ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"16" жовтня 2007 р.
Справа № 26/98-07-1887

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Яковішин Я.М. (довіреність № 01 від 03.01.2007 року)

від відповідачів:

від Одеської залізниці –Тіхонов Р.І. (довіреність № 250 від 16.07.2007 року);

від ЗАТ „ТД „Укртатнафта” –Горолюк С.О. (довіреність № 09 від 02.01.2007 року)

від третьої особи: Прядко В.О. (довіреність 581 від 08.05.2007 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроресурси”

на рішення господарського суду Одеської області від „13” липня 2007 року

по справі № 26/98-07-1887

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроресурси”, м. Миколаїв

до:

-          Одеської залізниці, м. Одеса;

-          Закритого акціонерного товариства „Торговий дім „Укртатнафта”, Полтавська область, м. Кременчук

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Південної залізниці, м. Харків

про стягнення 10 216,43 грн.

В С Т А Н О В И В:

26.03.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Агроресурси” (далі по тексту –позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту України в особі Одеської залізниці 10 216,43 грн. –спричинених збитків у зв'язку з нестачею вантажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з договором, укладеним між ТОВ „Агроресурси” та ТОВ „Татнєфть-Укрнєфтєпродукт”, що не є стороною у справі, на адресу позивача відправлено ЗАТ „ТД „Укртатнафта” та перевезено Одеською залізницею вантаж, але при його перевірці та видачі встановлено нестачу, відшкодування збитків від якої відповідачем не здійснено.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.05.2007 року залучено до участі у справі іншого відповідача –ЗАТ „ТД „Укртатнафта” (далі по тексту –відповідач 2), зобов'язано позивача уточнити найменування первісного відповідача.

Заявою від 15.06.2007 року ТОВ „Агроресурси” уточнило найменування первісного відповідача, згідно з якою просило первісним відповідачем у справі        № 26/98-07-1887 замість Державної адміністрації залізничного транспорту України в особі Одеської залізниці вважати Державне підприємство „Одеська залізниця” (далі по тексту –відповідач 1).

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.07.2007 року у справі № 26/98-07-1887 (суддя Никифорчук М.І.) В задоволенні позовних вимог ТОВ „Агроресурси” –відмовлено. Іншого відповідача –ЗАТ „ТД „Укртатнафта” від цивільної відповідальності по справі № 26/98-07-1887 –звільнено. Такий висновок суду обґрунтований тими обставинами, що ст.134 Статуту залізниць України встановлений шестимісячний термін для подання позову до залізниці, який обчислюється у відповідності до вимог ст.134 Статуту, зокрема з дня встановлення обставин, що спричинили подання позову, а тому, на думку суду, вказаний термін починається 23.08.2006 року –день складання комерційного акту та закінчується відповідно 23.02.2007 року. Звертаючись до суду з позовом після спливу вказаного строку, ТОВ „Агроресурси” докази поважності пропуску цього строку не надав, а, Одеська залізниця, в свою чергу, просила застосувати до даного спору строк позовної давності. Крім того, місцевий господарський суд посилається на такий же висновок, викладений Верховний Судом України в постанові від 16.05.2006 року за аналогічною справою до Донецької залізниці.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Агроресурси” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Доводи та вимоги скаржника ґрунтуються на тому, що суд при прийняті оскаржуваного рішення неповно та необ’єктивно з'ясував та дослідив обставини та докази, які мають значення для справи, неправильно застосував та порушив норми матеріального права, а саме приписи Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Статуту залізниць України.

Так, на думку скаржника, місцевий господарський суд неправомірно та безпідставно застосував приписи Цивільного кодексу України і проігнорував приписи Господарського кодексу України норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними нормами, згідно з якими до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення претензії, які можуть пред’являтися протягом шести місяців та мають бути розглянуті протягом трьох місяців з подальшою відповіддю з повідомленням про її задоволення або відхилення, і, якщо претензію відхилено або відповідь на неї взагалі не отримано, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців  з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді, із чого випливає, що оскільки 23.08.2006 року позивачем одержаний вантаж, а 06.02.2007 року одержано відповідь на претензію, строк позовної давності не сплинув.

Одеська залізниця відзив на апеляційну скаргу не надала, але в судовому засіданні її представник просив суд залишити апеляційну скаргу ТОВ „Агроресурси” без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи.

ЗАТ „ТД „Укртатнафта” надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 в повному обсязі, посилаючись на те, що обставини справи свідчать про незбереження залізницею вантажу та про доступ до вантажу під час перевезення, а тому є підстави для відповідальності залізниці –відповідача 1.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду 04.09.2007 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Південну залізницю (далі по тексту –третя особа).

