997 року, за Дніпропетровською виробничо-торговою фірмою “Славутич” зареєстровано право власності на дитячий комбінат, розташований у місті Дніпропетровську по вулиці Тополиній, будинок №6-а на підставі договору купівлі-продажу від 8 червня 1994 року.

Отже господарський суд визначив, що право власності на цілісний майновий комплекс перейшло до відповідача-1 з 15 липня 1994 року.

Крім того відповідно до довідки наданої позивачем вихідний №12/3-990 від 2 квітня 1997 року, наданої для пред’явлення в Комунальне підприємство “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації”, де позивач зазначив, що відповідач-1 має право власності на спірний об’єкт.

У довідці зазначено, що згідно договору купівлі-продажу майна №1-1744 Орендного підприємства Дніпропетровської виробничо-торгової фірми “Славутич” від 8 червня 1994 року у власність покупця переданий цілісний майновий комплекс, що включає в себе всі активи та пасиви, інвентар, пристрої, обладнання, в тому числі будівлю дитячого комбінату №363 по вулиці Тополиній, Будинок №6А, міста Дніпропетровська.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду про правомірне володіння відповідачем-1 спірним майном.

Оскільки відповідно до статті 21 Закону України “Про власність” передбачено, що право колективної власності виникає на підставі:

добровільного об’єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об’єднань;

передачі державних підприємств в оренду;

викупу колективами трудящих державного майна;

перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства;

безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій;

пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

З вищенаведеного вбачається, що відповідач-1 правомірно придбав спірне майно.

Тому 5 травня 1997 року на підставі укладеного договору купівлі-продажу спірного дитячого комбінату, що знаходиться у місті Дніпропетровськ, по вулиці Тополина, будинок №6-а, який посвідчено нотаріально між Колективним підприємством Дніпропетровське виробничо - торговельною фірмою “Славутич” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Віват”, відповідач-1 також правомірно відчужив придбане майно.

Крім того судова колегія погоджується з висновком господарського суду про сплив строку позовної давності.

Відповідно пункту 6 Прикінцевих та пере хідних положень ЦК України №435-IV від 16 січня 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином строки позовної давності по цьому спору повинні бути застосовані згідно положень ЦК УРСР.

Відповідно до статті 71 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Чинним до 1 січня 2004 року законодавством не визначено спеціальної позовної давності для вимог про визнання недійсним правочину, тому строк позовної давності про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу від 5 травня 1997 року сплив 5 травня 2000 року, тобто 7 років тому.

Крім того відповідно до Наказу Фонду Державного майна України від 19 серпня 1998 року №1649 “Про затвердження Порядку здійснення державними органами приватизації контролю за виконаннями умов договорів купівлі-продажу державного майна”, регіональні відділення ФДМ України повинні були згідно пункту 1.4.1 вказаного Порядку проводити щорічну перевірку 100% договорів купівлі-продажу державно го майна.

Тому судова колегія вважає, що позивач пропустив строк позовної давності з власної провини.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, місто Дніпропетровськ, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від  14 червня 2007 року у справі №30/236-07, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Господарського суду України.

Головуючий                                                            П.П. Павловський

Судді                                                                                В.В. Швець

О.В. Чус