ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.

№ 6-28/59-06-1605

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна  В.Е.,

суддів

Чернова     Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

- не з'явився,

відповідача

- ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому   засіданні
касаційну скаргу

ВАТ “Кулєвчанський комбінат хлібопродуктів”

на постанову

від 29.05.2007 Одеського
апеляційного  господарського суду

у справі

№6-28/59-06-1605

за  позовом

приватного підприємця ОСОБА_2

до

ВАТ “Кулєвчанський комбінат
хлібопродуктів”

про

відшкодування 106176,40 грн.
збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Одеської області від 02.03.2007 (суддя Демешин О.А.), залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного господарського суду (судді: Бєляновський
В.В., Мирошниченко М.А., Шевченко В.В.), позов задоволено - на підставі
ст.ст.22, 611, 614 ЦК України та ст.224 ГК України стягнуто з відповідача
106176,40 грн. в рахунок  відшкодування
збитків, завданих позивачу поставкою виготовленої відповідачем неякісної
продукції (борошна).

ВАТ “Кулєвчанський комбінат
хлібопродуктів” в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову
скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові, оскільки вважає, що
річний гарантійний строк, встановлений ДСТУ 46.004-99, не може бути застосований
при вирішенні даного спору з причин недотримання позивачем правил зберігання
виготовленої відповідачем продукції (п.8.1 ДСТУ 46.004-99) та несвоєчасним
вивезенням позивачем борошна з простроченням від 2 до 9 місяців. Окрім того,
судами встановлено, що від спірної партії виготовленої продукції позивач не
відмовився, а прийняв її та реалізував третім особам, отримавши доход в розмірі
77423,40 грн.

Колегія суддів, перевіривши
фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами
першої та апеляційної  інстанцій і
заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника відповідача, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова -
залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення
про задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що наявні
у справі та досліджені судом посвідчення якості продукції, сертифікати та
протоколи досліджень борошна, видані київською та Одеською обласними державними
хлібними інспекціями, Державним центром сертифікації і експертизи зерна та
продуктів його переробки беззаперечно свідчать про те, що відповідачем було
виготовлено та поставлено позивачу борошно, яке за показниками клейковини та
білизни не відповідало вимогам ДСТУ 46.004-99 та умовам контракту №01 від
07.09.2004.

Укладені з третіми особами та
виконані позивачем договори купівлі-продажу виготовленого відповідачем борошна,
які оцінено судами попередніх інстанцій, свідчать про вжиття позивачем
(кредитором) належних заходів для одержання упущеної вигоди, як це передбачено
ч.4 ст.623 ЦК України.

Суд встановив факт доведеності
протиправної поведінки відповідача, що полягала у неналежному виконання своїх
зобов'язань за контрактом шляхом виготовлення та поставки позивачу борошна
неналежної якості та завдання внаслідок цього останньому збитків у вигляді
упущеної вигоди в сумі 28785,50 грн. у зв'язку з реалізацією цього неякісного
борошна за цінами, нижчими, ніж були встановлені договорами купівлі-продажу,
укладеними позивачем з третіми особами та відповідно одержанням позивачем
доходу меншого, ніж очікуваний.

Умовами п.4.4 контракту
встановлено, що у випадку виявлення продукції неналежної якості замовник вправі
зменшити суму оплати послуг виконавця з виготовлення продукції на суму, що
відповідає вартості неякісної продукції. Вартість неякісного борошна
встановлена договорами, укладеними позиваче з третіми особами щодо реалізації
виготовленої відповідачем продукції, а тому суд першої інстанції правильно
визначив розмір суми оплати послуг (77390,90 грн.), яка підлягає зменшенню,
виходячи з обсягів реалізованого позивачем неякісного борошна по зниженим
цінам.

Оскільки при виробництві спірної
партії борошна виробник (відповідач) застосовував ДСТУ 46.004-99 щодо якості
борошна, то за цими ж технічними умовами повинен застосовуватися і гарантійний
термін (12 місяців) зберігання виготовленого відповідачем борошна, а тому
застосування ДСТУ 46.004-99 в частині терміну зберігання борошна до спірних
правовідносин є цілком правомірним.