Південна залізниця надала до суду свої пояснення стосовно вимог позивача та висновків місцевого господарського суду, згідно з якими просила апеляційну скаргу ТОВ „Агроресурси” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 13.07.2007 року –без змін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та третьої особи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, послався на пропуск позивачем шестимісячного строку на подання позову до залізниці.

Судова колегія не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Відповідно до статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Пунктом 5 розділу І Тимчасового регламенту КМУ, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2000 року № 915 передбачено, що КМУ на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України видає і приймає у межах своєї компетенції постанови і розпорядження, обов'язкові для виконання.

Таким чином, нормативно-правові акти, в тому числі і Статут залізниць України, який затверджено постановою КМУ від 06.04.1998 року № 457, приймаються на основі закону, для його виконання і вони не повинні суперечити нормам останнього. Враховуючи те, що норми закону мають вищу юридичну силу, ніж положення інших нормативно-правових актів, то в разі наявності колізій, підлягають застосуванню саме норми закону.

Відповідно до статті 925 Цивільного кодексу України, до пред’явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти є обов’язковим пред’явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами). Позов до перевізника може бути пред’явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк (частина 2). До вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів) (частина 3).

Постановами КМУ № 1510 від 11.10.2002 року та № 1973 від 25.12.2002 року, внесено зміни у Статут залізниць України.

Так, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців (абзац перший пункту 134).

Позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту (пункт 136).

Місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що законом встановлено інший строк позовної давності для пред’явлення позовів до залізниці. Зокрема, ч.3 ст.925 ЦК України передбачено, щодо вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відтак, з огляду на положення ст.ст. 134, 137 Статуту, ст. 925 ЦК України, вказаний термін позовної давності у даній справі пов’язаний з днем настання події, що є підставою для подання позову.

Як встановлено матеріалами справи, 23.08.2006 року складено комерційний акт БА 104357*19, тобто строк подачі позову до залізниці закінчувався 23.08.2007 року, але із наявної у справі позовної заяви ТОВ „Агроресурси” вбачається, що вона надійшла до господарського суду Одеської області в межах строку позовної давності –26.03.2007 року і ухвалою цього суду від 29.03.2007 року прийнята до розгляду (а.с.1-2).

Така ж позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 15.02.2006 року по справі № 12/320-05-8210.

Крім того, місцевий господарський суд при винесені оскаржуваного рішення взагалі не розглянув справу по суті, чим порушив статтю 84 ГПК України, згідно якої рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Викладене свідчить про те, що місцевим господарським судом при розгляді справи не були достатньо враховані вимоги законодавства. Як наслідок, прийняте у справі рішення не відповідає ст.84 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 „Про судове рішення”, в зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Таким чином, дана справа підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції у відповідності до ст.ст. 99, 101 ГПК України, згідно з якими в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням певних особливостей, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, не зв’язаний доводами апеляційної скарги перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному об'ємі.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2006 року між ТОВ „Агроресурси” (Покупець) та ТОВ „Татнєфть-Укрнєфтєпродукт” (Постачальник) укладено договір № 13 на поставку нафтопродуктів, пунктом 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов’язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (Товар) відповідно до умов Договору та додатковими угодами до нього (а.с.6-7).

Додатковою угодою № 32 від 18.08.2006 року до договору поставки № 13 від 02.01.2006 року сторонами встановлено порядок передачі та умови оплати Товару, зокрема дизтопливо Л-02-62 у кількості 60 тонн на загальну суму 263 760 грн. (в т.ч. 20 % ПДВ –43 960 грн.) повинно було оплачено в якості 100 % передоплати та поставляється Покупцю зі ст. Кульбакіно Одеської залізниці (а.с.8).

Відповідно до розділу 2 Договору, поставка Товару здійснюється партіями на підставі узгодженої заявки на умовах СРТ (станція призначення) згідно ІНКОТЕРМС-2000. Заявка на відвантаження продукції також містить інформацію про асортимент та об’єм продукції, що призначається до поставки.

Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, збереження, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, діючого законодавства, Договору та додаткових угод до нього. Товар вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем за кількістю та якістю та право власності на Товар переходить з моменту передачі Товару в розпорядження вантажовідправника. Вага Товару, вказаному в залізничній накладній і встановлена на електронних терезах ЗАТ „ТД „Укртатнафта”, вважається остаточним та обов’язковим для обох сторін. За результатами поставки Товару, сторони підписують Акт приймання-передачі Товару, зобов'язання по складанню якого лежить на Постачальнику (Розділ 4 Договору).

