ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

28.03.07
Справа  № 18/263

Львівський апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого-судді
Процика Т.С.

суддів
Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавної
податкової інспекції (далі ДПІ) у Рівненському районі  від 20.01.2007р. № 672/10-15

на постанову          Господарського суду Рівненської  області від 10.01.2007 р.

у справі
№ 18/263

за позовом           Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, с. Диків, хутір Морчуківський Рівненського
району

до відповідача:
ДПІ у Рівненському районі, м. Рівне

про           визнання
нечинним податкового повідомлення-рішення

за участю представників:

від позивача
-          ОСОБА_2 -
представник;  ОСОБА_3- представник;

від відповідача  -
Слесарчук О.П. -
завідувач юридичним сектором; Давидович В.М.-старший державний
податковий ревізор-інспектор; Карпенко Т.В.- головний  державний податковий  ревізор-інспектор;

Особам, які беруть участь у справі,
права і обов'язки, передбачені ст.49,51,59 Кодексу адміністративного
судочинства України, роз'яснено.

Постановою Господарського суду
Рівненської області від 10.01.2007р. у даній справі, суддя Гудак А.В., позов
задоволено, визнано нечинними податкові повідомлення-рішення № /3 від
08.11.06., № /3 від 08.11.06.

Рішення суду мотивоване тим
зокрема, що  податковим органом
неправильно обчислений оподатковуваний дохід, не взято до уваги, що кошти,
залучені платником податку на підставі договору комісії та інших
цивільно-правових договорів, що не передбачають права власності на такі кошти,
не підлягають оподаткуванню; оподаткуванню підлягає сума коштів яку суб'єкт
одержав як винагороду (плату) за виконані зобов'язання; аванс  на виконання передбачених  договором дій
не є доходом повіреного і не підлягає включенню до валового доходу.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, як такою, що прийнята
на підставі невірного застосування
норм матеріального права, не дослідженням доказів, які мають значення
для правильного вирішення спору, надання невірної оцінки встановленим
обставинам справи, ДПІ у Рівненському районі, відповідачем у справі, подано
апеляційну скаргу, в якій  вона просить
скасувати постанову  Господарського суду
Рівненської області від 10.01.2007 р. по справі
№ 18/263 повністю та прийняти нову постанову, якою в позові  приватного підприємця ОСОБА_1 про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень -відмовити.

У запереченні на апеляційну скаргу
позивач вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, а скаргу
апелянта -безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Представники сторін у судовому
засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в
апеляційній скарзі та у запереченні на апеляційну скаргу, а також у поясненнях,
наданих у судовому засіданні.

Обставини, що мають значення для
справи, які встановлені судом першої інстанції.

ДПІ у Рівненському районі проведено
планову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства СПД
-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2003р. по 31.12.2005 р., валютного
законодавства за період з 01.06.2005р. по 31.12.2005 р., про що складено акт
перевірки №11 від 10.04.2006р..

За результатами перевірки
податковим органом виявлені порушення податкового законодавства: включення в
декларації про доходи перекручених даних, що привело до зниження  оподатковуваного доходу за 4-3 кв. 2005 року
на 640576,60 грн., чим порушено ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України  "Про прибутковий податок з
громадян" № 13-92 від 16.12.1992р.(із змінами і доповненнями), внаслідок
чого СПД  ОСОБА_1 за результатами
перевірки донараховано до сплати суму податку з доходів (від здійснення
підприємницької діяльності) -за 3-4 кв. 2005р. 83274,96грн.

За результатами перевірки
дотримання вимог Закону України "Про податок на додану вартість" №
168/97-ВР від 03.04.1997р. (із змінами і доповненнями) порушено абз.3 п.4.7 ст.4,п.п.7.4.7
п.7.2 ст.7, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 даного Закону, внаслідок чого підприємцю
ОСОБА_1 донараховано до сплати податок
на додану вартість на загальну суму 111266 грн., а саме : за червень
2005 року в сумі 81790 грн., за серпень 2005року в сумі 26791 грн., за жовтень
2005року в сумі 1975 грн., за грудень 2005року в сумі 710 грн. Перевіркою за
вересень 2005 року зменшено бюджетне відшкодування на суму 799 грн.

Загальна сума податків,
донарахованих за наслідками перевірки, становить 194540,46 грн.

За результатами проведення
перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення :№
000001750/0 від 19.04.2006р., яким донараховано ПДВ в сумі 166899,00 грн., в
т.ч.: штрафні (фінансові )санкції в сумі 55633,00 грн.; № /0 від
19.04.2006р., яким  донараховано податок
на доходи фізичної особи в сумі 83274,96 грн.

В процесі адміністративного
оскарження податкове повідомлення-рішення №00001750/0 від 19.04 2006 р.  ДПІ у Рівненському районі  було скасоване в частині 79651 грн. ПДВ, а в
іншій частині 187248 грн. донараховано ПДВ, в т.ч. 31615 грн. основного платежу
та 55633 грн. штрафної (фінансової) санкції залишено без змін.