Матеріалами справи встановлено, а
відповідачем не спростовано той факт, що всі контрагенти позивача за договорами
купівлі-продажу виготовленого відповідачем борошна встановлювали його
неякісність протягом одного-трьох днів після отримання, претензії щодо якості борошна
по всім партіям надсилалися ними позивачу протягом одного-трьох днів з моменту
одержання борошна, якість даного борошна повторно перевірялася компетентними
лабораторіями протягом чотирьох-семи днів після цього та перевірками остаточно
було виявлено невідповідність якості виготовленого відповідачем борошна вимогам
ДСТУ 46.004-99 та показникам, визначеним у додатку №1 до контракту.

Таким чином, оскільки неякісність
виготовленого відповідачем борошна була встановлена відразу після його
отримання контрагентами позивача за договорами купівлі-продажу та підтверджена
компетентними установами, а при транспортуванні цього борошна протягом однієї
доби після його отримання зі складу відповідача зниження якості борошна
відбутися не могло, то цілком очевидним є те, що відповідачем в порушення своїх
зобов'язань за контрактом поставлялося позивачеві неякісне борошно.

Колегія погоджується з висновками
суду апеляційної інстанції про доведеність понесення позивачем збитків з вини
відповідача з огляду на таке.

За вимогами ст.224 Господарського
кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,
повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта права або законні інтереси якого
порушено. Під збитками  розуміються
витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі  належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст.614 ЦК України, особа,
яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо
інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою,  якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від
неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст.
623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності з вимогами п.4
ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді
відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)збитків;

3)причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та збитками;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного
кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Важливим елементом доказування
наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли
у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових
рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від
30.05.2006 у справі №42/266 - 6/492).

Як встановлено судом, на виконання
умов укладеного між сторонами контракту на переробку сировини від 07.09.2004
№01 позивач (замовник) надав виконавцю (відповідачу) пшеницю 3-го та/чи 4-го
класу, яка прийнята останнім без будь-яких претензій щодо належної якості та
кількості.

Виконавець, в свою чергу,
зобов'язувався виготовити з сировини продукцію (борошно 1 гат.), кількість та
якість якої має відповідати критеріям, визначеним в додатку № 1 до контракту та
підтверджуватися сертифікатом якості виконавця (п.4.2 контракту), та поставити
виготовлену продукцію замовнику на умовах EXW -завод виконавця згідно
Інкотермс-2000 протягом 10 календарних днів з моменту поставки сировини.

Продукція була вивезена зі складу
відповідача, де вона зберігалася від 2 до 9 місяців, в червні-серпні 2005 року
та на  виконання п.4.2 контракту
виконавцем надано замовнику посвідчення якості борошна №№000532, 000546,
000530, 000545 від 09.08.2005р., №000530 від 01.08.2005р., №000565 від
17.06.2005р., №№000408, 000407, 00405 від 06.07.2005р., за якими якість
поставленого борошна відповідала вказаним у додатку №1 до контракту показникам.

Позивач розраховував отримати
доходи від продажу продукції 1 гат. виходячи із звичайної ринкової ціни на цю
продукцію на момент одержання її від відповідача та з цією метою в період з
16.06.2005р. позивачем укладено договори купівлі-продажу борошна з третіми
особами, відповідно до яких позивач повинен був продати борошно 1 ґатунку, що
мало відповідати вимогам ДСТУ 46004-99 по кількості клейковини та білизни
борошна, проте, як свідчать матеріали
справи, борошно, продане СПД-ФО ОСОБА_2, не відповідало вимогам ДСТУ
46004-99 по кількості клейковини, у зв'язку з чим  позивач зазнав збитків у вигляді упущеної
вигоди у розмірі 28753 грн. через повернення позивачу неякісного борошна від
третіх осіб (контрагентів).

Укладені з третіми особами та
виконані позивачем договори купівлі-продажу виготовленого відповідачем борошна,
які оцінено судами попередніх інстанцій, свідчать про вжиття позивачем
(кредитором) належних заходів для одержання упущеної вигоди, як це передбачено
ч.4 ст.623 ЦК України.

Окрім того, 11.07.2005р. між СПД-ФО
ОСОБА_2 (замовник)  та Київською
облдержхлібінспекцією   (виконавець)   укладено договір   №76, згідно з умовами   якою
виконавець зобов'язаний  за   повідомленням  замовника направити свою представника для
відбору  проб у добовий термін після  оплати послуг, провести  аналіз відібраної проби у відповідності з
діючими   НТД і   методиками, за результатами аналізів  видати
висновок про якість або сертифікат якості, а замовник  зобов'язується оплатити надані послуги.