На виконання умов договору № 13 від 02.01.2006 року за пред’явленим ТОВ „Татнєфть-Укрнєфтєпродукт” рахунком-фактурою № Счт-006176 від 15.08.2006 року на сплату 263 760 грн. за 60 тонн дизпалива Л-02-62 позивачем проведено оплату за вказаний Товар платіжними дорученнями № 215 від 15.08.2006 року на суму 260 000 грн. та № 683 від 17.08.2006 року на суму 3 320,40 грн. (а.с.9-11).

20.08.2006 року вантажовідправником ЗАТ „ТД „Укртатнафта” відправлено зі станції відправлення „Кагамлицька” Південної залізниці на адресу одержувача ТОВ „Агроресурси” на станцію призначення „Кульбакіно” Одеської залізниці вантаж дизельного палива марки Л-020-62 в кількості 48 тонн 200 кг у вагоні № 72850852, що підтверджується залізничною накладною № 43896971  (а.с.5).

21.08.2006 року ТОВ „Татнєфть-Укрнєфтєпродукт” та ТОВ „Агроресурси” склали та підписали Акт приймання-передачі № 550 до договору № 13 від 02.01.2006 року та Додаткової угоди № 32 від 18.08.2006 року, відповідно до якого Постачальник передав, а Покупець прийняв Товар і право власності на станції „Кагамлицька” Південної залізниці у відповідності до залізничної накладної, а саме 48 тонн 200 кг дизпалива Л-020-62 на загальну суму 211 887,20 грн. (а.с.12).

При прибутті вагону № 72850852 із вантажем (дизпаливом) на станцію „Кульбакіно” Одеської залізниці, працівниками станції було виявлено нестача вантажу, на підставі чого складено комерційний акт серії БА 104357*19 від 23.08.2006 року, із якого вбачається наступне: в документах значиться дизельне паливо Н –48200, тара 21500, брутто 69700, густина 0,8377, Т+20, але фактично виявилось:  висота наливу 234 см (що згідно калібровочних таблиць у цистернах 25 типа відповідає об'єму 54 705 літрів), густина 0,8315, тобто маса вантажу після перевантаження склала 45 тонн 487 кг (54 705 х 0,8315), із чого випливає факт нестачі дизельного палива в кількості 2 324,03 кг, з яких 2 713 нестача, 385,6 відносна похибка методу замірів, 3,37 природні втрати (2713 –385,6 –3,37), а розмір збитків, згідно з розрахунком позивача, складає 10 216,43 грн., (4 396 грн. х 2,32403, де 4 396 грн. –одна тонна Товару) (а.с.3-4). Крім того, було виявлено відсутність на вантажному люку двох ЗПП „Альфа –М” №№ 2583335, 2583336.

ТОВ „Агроресурси”, звернувшись до Одеської залізниці з претензією на суму 10 216,43 грн., отримало від останньої 06.02.2007 року лист, яким повідомлено, що претензія розглянута, але задоволенню не підлягає оскільки вона повинна бути заявлена до вантажовідправника (а.с.19).

Судова колегія частково погоджується з доводами та позовними вимогами ТОВ „Агроресурси”, в зв'язку з чим і позовна заява і апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 110 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи нестачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його нестачі; за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю –у розмірі оголошеної вартості, якщо залізниці доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, у розмірах дійсної вартості; за псування і пошкодження –у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу.

Матеріалами справи встановлено, що вантажовідправник –ЗАТ „ТД „Укртатнафта” відвантажило та передало перевізнику –Південній залізниці нафтопродукти в тій кількості, яка вказана в перевізних документах, а саме 48 тонн 200 кг дизельного палива у вагоні-цистерні № 72850852 з належним чином накладеними ЗПП в кількості 3 шт. (одна ЗПП „Варта-Універсал-М” № 0996922 та дві ЗПП „Альфа-М” № 2583335 та № 2583336).

Перевізник –Південна залізниця, в свою чергу, прийняла все вищезазначене без усяких зауважень, про що свідчить залізнична накладна № 43896971 від 20.08.2006 року (а.с.5).

Крім того, у 2006 році за підписами начальників ДП „Одеська залізниця” та СТГО „Південна залізниця” був затверджений та введений в дію Технологічний процес роботи об’єднаного пункту комерційного огляду вагонів станції Кременчук (далі по тексту –ТПР). Відповідно до пункту 5.1 ТПР комерційний огляд поїздів і вагонів на шляху прямування здійснюється пунктом комерційного огляду поїздів і вагонів (далі по тексту –ПКО), комерційний огляд поїздів в парку „Череднички” об’єднаного ПКО виконується спільно працівниками Одеської та Південної залізниці, при цьому приймальники поїздів Одеської залізниці оглядають тільки состави, що відправляються на Одеську і Придніпровську залізниці. Пунктом 5.2 ТПР визначено, що результати огляду кожного поїзда в комерційному відношенні оформлюються записом в книгу форми ГУ-98, якщо несправностей не виявлено, то в книзі ГУ-98 напроти номера поїзда робиться відмітка „Комерційних несправностей не виявлено”. На вимогу суду, представником 3-ьої особи –Південної залізниці, був наданий витяг з книги ГУ-98, з якого вбачається, що на ПКО станції Кременчук 21.08.2006 року при огляді составу поїзда № 2955, у складі якого на станцію прибув вагон № 72850852, комерційних несправностей не виявлено, 24 вагони з МСМ та 20 вагонів олії зі складу поїзда прийнято під охорону. Даний запис посвідчений підписами представників Південної та Одеської залізниць.

