СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 листопада 2007 року

м. Севастополь                      Справа № 20-12/034

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Черткової І.В.,

суддів
Волкова К.В.,

Щепанської О.А.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2,
довіреність №  70 від 23.01.07;

відповідача:
Гінтєр Крістіна Федорівна, довіреність №
11/10-011/2007   від 24.05.07;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя на
постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Харченко І.А.) від 20.09.2007 у справі №
20-12/034

за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до
Державної податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя (вул.
Пролетарська, 24, місто Севастополь, 99014)

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
міста Севастополя від 20.09.2007 у справі № 20-12/034 позов суб'єкта
підприємницької діяльності
ОСОБА_1задоволено.

Визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Гагарінському районі
міста Севастополя від 31.08.2006 № 112620/0. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача 3,40 грн судового збору.

Постанова мотивована тим, що
податковий кредит сформований на належним чином оформлених податкових
накладних, а тому донарахування податку на додану вартість та застосування
фінансових санкцій є  неправомірним.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену постанову
скасувати, у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що податкові накладні товариства з обмеженою відповідальністю „Дінал” не
оформлені згідно з діючим законодавством уповноваженою особою, а тому не можуть
бути підставою для включення ціни придбання товару до податкового кредиту.

У судовому засіданні відповідач
підтримав свої вимоги.

Представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду залишити без змін.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 суддю Горошко
Н.П. замінено на суддю Волкова К.В.

Переглянувши постанову суду
відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова
колегія встановила наступне.

Державна податкова адміністрація у
місті Севастополі провела перевірку суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні
фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою
відповідальністю „Дінал” за період з 01.07.2003 по 01.02.2006, за результатами
якої складено акт № 1431/10/35-004/ (а. с. 9).

На підставі зазначено акту Державна
податкова інспекція у Гагарінському районі міста Севастополя 31.08.2006
прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення №
112620/0 про донарахування за порушення підпунктів 7.2.1, 7.2.4 пункту 7.2,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану
вартість” податку на додану вартість у сумі 12 183, 36 грн та застосування
фінансових санкцій у сумі 6 091, 68 грн на підставі підпункту 17.1.3 пункту
17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” (а. с. 8).

Підставою для донарахування податку
на додану вартість та застосування фінансових санкцій у зазначених сумах стали
наступні обставини.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1отримав від товариства з обмеженою відповідальністю „Дінал” транспортні
послуги на загальну суму 94 220, 00 грн (у тому числі податок на додану
вартість у сумі 15 703, 36 грн). На зазначену суму товариство з обмеженою
відповідальністю „Дінал” виписало податкові накладні.

В акті перевірки (а. с. 12)
зазначено, що суми податку на додану вартість за вказаними податковими
накладними товариства з обмеженою відповідальністю „Дінал” включені позивачем
до складу податкового кредиту в липні -листопаді 2003 року, відображені в Книзі
обліку придбання товарів (робіт, послуг) та відповідають даним податкових
декларацій з податку на додану вартість.

Позивачем не надано суду
витребувані первинні документи, що підтверджують фінансово-господарські
взаємовідносини з товариством з обмеженою відповідальністю „Дінал”, у зв'язку з
їх пропажею, про що свідчить довідка Управління МВС України у місті Севастополі
(а. с. 91). Враховуючи, що відповідачем не оскаржується фактична оплата
позивачем податку на додану вартість у сумі 15 703, 36 грн у складі вартості
транспортних послуг, судова колегія вважає цей факт належно встановленим.

В акті перевірки зазначено, що
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1безпідставно включено до складу
податкового кредиту податок на додану вартість на підставі податкових накладних
товариства з обмеженою відповідальністю „Дінал”, оскільки рішенням
Святошинського районного суду міста Києва від 26.04.2005 установчі документи
товариства з обмеженою відповідальністю „Дінал” визнані недійсними з моменту
реєстрації (з 05.12.2002), свідоцтво платника податку на додану вартість
визнано недійсним з моменту його внесення до реєстру платників податку (з
25.12.2002) (а. с. 87).

Відповідно до пункту 1.7 статті 1
Закону  України "Про податок на
додану вартість", в редакції Закону України на момент виникнення спору,
податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Відповідно до
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 того ж Закону податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків
у звітному періоді у зв'язку  з
придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься  до складу валових витрат виробництва
(звернення) і основних фондів або нематеріальних активів, які підлягають
амортизації.

Відповідно до підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою
виникнення права платника  податку  на
податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата  списання
коштів  з  банківського
рахунку платника податку  в  оплату
товарів   (робіт,   послуг),
дата   виписки відповідного  рахунку
(товарного  чека)  -
в  разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата  отримання
податкової накладної,  що
засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 зазначеного Закону передбачено, що не дозволяється включення у
податковий  кредит будь-яких витрат  зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними  або  митними деклараціями, а при  імпорті робіт (послуг) - актом робіт (послуг)
або банківським документом, який підтверджує перерахування коштів в оплату
вартості  таких робіт (послуг).