13.07.2005  Державна
хлібна інспекція Київської області видала посвідчення №№299, 301, 302 та
1, 2, 3, якими встановлено, що борошно виробництва ВАТ “Кулєвчанський КХП” має
білизну 40-43 у.о та клейковину 23,0%.

Апеляційним судом враховано наявні
у справі листи позивача, копії описів вкладень та поштові чеки, які вказують на
виконання позивачем вимог ч.3 ст.853 ЦК України шляхом негайного письмового
повідомлення відповідача про невідповідність виготовленої останнім продукції
вимогам ДСТУ 46004-09 (її приховані недоліки) відразу після того, як позивач
виявляв цю невідповідність, а саме з моменту отримання претензій контрагентів,
посвідчень та висновків Державної хлібної інспекції Київської області.

Окрім того, колегією не вбачається
причинного зв'язку між затримкою вивезення позивачем виготовленого товариством
борошна та можливою втратою ним своєї якості вже після відвантаження зі складу
відповідача внаслідок подальшого неналежного зберігання, оскільки, гарантійний
строк на борошно становить 1 рік з моменту його виготовлення, а угоди
купівлі-продажу цього борошна з третіми особами укладалися та виконувалися
позивачем в межах гарантійного строку (протягом червня-серпня 2005 року) та в
період дії посвідчень якості борошна №№000532, 000546, 000530, 000545  від
09.08.2005р., №000530   від
01.08.2005р., №000565  від   17.06.2005р., №№ 000408,  000407,
00405  від 06.07.2005р., виданих
відповідачем на виконання п.4.2 контракту.

В зв'язку з цим доводи скаржника
щодо можливої втрати одержаною позивачем продукцією своєї якості внаслідок її
подальшого неналежного зберігання позивачем є припущеннями та не відповідають
фактичним обставинам справи.

Не заслуговують на увагу також
посилання відповідача на неможливість застосування при вирішенні даного спору
річного гарантійного строку, встановленого ДСТУ 46.004-99, з причин
недотримання позивачем правил зберігання виготовленої відповідачем продукції
(п.8.1 ДСТУ 46.004-99) та несвоєчасним вивезенням позивачем борошна з
простроченням від 2 до 9 місяців, оскільки, як встановив суд, переважну
більшість гарантійного терміну (до 9 місяців) придбана позивачем продукції
знаходилася та зберігалася саме на складі відповідача, а після її вивезення
позивачем та реалізації третім особам неякісність продукції була встановлена
компетентними лабораторіями майже відразу, а саме протягом шести-тринадцяти
днів після її одержання контрагентами позивача за договорами купівлі-продажу.

Судами попередніх інстанцій на
виконання вказівок касаційної інстанції, вміщених в постанові Вищого
господарського суду України від 14.11.2006, з достовірністю встановлено
наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між поставкою
відповідачем продукції неналежної якості (невідповідної вимогам ДСТУ 46004-99)
та понесеними позивачем збитками від її реалізації за ціною нижчою, ніж та, що
передбачалася в договорах купівлі-продажу з контрагентами позивача, які
відмовилися від неякісної продукції та повернули її позивачу.

Пунктом 4.4 Договору від 07.09.2004
року за №01 встановлено, що у випадку виявлення продукції неналежної якості,
позивач вправі зменшити суму оплати послуг відповідача з виготовлення продукції
на суму, що відповідає вартості неякісної продукції.

Вартість неякісної продукції
встановлена договорами, укладеними позивачем з
третіми особами щодо реалізації виготовленої відповідачем продукції, а
тому суд першої інстанції правильно визначив розмір зменшеної суми оплати
послуг, яка становить 77423,40 грн., виходячи з обсягів нереалізованої
продукції.

Факт реалізації спірної партії
неякісної продукції третім особам не звільняє відповідача від відшкодування
збитків, оскільки вказана продукція була повернута позивачу його контрагентами
і в подальшому позивач вимушений був реалізувати її за ціною, нижчою, ніж
продукція належної якості.

Вищезгадані висновки суду не
спростовано відповідачем, а тому не приймаються до уваги твердження скаржника
про недоведеність його вини у завданні позивачу збитків та на належне виконання
товариством своїх договірних зобов'язань.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115, 1117 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 29.05.2007  у
справі №6-28/59-06-1605 залишити без змін, а касаційну скаргу ВАТ
“Кулєвчанський комбінат хлібопродуктів” -без задоволення.

Головуючий, суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.Чернов

В. Цвігун