СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

27 серпня 2007 року
Справа № 2-25/10768-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової О.Л.,

суддів                                                                      Маслової З.Д.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

без участі представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Беллатрікс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Маргарітов М.В.) від 16 серпня 2005 року по справі № 2-25/10768-2005

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а,Сімферополь,95017)

до           товариства з обмеженою відповідальністю "Беллатрікс" (вул. Кірова, 54а, а/с5,Керч,98312)

про стягнення 12680,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з  позовом про стягнення  з товариства з обмеженою відповідальністю „Беллатрікс” штрафних санкцій у сумі 12680 грн. за недотримання нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2004 році.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем  вимог Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” у частині забезпечення працевлаштування інваліду на 1 робочому місці.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 серпня 2005 року (суддя Маргарітов М.В.) у справі № 2-25/10768 позов задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто 12680 грн. штрафних санкцій за нестворення робочого місця  для працевлаштування інваліда у 2004 році, а також судові витрати.

Судове рішення обґрунтовано тим, що  статтею 19 Закону України „“Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” передбачений для підприємств обов’язок забезпечувати працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць відповідно до нормативів, однак відповідач цей обов’язок у 2004 році не виконав, за що правомірно був залучений до відповідальності у вигляді штрафних санкцій відповідно до статті 20 вищевказаного Закону України.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити, так як, на його думку,  рішення суду прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що він не допустив порушень Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, так як створив одно робоче місце для працевлаштування інвалідів, усно повідомив про це центр зайнятості, однак на роботу інваліди направлені не були. Також відповідач зазначив, що відповідно до статті 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” штрафні санкції сплачуються з прибутку підприємства, однак у 2004 році у відповідача прибутку не було.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2005 року  (головуючий суддя Лисенко В.А., судді Антонова І.В., Заплава Л.М.) апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю „Беллатрікс” була задоволена, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 серпня 2005 року скасовано, у позові відмовлено.

На постанову Севастопольського апеляційного господарського суду Кримським республіканським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів була подана касаційна скарга.

Постановою Вищого господарського суду України від 17 липня 2007 року касаційна скарга Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів  задоволена часткова, постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2005 року скасована, справа передана до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Підставою для скасування постанови апеляційної інстанції стало розгляд публічно-правового спору не за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Після отримання справи, ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 30 липня 2007 року було відкрите апеляційне провадження по апеляційній скарзі за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою  від 31 липня 2007 року справа призначена до розгляду на 13 серпня 2007 року.

У судове засідання 13 серпня 2007 року представники сторін не з’явилися, відповідач просив розгляд справи відкласти у зв’язку з відрядженням юриста та керівництва підприємства. Клопотання відповідача було задоволено.

У друге судове засідання 27 серпня 2007 року представники сторін не з’явилися повторно. Позивач  просив розгляд справи здійснити без участі його представника, відповідач знов просив розгляд справи відкласти у зв’язку з пізнішим отриманням судової повістки.

Враховуючи викладене, а також те, що явка у судове засідання це право, а не обов’язок сторін,  неприбуття у судове засідання  сторони не  перешкоджає розгляду справи, явка представників сторін не визначалась обов’язковою, у матеріалах справи достатньо доказів, для повного, всебічного та об’єктивного дослідження всіх обставин справи, судова колегія дійшла до висновку, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, справу можливо розглянути у відсутність представників сторін.

Відповідно до вимог статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України  судова колегія,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно Положенню про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26 серпня 2002 року. Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, що діє в складі Міністерства праці й підвідомчий йому, однієї із задач якого є здійснення контролю за дотриманням підприємствами, установами й організаціями всіх форм власності і господарювання нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Зі звіту за формою № 10-ПІ –Звіт про зайнятість і працевлаштування  інвалідів за 2004 рік (а.с. 5), наданому відповідачем до Фонду соціального захисту інвалідів 27 січня 2005 року,  відповідач  у 2004 році мав у штаті 20 чоловік, середньорічна заробітна плата складала 12680 грн. і був зобов’язаний забезпечити у 2004 році для працевлаштування інвалідів 1 робоче місце.

Відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” за  № 875-Х11 від 21 березня 1991 року (в редакції на момент застосування адміністративно - господарських санкцій), для усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та господарювання, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % від загальної вартості працюючих, якщо кількість працюючих від 8 до 25 осіб - встановлюється норматив в кількості 1 робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до пункту 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1995 року за № 314, підприємства розробляють  заходи щодо  створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць.

Пунктом 3 Положення встановлено, що робоче місце інваліду вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Державного нагляду за охороною праці в Україні, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідно до пункту 14 Положення, підприємства, в рамках доведеного до відома нормативу, створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів,  інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні місця та вакантні посади, на яких може використовуватися труд інвалідів.

Із матеріалів справи вбачається (а.с. 45-61), що відповідач  прийняв заходи щодо створення робочого місця для працевлаштування 1 інваліда, провів його атестацію, затвердив посадову інструкцію,  вніс зміни до колективного договору, однак не повідомив про це  відповідні органи, звіт за формою 3-ПН  не надав, інваліда на роботу не прийняв (а.с. 30).

Дійсно, згідно зі частиною 1 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", пунктом 10 Положення  працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,  органами  Мінсоцзахисту,  місцевими  Радами  народних депутатів,  громадськими  організаціями  інвалідів  з  урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Отже, законодавство України обов'язок з безпосереднього працевлаштування інвалідів накладає на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, але, цьому мають передавати певні дії підприємств (об'єднань), установ і організації зі створення робочих місць для інвалідів та з відповідного інформування зазначених органів з метою працевлаштування інвалідів.

Судова колегія вважає, що відповідачем на протязі 2004 року були вчинені  не в повної мере необхідні дії для забезпечення працевлаштування  1 інваліда, що призвело до  порушення вимог статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, у зв’язку з чим правомірно, відповідно до вимог статті 20 вказаного Закону України, був залучений до відповідальності у вигляді штрафних санкцій у сумі середньорічної заробітної плати на підприємстві у 2004 році.

Доводи апеляційної скарги, що підприємство у 2004 році не мало прибутку,  з якого відповідно до частини 3 статті 20 Закону України  “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” оплачуються штрафні санкції, не приймаються судовою колегію до уваги, так як відсутність прибутку не є підставою для їх незастосування.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України він набрав чинності 1 вересня 2005 року, а рішення суду першої інстанції прийнято 16 серпня 2005 року, у зв’язку з чим підстав для скасування судового рішення  господарського суду першої інстанції через розгляд спору за правилами Господарського процесуального кодексу України не має.

Враховуючи  викладене, апеляційна інстанція вважає, що рішення судом першої інстанції прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями  24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Беллатрікс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 серпня 2005 року у справі № 2-25/10768-2005 залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.Л. Котлярова

Судді                                                                      З.Д. Маслова

М.І. Ткаченко