ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 1/4355

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Гулової А.Г.

суддів:                                                                        Пасічник С.С.

Щепанської Г.А.

при секретарі                                                            Кулик О.А. ,

за участю представників сторін:

від позивача:     Левковича В.Ю. (довіреність №41-06 від 19.10.2006 року),

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Украгро НПК", м.Жашків Черкаської області

на рішення господарського суду Житомирської області

від "22" лютого 2007 р. у справі № 1/4355 (суддя Сичова О.П.)

за позовом Закритого акціонерного товариства "Украгро НПК", м.Жашків Черкаської області

до Відкритого акціонерного товариства "Червонський цукровик", смт. Червоне Андрушівського району Житомирської області

про стягнення 3568,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 22.02.2007р. у справі №1/4355 в позові Закритого акціонерного товариства "Украгро НПК", м.Жашків Черкаської області до Відкритого акціонерного товариства "Червонський цукровик", смт.Червоне Андрушівського району Житомирської області про стягнення 3568,26 грн. відмовлено.

Вважаючи, що рішення місцевим господарським судом прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить дане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає наступне:

- господарський суд першої інстанції вважає, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та їх розмір має вказуватись в договорі та бути однією із умов договору відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, однак, такий висновок суду є необґрунтованим, оскільки ст. 536  Цивільного кодексу України передбачає, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється не лише договором, а й законом або іншим актом цивільного законодавства. Так, місцевий господарський суд не застосував норми "Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення", зокрема п.67 Розділу VII цього положення передбачає сплату відсотків при розрахунках за продукцію за час користування;

- твердження суду про те, що згідно із ст. 536 Цивільного кодексу України законодавець встановлює можливість сплати процентів лише за користування чужими коштами, а кошти, що були сплачені за поставлений товар, з моменту виникнення обов'язку оплатити поставлений товар і до моменту фактичної сплати були у власності відповідача, не відповідає обставинам справи, оскільки в процесі судового розгляду позивач посилався на те, що в результаті набрання законної сили рішенням господарського суду Житомирської області по справі №4/311 про стягнення заборгованості позивач володіє незаперечним доказом користування відповідачем грошовими коштами позивача без достатньої правової підстави за весь період з моменту виникнення прострочення до моменту фактичного стягнення суми заборгованості, в тому числі в порядку виконавчого провадження.

На думку позивача, при винесенні рішення судом першої інстанції порушено принцип об'єктивності розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача не надав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, надавши відповідні пояснення. Просив рішення господарського суду Житомирської області від 22.02.2007р. у даній справі скасувати та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Відповідач свого представника на виклик в судове засідання не направив. Про причини нез'явлення представника відповідача суд апеляційної інстанції не повідомлено.

Зважаючи на те, що про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги відповідач був повідомлений належним чином (ухвалу про призначення розгляду справи на 23.10.2007р. було надіслано відповідачу рекомендованим листом згідно реєстру відправки рекомендованої кореспонденції від 30.07.2007р.), те, що за змістом ст.96 Господарського процесуального кодексу України подання письмового відзиву є правом, а не обов'язком особи, а також, враховуючи положення ст.101 цього Кодексу про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, колегія суддів визнала можливим здійснювати перегляд справи за відсутності письмового відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, а також без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги позивача, перевіривши матеріали справи та юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

01.09.2005р. між Закритим акціонерним товариством "Украгро НПК" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Червонський цукровик" (покупець) був укладений договір поставки №Червон-цук.1/1.09.05 (а.с.10-12), згідно п.1.1 якого постачальник зобов’язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити мінеральні добрива.

Пункт 8.3. договору передбачає, що за несвоєчасну оплату товару відповідач зобов’язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу мінеральних добрив на загальну суму 633728 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями про приймання вантажу (а.с.16-22).

Відповідач свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.03.2006р. у справі №4/311 за участю цих же сторін було встановлено факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання перед позивачем щодо повної та своєчасної оплати вартості товару та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Червонський цукровик" на користь Закритого акціонерного товариства "УкрАгро НПК" - 33728 грн. 00 коп. боргу (а.с.33).

17.11.2006р. Закрите акціонерне товариство "Украгро НПК" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення на його користь з Відкритого акціонерного товариства "Червонський цукровик" 3568,26 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на підставі ст.536 Цивільного кодексу України.

У запереченнях на відзив (а.с.53-54) представник позивача навів додаткове обґрунтування позовних вимог.

Вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 3568,26 грн. процентів за користування чужими коштами мотивована посиланням на                        ст. 692 Цивільного кодексу України, яка передбачає право продавця вимагати сплати процентів за користування чужими грошовими коштами у разі прострочення оплати товару покупцем, ст. 536 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства та на ст. 198 Господарського кодексу України, яка передбачає сплату відсотків (процентів) за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин, у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Таким чином, на думку позивача, відповідач зобов'язаний сплатити відсотки за користування грошовими коштами (ст. 536, 692 ЦК України, ст. 198 ГК України) за період від дня коли товар мав бути оплаченим до дня його фактичної оплати.

При визначенні розміру процентів за користування чужими грошовими коштами позивач виходив з положень ст. 1048 ЦК України, згідно якої розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором позики, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України.

Як зазначалося вище, господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Мотивуючи рішення, місцевий господарський суд не погодився з позицією позивача щодо нарахування процентів у розмірі, визначеному ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з таким висновком місцевого господарського суду погоджується, враховуючи наступне.

Згідно п.5.1. договору поставки №Червон-цк.1/1.09.05 від 01.09.2005р. покупець здійснює оплату вартості товару шляхом переведення коштів у національній валюті України на банківський рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури, наданого постачальником, та на умовах, викладених в додатках до договору. Пункт 3 додатків №№1,2 від 17.09.2005р. та №3 від 01.11.2005р. (а.с.13-15) передбачає 100% оплату товару по факту його відвантаження протягом трьох днів, згідно виставленого постачальником рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи у період з 17.09.2005р. по 05.11.2005р. (включно) позивач поставив відповідачу мінеральні добрива на загальну суму 633728,00 грн. згідно із квитанціями про приймання вантажу №32149983 від 17.09.05, №32149984 від 17.09.,05, №32149985 від 19.09.05, №32149987 від 19.09.05, №32295830 від 29.09.05, №32295829 від 29.09.05, №32466841 від 05.11.05 (а.с.16-22). Однак, відповідач лише частково розрахувався за поставлений товар.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.3 ст.692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ч. 1 ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частина друга вказаної статті визначає, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом зазначеної статті Цивільного кодексу України проценти за користування чужими коштами є саме платою за користування грошовими коштами, а не санкцією за невиконання зобов’язань на відміну від приписів ст.625 Цивільного кодексу України.

Дана норма має диспозитивний характер, тобто сторони вправі вказати у договорі розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Однак, сторони у даній справі уклали договір, в якому передбачили прийнятні для них умови, при цьому, не погодивши нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

Посилання позивача при визначенні розміру процентів на                               ст.8, ст.1048 Цивільного кодексу України "Проценти за договором позики", в частині першій якої зазначено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, безпідставні, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі із договору поставки, регулюються відповідними нормами книги п'ятої Цивільного кодексу України (розділи І "Загальні положення про зобов'язання", ІІ "Загальні положення про договір", параграф 1 "Загальні положення про купівлю-продаж", параграф 3 "Поставка" глави 54 "Купівля-продаж" підрозділу І "Договірні зобов'язання" розділу ІІІ "Окремі види зобов'язань) та відповідними нормами Господарського кодексу України, зокрема, розділів                      IV "Господарські зобов'язання", V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання", параграфу 1 "Поставка" глави 30 "Особливості правового регулювання господарсько-торговельної діяльності", розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання".

Враховуючи наведене, господарський суд Житомирської області правомірно дійшов висновку, що проценти за користування чужими грошовими коштами та їх розмір має вказуватись в договорі та бути однією із його умов.

Таким чином, вказана обставина позбавляє позивача права ставити питання про їх стягнення.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції п.67 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення слід зазначити, що, обґрунтовуючи позов в частині розміру процентів, позивач на вказані норми зазначеного Положення не посилався.

Крім того, п.67 Положення, яким передбачено оплату винною стороною (постачальником або покупцем) 5% річних за користування безпідставно отриманими коштами при розрахунках за продукцію, розміщено в розділі VIII "Майнова відповідальність" Положення, що свідчить про те, що проценти за користування безпідставно отриманими коштами є санкцією за невиконання зобов'язань за договором поставки.

Решта доводів апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки не являються підставою для скасування оскарженого рішення місцевого суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області у справі №1/4355 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.  101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 22 лютого 2007 року у справі №1/4355 залишити без змін, а апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Украгро НПК" - без задоволення.

2. Справу №1/4355 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя                                                                 Гулова А.Г.

судді:

Пасічник С.С.

Щепанська Г.А.

віддрук.

1 - до справи

2,3 - сторонам

4 - в наряд