Таким чином, і ЗАТ „ТД „Укртатнафта” і Південна залізниця свої зобов'язання та вимоги чинного законодавства виконали належним чином, передали Одеській залізниці 48 тонн 200 кг дизельного палива у вагоні-цистерні № 72850852 з наявними та справними пломбами ЗПП „Варта-Універсал-М” № 0996922 та ЗПП „Альфа-М” № 2583335 і № 2583336.

Між тим, 22.08.2006 року на станції Миколаїв 415103 Одеської залізниці був складений акт загальної форми № 3555 (а.с.36), з якого вбачається, що при прийманні поїзда на вагоні № 72850852 було виявлено відсутність двох ЗПП №№2583335, 25833336, що також було підтверджено при складанні 23.08.2006 року комерційного акту.

Наказом Мінтрансу України від 20.01.1997року „Про охорону у супроводження вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України” (з подальшими змінами та доповненнями) встановлено перелік вантажів, які повинні супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України. До цих вантажів віднесені світлі нафтопродукти (п.51). Отже відповідальність за несхоронність відповідного вантажу несе залізниця, якщо не доведе, що несхоронність виникла не з її вини, зокрема, нестачу виявлено у закритому та опломбованому відправником вагоні.

Одеська залізниця належним чином не змогла довести обставини, що нестача вантажу виникла не з її вини, у зв’язку з чим підлягає притягненню до відповідальності у вигляді сплати суми збитків за нестачу вантажу дизельного палива.

Між тим, судова колегія не погоджується з визначеним позивачем розміром збитків у сумі 10 216,43 грн. та вважає, що ця сума підлягає зменшенню, оскільки при проведенні розрахунку повинно було застосовувати норми природної втрати і граничного розходження визначення маси у розмірі 2 % від загальної маси вантажу.

2 713 кг (фактична маса нестачі) –964 кг (природна втрата) х 4,396 (вартість 1 кг вугілля) = 7 688,60 грн. (розмір збитків), що і підлягають стягненню з Одеської залізниці на користь ТОВ „Агроресурси”.

Учасники процесу ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надали, а тому зазначені вище факти сторонами під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені в повній мірі ті обставини, на які вони посилалися як на підстави своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла до висновку про безпідставність, неправомірність та необґрунтованість рішення господарського суду Одеської області від 13.07.2007 року по справі № 26/98-07-1887, із чого випливає, що воно не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга ТОВ „Агроресурси” –частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита за розгляд позовної заяви, апеляційної скарги та витрати на ІТЗ судового процесу покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101 - 105 Господарського            процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроресурси” задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Одеської області від 13.07.2007 року по справі № 26/98-07-1887 скасувати. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Одеської залізниці (65012, м. Одеса, вул. Понтелеймонівська,19, р/р № 3 в Одеській філії АБ „Експресбанк”, м. Одеса, МФО 328801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроресурси” (54030,                    м. Миколаїв, вул. Адміральська,1, р/р № 26006826 у НОД АППБ „Аваль”, МФО 326182, ) збитки, пов'язані з нестачею вантажу у розмірі 7 688,60 грн., державне мито за розгляд позовної заяви в сумі 77,50 грн. та 88,79 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

В решті позовних вимог –відмовити.

Закрите акціонерне товариство „Торговий дім „Укртатнафта” від відповідальності звільнити.

3.Стягнути з Одеської залізниці (65012, м. Одеса, вул. Понтелеймонівська,19, р/р № 3 в Одеській філії АБ „Експресбанк”, м. Одеса, МФО 328801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроресурси” (54030,                    м. Миколаїв, вул. Адміральська,1, р/р № 26006826 у НОД АППБ „Аваль”, МФО 326182, ) державне мито за розгляд апеляційної скарги в сумі 39,13 грн.

4.Видачу наказів за постановою доручити господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                           С.І. Колоколов

Суддя                                                                                  Г.П. Разюк

Суддя                                                                                  М.С. Петров