При подальшому адміністративному
оскарженні скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення,
прийняті за їх наслідками, зокрема № 0000/1750/3 від 08.11.2006 та №
/3 від 08.11.2006р. залишені без змін .

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників сторін у судовому
засіданні, суд встановив наступне.

Згідно із ст.69 КАС України
доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги
і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають
значення  для правильного вирішення
справи.

Відповідно до п. 1, п.4 ст. 70 КАС
України належними  є докази, які містить
інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути

підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Приватним підприємцем ОСОБА_1
згідно договорів доручення (комісії), укладеними з фізичними особами за період
3-4 квартали 2005року на закупку для них легкових автомобілів по замовленню,
надавалися згідно дилерських угод по поставці, демонстрації, реалізації та
зберіганню автомобілів з ТзОВ
"Трініті", м. Київ, ПП "Сфера-Авто", м. Київ та
ТзОВ  "Торговий дім
"Старком", м. Київ.

Відповідно до умов вищевказаних
договорів за виконану роботу ПП ОСОБА_1визначено винагороду в розмірі 1000 грн.
за один автомобіль, яка включена в загальну вартість автомобіля.

Згідно із ст.1000 Цивільного
кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої сторони певні юридичні дії. Правочин,
вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки
довіритиля.

Згідно ст. 1002  ЦК України
за договором доручення одна сторона (повірений) має право на плату за
виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо  інше не встановлене договором або законом.

Тобто, довіритель зобов'язаний,
якщо інше не передбачено договором, забезпечити довіреного коштами, необхідними
для виконання доручення та відшкодовувати
повіреному фактичні витрати, які були необхідні для виконання доручення.
Крім того, за виконання зобов'язань, передбачених умовами договору, повірений
отримує відповідну плату(винагороду) від довірителя, розмір якої  обов'яково повинен  бути визначений у договорі.

Згідно п.7.9 ст.7 Закону України
"Про оподаткування прибутку підприємств" кошти, залучені платником
податку на підставі договору комісії та інших цивільно-правових договорів, що
не передбачають права власності на такі кошти, не підлягають оподаткуванню.
Оподаткуванню підлягає сума коштів, яку суб'єкт одержав як винагороду (плату)
за виконані послуги.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб" доходом фізичної особи
є сума будь-яких коштів, одержаних платником податку у власність або
нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду
з різних джерел  як на території України,
так і за її межами.

Державною податковою адміністрацією
України 03.07.2006р № 3625/Д/17-0415 надано роз'яснення щодо здійснення
оподаткування доходів від здійснення посередницькою діяльністю за договорами
доручення, зокрема СПД ОСОБА_1

У роз'ясненні зазначено, що
відповідно до ст. Закону України "Про податок з доходів фізичних
осіб" від 22.05.2003р. № 889-ІУ (далі -Закон) оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи,
здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих
питань( з урахуванням вимог цього пункту), яким є ІV розділ Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1993р. № 13-92 "Про прибутковий податок з
громадян"( далі -Декрет).

П.1. ст.13 даного Декрету
передбачено, що оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітній податковий
період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності
без створення юридичної особи.

Відповідно до 4.2 ст.1000
Цивільного Кодексу України договором доручення може встановлюватись виключне
право повіреного на вчинення від імені та за рахунок повірителя всіх або
частини юридичних дій.

Отже, доходом повіреного, суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, є лише винагорода, виплачена їй за
виконання договору, а аванс на виконання передбачених договором дій не є її
доходом і відповідно не підлягає оподаткуванню.

Відповідно до п.п. 7.9.1 п.7.9.
ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від
22.05. 1997 № 283/97 (із змінами і доповненнями), не включаються до валового
доходу і не підлягають оподаткуванню кошти на майно, залучені платником податку
у зв'язку  з залученням, в т.ч. коштів на
підставі цивільно-правових договорів, що не передбачають передачі права
власності.

Господарським судом Рівненської області встановлено, що платником і
податковим органом  методологічно
неправильно обчислювався оподатковуваний дохід, так як до складу валового
доходу віднесено суму обсягів податкових зобов'язань без ПДВ за липень-грудень 2005
року, а не фактично отриману суму  доходу
на розрахунковий рахунок за період, що перевірявся. До складу валових витрат
позивача віднесено суму вартості всіх автомобілів, за які отримано оплату від
покупців на розрахунковий рахунок, що суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"  від 26.12.1992р. № 13-92, оподаткованим
доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (
виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не
підтверджуються документально, то вони враховуються податковим органом при
проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною
податковою інспекцією України з погодженням з Міністерством економіки України
та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом
України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Інструкції
"Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю", затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 р.№12 (із змінами та доповненнями), зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України від 09.06.0993р. №64: до складу витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені
витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва(обігу)  або підлягають амортизації згідно з Законом
України "Про оподаткування прибутку підприємств" .

