РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2007 р.
Справа № 9/124-2901

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Кропивної Л.В.

Розглянув справу

за позовом  Кооперативного підприємства "Молодіжне" вул. Живова, 1, м.Тернопіль.

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Синдбад інт" вул. Живова, 1, м.Тернопіль,46000

Представник від:

позивача:   Помазанська С.І.,  довір. № 61 від  26.06.2007 р.

відповідача:   Гонта  М.С.,  довір.   від 09.05.07 р.

роз’яснивши  права та обов’язки сторін,   передбачені ст. 22 ГПК України,

встановив:

Позивач -  КП „Молодіжне” , м. Тернопіль, звернувся до господарського суду Тернопільської області 21.06.2007 р. (вх. 2807(н) з позовом , у якому   просить   прийняти рішення  про примусове   виселення ТзОВ „Синдбад” із займаного  ним приміщення їдальні гуртожитку,  розташованого  за адресою   вул.. Живова,1, у м. Тернополі,  загальною площею 315, кв.м.

Обґрунтовуючи  вимоги,  Позивач посилається на таке.

Згідно  договору оренди   від 01.08.2005 р.   Позивач  передав  Відповідачу, як орендарю,   приміщення їдальні,  за користування   яким орендар зобов’язувався   сплачувати  оренду плату   у строки та на умовах , визначених  договором.

Між тим,  вказує Позивач,  орендар      протягом  3-х місяців підряд   ( листопад, грудень 2006 р.  та січень 2007 р.    )  орендної   плати не сплачував, адже   з необхідних  9450 грн. орендар  сплатив  лише  6800грн.,  що в силу положень ст. 782 ЦК України ,  є    підставою   орендодавцю відмовитися від  договору   ,     що  й було   зроблено  шляхом   направлення  орендарю  листа №  49   від  01.06.2007 р.   з вимогою    добровільно звільнити приміщення.

Спираючись на приписи ст.ст. 759, 782 ,  762,  785 ЦК України,   Позивач просить позов задовольнити, оскільки   Відповідач  станом на день звернення  до суду з позовом  приміщення не звільнив.

Відповідач  проти позову заперечує і зазначає,  що  укладений між ним та Позивачем договір оренди  не містить застережень  про те, що  сторони  домовилися  не  застосовувати  до своїх договірних  відносин  положень  Закону України   „Про оренду державного   та комунального  майна”, а тому    положення цього  закону ,у тому числі щодо     неможливості  будь-якій  із сторін   в  односторонньому порядку  відмовитися від договору,  підлягають  застосуванню  до відносин оренди  щодо   приміщення їдальні.

Відповідач  в обґрунтування неправомірності  вимог   позову ,   вказує  на   положення     ч. 1 ст.  291 ГК України ,які    забороняють    односторонню  відмову від договору оренди  , а тому   вважає , що   дії  Позивача   ,  спрямовані  на   відмову від договору , суперечать  як положенням Закону України   „Про оренду державного  та комунального  майна” , так і  положенням Господарського Кодексу України.  Стверджує Відповідач,  з посиланням на   подані  копії платіжних документів,  що   сумарно   сплачені ним  суми за  користування  приміщенням за період  з  листопада  2006 р. по січень 2007 р.     спростовують   доводи    Позивача   про несплату  орендної  плати протягом  3-х місяців підряд.

У судових засіданнях    представники  сторін  повністю підтримали   свої  доводи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників  сторін, оцінивши подані  докази, проаналізувавши   приписи  норм матеріального права,  господарський  суд прийшов до висновку, що позов  до задоволення не підлягає ,  з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 1    Закону України "Про   оренду  державного  та  комунального  майна"  оренда  майна  інших  форм  власності  може регулюватися положеннями цього Закону,  якщо інше  не  передбачено законодавством та договором оренди.

Укладений 01.08.2005 р.    між  КП „Молодіжне” та   ТзОВ „Синдбад”  договір оренди    майна , строком  дії до 01.08.2008 р. ,   не містить  застережень на те, що відносин сторін  з оренди   не регулюються   положеннями цього  Закону, тому  імперативні вимоги ч. 1 ст. 26 Закону України "Про   оренду  державного  та  комунального  майна"  (  2269-12  ),які не  допускають  односторонньої   відмови від договору оренди ,  поширюються на  відносини  оренди  майна  приміщення  першого поверху їдальні аза адресою  м. Тернопіль, вул. Живова,1, загальною площею  315 кв.м.

