КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2007                                                                                           № 42/127

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача – Пац В.О. – юрист,

від відповідача – Баган Т.Г. – юрист,

від третьої особи – представник не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Будинок відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.04.2007

у справі № 42/127

за позовом                               Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до                                                   Будинок відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами

про                                                  стягнення боргу, ціна позову 3780000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.04.2007р. у справі № 42/127 позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволені у повному обсязі, стягнуто з Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами на користь НАК «Нафтогаз України»  3 780 000 грн. боргу, 25 500 грн. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Зокрема скаржник стверджує, що договір позики, що міститься в договорі № 19 від 05.09.2001р. є недійсним так як не відповідає вимогам закону. Також він зазначає, що роботи по благоустрою на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа» підрядником не проводились.

До того ж, апелянт вважає наявні в матеріалах справи платіжні доручення, якими начебто були перераховані позивачем третій особі грошові кошти, в якості оплати за підрядні роботи, є неналежними доказами, так як в них в графі призначення платежу зазначено «перерахування фінансової допомоги  згідно додатку 1 до договору №19 від 05.09.2001р.», а не оплата за підрядні роботи за договором №19 від 05.09.2001р.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне:

Як було з’ясовано судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження при розгляді апеляційної скарги, 5 вересня 2001 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (позивачем), Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами (відповідачем) та Державним підприємством «Державна база матеріально-технічного забезпечення» (третьою особою) було укладено договір № 19 на виконання робіт по благоустрою на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, 7 вересня 2001 р. додаткову угоду № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 4.1.1. договору № 19 від 05.09.2001р. позивач зобов’язався надати відповідачу безвідсоткову фінансову допомогу на зворотній основі строком на 5 років шляхом перерахування коштів у розмірі 3 780 000 грн. третій особі в рахунок оплати виконаних підрядних робіт по благоустрою на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа».

В свою чергу відповідач, згідно п. 4.2.10 договору № 19 від 05.09.2001р. зобов’язувався повернути позивачу в повному обсязі суму безвідсоткової фінансової допомоги протягом п’яти років.

На виконання умов договору позивач перерахував третій особі 3 780 000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 6119 від 13 листопада 2001, 6644 від 30 листопада 2001 р., 6776 від 5 грудня 2001 р., 128 від 10 січня 2002 р., 274 від 18 січня 2002 р., 274 від 4 лютого 2002 р.

7 лютого 2007 р. позивач пред’явив відповідачу вимогу про сплату суми позики.

Відповідач, взяті на себе зобов’язання не виконав, грошові кошти в сумі 3 780 000 грн. позивачу не повернув.

У зв’язку з чим, останній був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом.

Дослідивши договір № 19 від 05.09.2001р. колегія суддів прийшла до висновку, що між сторонами по справі в частині зобов’язань з передачі та повернення коштів виникли відносини з договору позики, врегульовані гл. 32 ЦК УРСР та, відповідно, гл. 60 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до вимог п. 10 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 р. до спірних правовідносин застосовуються правила про відповідальність за порушення договору, встановлені цим Кодексом.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору  та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності  таких умов  та вимог  - відповідно до звичаїв ділового обороту  або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 п. 3 ст. 833 ЦК України користувач зобов’язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Тобто в даному випадку відповідач, як користувач, повинен повернути позивачу (позичкодавцю)   грошові кошти  в сумі 3 780 000 грн. в строк передбачений договором.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надано доказів повернення суми позики, колегія вважає, що  з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3780000 грн. боргу.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на те, що договір № 19  від 05.09.2001р. є недійсним так як не відповідає нормам цивільного законодавства, оскільки даний договір не визнаний недійсним в судовому порядку, а тому відсутні підстави вважати його таким.

Доводи апелянта щодо невиконання третьою особою в повному обсязі підрядних робіт за спірним договором також залишаються по заувагою, оскільки невиконання таких робіт ніяким чином  не впливають на обов’язок відповідача повернути позивачу позичені грошові кошти.

До того ж відповідно до п. 4.2.10 договору № 19 від 05.09.2001р. відповідач повинен повернути позивачу в повному обсязі суму безвідсоткової фінансової допомоги протягом п’яти років, не залежно від того, в якому обсязі виконані підрядні роботи третьою особою та чи виконані вони взагалі.

Щодо платіжних доручень № 6119 від 13 листопада 2001, № 6644 від 30 листопада 2001 р., № 6776 від 5 грудня 2001 р., № 128 від 10 січня 2002 р., № 274 від 18 січня 2002 р., № 274 від 4 лютого 2002 р., якими були перераховані НАК «Нафтогаз України» ДП «Державна база матеріально-технічного забезпечення» грошові кошти в сумі 3 780 000 грн., то суд апеляційної інстанції вважає їх належними доказами, оскільки ці кошти перераховувались згідно договору № 19 від 05.09.2001р. та додатку 1 до нього, предметом якого є виконання робіт по благоустрою на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа». Таким чином є всі підстави вважати, що кошти були перераховані позивачем як оплата за підрядні роботи за  договором № 19 від 05.09.2001р.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2007р. у справі № 42/127 залишити без змін, а апеляційну скаргу Будинку відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами – без задоволення.

2.             Матеріали справи № 42/127 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

14.08.07 (відправлено)