Як вбачається з матеріалів справи,
документально підтверджені витрати подавалися позивачем  в ході перевірки. Однак, податковим органом
необґрунтовано виключено зі складу валових витрат суми ПДВ в складі інших
витрат, що сприяли отриманню доходу в даному періоді (1958,68грн); витрати по вартості
20 шт. довідок-рахунків по накладній № 2695 від 19.07.2005р. з Департаменту ДПІ
України, що не вплинули на отримання доходу в 3-4 кв. 2005 року(-212,00грн.);
витрати по послугах оформлення ВМД по ввозу на митну територію України тих
автомобілів, що станом на 01.01.2006р. не реалізовані і в формуванні доходу 3-4
кв. 2005р. участі не приймали (-1190,00грн.). Також із складу витрат виключена
сума витрат, що непідтверджена відповідними бухгалтерськими документами,
сплатою та  доцільністю врахування як витрат,
що сприяли доходу за  ІІ-е півріччя
2005року (-141652,03 грн.).

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами проведеної перевірки, чиста сума зобов'язань по ПДВ за період з
червня по грудень 2005 року не відповідає задекларованим даним в кожному місяці
через некваліфіковане ведення позивачем податкового обліку податку на додану
вартість.

Відповідно до абз.3 п. 4.7 ст.4
Закону України "Про податок на додану вартість"у разі, коли платник
податку здійснює діяльність з продажу товарів, отриманих в межах договорів комісії
(консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових
договорів, що уповноважують такого платника податку (далі-комісіонера)
здійснювати продаж товарів від імені та за дорученням  іншої особи (далі-комітента) без передання права
власності на такі товари, базою оподаткування
є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим
законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена
правилами, встановленими п.7.3.с.7 цього Закону, а датою збільшення суми
податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь
комітента або надання останньому інших видів компенсації вартості зазначених
товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата
отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Відповідно  даних, зазначених в деклараціях платника по
ПДВ за червень-грудень 2005року, за даними перевірки податкового органу,
останнім не врахована сума податкового кредиту за червень 2005р. -256536 грн.,
сума заниження суми податкового зобов'язання по ПДВ-616298 грн., за вересень
2005 року-не врахована 15194 грн., сума податкового кредиту не враховано за
листопад 2005р.- 486646 грн., всього за червень-грудень 2005р. зобов'язань
склали-1825566 грн., податковий кредит-2740103 грн., чиста сума зобов'язань має
від'ємне значення-914537 грн. Задекларовано платником від'ємне значення ПДВ на
5605 грн.

Отже, податковим органом не
враховано суми завищення сум податкових зобов'язань по ПДВ, що привело до
безпідставного донарахування основного платежу по ПДВ та застосування штрафних
(фінансових)санкцій.

Відповідно до п.1 ст.10 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні" однією із функцій
податкового органу є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю
повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), а
також при проведенні планової документальної перевірки.

Відповідно до п.п.4.2.2.п.4.2. ст.4
Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі,
якщо дані документальних перевірок, результатів діяльності платника податків
свідчать про заниження або завищення суми його податкових зовов'язань,
заявлених в податкових деклараціях.

Львівський апеляційний суд
погоджується з висновком Господарського суду Рівненської області, що за ті
звітні періоди, за які проведено перевірку, уточнена декларація подаватися не
повинна, оскільки всі помилки мають бути виявлені в ході перевірки, тобто при
здійсненні  податковим органом розрахунку
суми податкового зобов'язання повинні бути враховані факти як зниження, так і
завищення платником податкових зобов'язань.

Згідно із ст. 86 КАС України суд
оцінює  докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному,
повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем доведено помилковість
нарахувань контролюючим органом податкових зобов'язань по податку на додану
вартість та податку з доходів фізичних осіб та застосованих штрафних
(фінансових) санкцій.

Відповідачем не подано у
встановленому законом порядку належних і допустимих доказів, які б достовірно
підтверджували доводи, викладені в апеляційних скаргах, та обґрунтовували
правомірність прийняття оспорених податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищенаведене,
апеляційний господарський суд вважає постанову Господарського суду Рівненської
області такою, що прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального
права, і відповідно такою, що скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Львівський
апеляційний господарський суд  УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін.

Дана ухвала  набирає законної сили і може бути оскаржена в
порядку  і строки, визначені ст. ст. 212,
254 Кодексу адміністративного судочинства України

Дана ухвала  складена в
повному обсязі  11.10.2007р.

Головуючий-суддя                                                                     Процик
Т.С.

суддя
Галушко Н.А.

суддя                                                                     Юрченко Я.О.