Листом    КП „Молодіжне”     від   01.06.2007 р.    N 49,  одержаним   орендарем 05.06.2007 р. ,як випливає з   відмітки на  повідомленні про вручення  поштового  відправлення,       оформлено  саме  односторонню  відмову  від  договору оренди,  що  не заперечується сторонами по справі.

Утім,   не лише   положення    Закону України   "Про   оренду  державного  та  коммунального  майна"   ,    але  й   положення  ч. 3 ст.   291  Господарського  кодексу України        забороняють односторонню відмову  від  договору оренди.

Відтак,      частина  6 ст  283 ГК Украни  , якою    передбачено,  що  до відносин оренди застосовуються  відповідні положення  Цивільного  кодексу України з урахуванням  особливостей,  передбачених   цим Кодексом,    фактично  унеможливлює  припинення договору оренди, укладеного між самостійно господарюючими суб’єктами,  внаслідок   одностороннього  правочину,  яким  є   відмова   кредитора  від договору.

Отже,  законодавець   не надав  односторонній відмові від договору оренди  характеру одностороннього  правочину , з яким  може бути пов’язано припинення договору даного виду, оскільки  таке  заперечувало би зміст оренди  ,   як  консенсуального, відплатного, взаємного, строкового  та двохстороннього правочину.

Позивач ,як на право орендодавця   відмовитися від договору оренди і вимагати повернення  орендованого  майна  ,    посилається на пункт  4.4. 3. договору оренди, де  таке право пов’язано  із  випадками,  передбаченими чинним  законодавством.

Станом на   день звернення   орендодавця  до орендаря із листом  та  на день   прийняття судом   рішення,      законодавство , що регулює відносини   оренди майна  між господарюючими суб’єктами  , не  передбачає  випадків, які надають   право  одній із сторін  відмовитися   в односторонньому порядку від договору .

Частина  3 ст. 26  "Про   оренду  державного  та  коммунального  майна" передбачає, що  на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний  з підстав,  передбачених  Цивільним  кодексом України  для розірвання договору найму,  в порядку,  встановленому статтею  188 Господарського  кодексу  України.

У  свою  чергу,  ч.  4 ст.  188  Господарського кодексу  України також  передбачає  судовий  порядок розгляду спору в разі недосягнення сторонами згоди щодо розірвання  договору або у разі неодержання  у  встановлений  20-денний  строк відповіді  на  пропозицію  заінтересованої  сторони про розірвання  договору.

З матеріалів  справи  не  вбачається  та  сторонами  не доведено  направлення  Відповідачем   (орендарем)  відповіді  на  лист   КП „Молодіжне”    від  01.06.2007 р.    N 49   ,  у якій він погодився на  дострокове припинення  договору оренди.

Зазначена обставина  свідчить  про те, що  договір оренди  від 01.08.2005 р.    між  КП „Молодіжне” та   ТзОВ „Синдбад”     не може  вважатися розірваним за згодою сторін.

Таким чином,  договір  оренди      не  припинявся    законним шляхом  ; у орендаря не виникав обов’язок  повернути  орендодавцю    об’єкт оренди, а    у  орендодавця , відповідно, не виникало права  вимагати примусового   звільнення  приміщення ,  яким   на підставі договору  правомірно    володіє Відповідач.

При таких  обставинах справи    суд дійшов до висновку, що  права Позивача    Відповідач не порушував,  а тому   у задоволенні  позову  КП „Молодіжне”  слід відмовити з покладенням на нього судових витрат згідно ст. 49 ГПК України.

За згодою представників сторін  відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.09.2006 р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення .

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 77, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України,      господарський суд

Вирішив:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог КП „Молодіжне”   до  ТзОВ „Синдбад”  про примусове   виселення   із займаного  ним приміщення їдальні гуртожитку,  розташованого  за адресою   вул. Живова,1, у м. Тернополі,  загальною площею 315, кв.м..

На рішення суду, яке не на брало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор –апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) ”04” вересня  2006 р. рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          Л.В. Кропивна