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Дінал” було зареєстровано як платник податку на додану
вартість з 25.12.2002 (а. с. 86). Рішенням Святошинського районного суду міста
Києва від 26.04.2005 визнано недійсними установчі документи товариства з
обмеженою відповідальністю „Дінал” з моменту реєстрації (з 05.12.2002) та
свідоцтво платника податку на додану вартість з моменту його внесення до
реєстру платників податку (з 25.12.2002) (а. с. 87). Ухвалою апеляційного суду
міста Києва від 16.11.2006 рішення Святошинського районного суду міста Києва
від 26.04.2005 скасовано, справа направлена на новий розгляд (а. с. 41).
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24.04.2007 у справі №
2-490-2007 р. провадження у справі закрито, оскільки діяльність  товариства з обмеженою відповідальністю
„Дінал”  припинена (а. с. 46). Актом
Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва № 43 від
14.01.2006 анульовано Свідоцтво про реєстрацію товариства з обмеженою
відповідальністю „Дінал” як платника податку на додану вартість (а. с. 89).

Але на дату здійснення
господарських операцій та видачі податкових накладних товариство з обмеженою
відповідальністю „Дінал” було зареєстровано належним чином як платник податку
на додану вартість. Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій України станом на 20.06.2006  товариство з обмеженою відповідальністю
„Дінал” ще  значиться у реєстрі (а. с.
90).

Відповідно до підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” особи,
зареєстровані як платники податку, мають виключне право на нарахування податку
та складання податкових накладних.

Таким чином, податковий кредит
позивачем був сформований на підставі належним чином оформлених податкових
накладних, виписаних особою, яка на момент здійснення господарських операцій
була зареєстрована як юридична особа та як платник податку на додану вартість.

Визнання недійсними установчих
документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на
додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність усіх угод, укладених
з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного
реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими
операціями податкових накладних.

За таких обставин покупець не може
нести відповідальність як за несплату податків продавців, так і за можливу
недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за
умови необізнаності покупця щодо такої.

Наступне задоволення позову
стосовно особи, що не сплачувала податки, але була зареєстрована платником
податку на додану вартість, при встановленні судом факту здійснення
господарської операції, внаслідок якої видана належно оформлена податкова
накладна, і необізнаності платника податку-покупця з обставинами, які могли
бути підставами для вимог до його контрагентів про припинення юридичної особи
або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, не може
бути підставою для покладення відповідальності за несплату податку на додану
вартість не на продавця, а на покупця.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону
України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців”, якщо  відомості,  які
підлягають  внесенню до Єдиного
державного реєстру,  є недостовірними і
були внесені до нього,  то третя особа
може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа  не
може посилатися на них у спорі у разі,
якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Не може тягнути за собою покладення
відповідальності за несплату податку на додану вартість не на продавця, а на
покупця при здійснення господарської операції, внаслідок якої видана податкова
накладна, після задоволення позову про припинення юридичної особи або
припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, при
необізнаності покупця з обставинами, які могли бути підставами для наведених
позовних вимог, коли запис про таке припинення не було здійснено в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в
установленому законодавством порядку на дату укладення договору чи дату
здійснення господарської операції.

За змістом підпункту “б” підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях. Тобто,
податкове зобов'язання може нараховуватись лише платнику податку, яким
покупець, за наведених обставин, не є.

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1
Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку - особа, яка
згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту
10.1 статті 10 того ж Закону, відповідають за дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2. статті 10 зазначеного
Закону).

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі
ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану вартість та накладати фінансові санкції на
покупця при несплаті цього податку постачальником, оскільки чинне законодавство
не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

А тому донарахування податку на
додану вартість у сумі 12 183, 36 грн є неправомірним. Оскільки податок на
додану вартість нарахований неправомірно, то застосування фінансових санкцій у
сумі 6 091, 68 грн не відповідає чинному законодавству.

Позовні вимоги про визнання
нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Гагарінському районі міста Севастополя № 112620/0 від 31.08.2006 підлягають
задоволенню.

З огляду на викладене, судова
колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню
без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 195, пунктом 1
частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1статті 205, статтями 206,
254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Гагарінському районі міста Севастополя залишити без
задоволення.

2. Постанову господарського суду
міста Севастополя від 20.09.2007 у справі № 20-12/034 залишити без змін.

Ухвала набирає   законної
сили  з  моменту
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя                                        І.В.
Черткова

Судді
К.В. Волков

О.А. Щепанська