ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.10.07р.

Справа № 16/198-07

За позовом  Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенргомонтаж", м. Київ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "КАШТАН-ГОДИННИКИ",                   м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.06р. №1

Суддя  Загинайко Т.В.

Представники:

від позивача: Крупа В.М.- представник, дов. від 12.06.2007р. №21-Д13;   від відповідача: Конопльова О.І. - представник, дов. від 22.09.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення                         від 01.07.06р. №1,  укладений між сторонами.

В обґрунтування позову  позивач посилається на те, що: - договір №1 оренди нежитлового приміщення загальною площею 180,9 кв.м, розташованого по бульвару Шевченка,6 в місті Києві не був підписаний позивачем і набрав чинності на підставі рішення арбітражного суду міста Києва від 25.09.96р. у справі №19/61; - у рішенні суду зазначається, “питання розрахунку орендної плати державного майна регулюється Постановою КМ України від 04.10.1995р. №786 “Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна”; згідно рішення суду зазначене майно відноситься до державної власності, у відповідача воно знаходиться на праві повного господарського відання; - згідно частини 3 статті 118 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” договори оренди державного та комунального майна, укладені до 1 січня 2007 року у шестимісячний термін підлягають обов’язковому перегляду; - на день подання позову положення договору оренди від 01.07.1996р. суперечать вимогам частини 1 статті 524 Цивільного кодексу України, частині 3 статті 118 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” та пункту 8 Постанови КМ України від 04.10.95р. №786 (у новій редакції).

В подальшому позивач у клопотанні (вх. №16437 від 26.09.2007р.) з урахуванням описки, яка була допущена у позовній заяві, просить визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 01.07.1996р. №1.

Відповідач відзиву на позов не надав, а звернувся до суду з черговим клопотанням (вх.№16823 від 05.10.07р.), в якому просить зупинити провадження у справі, у зв’язку з тим, що у господарському суді м. Києва знаходиться справа №36/14702 про внесення змін до договору оренди від 01.07.1996р. №1, яка пов’язана зі справою №16/198, а також просить перенести розгляд справи на більш пізніший строк, у зв'язку з участю представника у судовому засіданні Вищого господарського суду України.

Суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів в його обґрунтування.

За згодою представників сторін у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- згідно рішення арбітражного суду міста Києва від 25.09.1996р. у справі №19/61 за позовом Закритого акціонерного товариства “Каштан”  до Відкритого акціонерного товариства “Південтеплоенергомонтаж” про спонукання укласти договір оренди договір оренди нежилих приміщень в будинку по бульвару Шевченко,6 м. Києва від 01.07.1996р. є укладеним на умовах типового проекту договору оренди;

- відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду приміщення, розташоване за адресою м. Київ, бул. Шевченка,6 для використання його з метою розміщення ювелірно-подарункового магазину, площею 180,9 кв.м –1-ий етаж        96,7 кв.м, підвал –84,2 кв.м;

- відповідно до рішення арбітражного суду м. Києва від 25.09.1996р. у справі №19/61 зазначене майно відноситься до державної форми власності;

- позивач посилається на те, що договір оренди нежитлового приміщення від 25.09.1996р. не відповідає новій редакції (від 18.05.1998р.) Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 “Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна”, якою встановлено нову методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, а також знаходиться в суперечності з положеннями частини 3 статті 118 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, згідно якої договори оренди державного та комунального майна, укладені до 01 січня 2007 року у шестимісячний термін підлягають обов’язковому перегляду, та частині 1 статті 524 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов’язання має бути виражене у грошовій одиниці України –гривні;

- позивач звернувся до відповідача з пропозицією від 23.04.2007р. №325-11 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.1996р. №1 та надав для підписання проект додаткової угоди від 20.04.1997р. №1 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.1996р. №1, згідно якої пункт 3.1 договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.1996р. №1 запропоновано викласти у такій редакції: “За вказане у п.1.1 договору приміщення Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі 322,61 грн. за кв.м за кожен місяць наперед з оплатою 10-го числа кожного місяця платіжним дорученням на розрахунковий рахунок Орендодавця”;

- оскільки відповідачем вказаний проект додаткової угоди підписано не було, позивач вважає договір від 01.07.1996р. №1 оренди нежитлового приміщення недійсним.

Враховуючи викладене господарський суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

- оскільки договір оренди нежитлового приміщення №1 було укладено 01.07.1996р., тобто до введення в дію Цивільного кодексу України, вимога щодо визнання  вказаного договору недійсним має вирішуватися у відповідності із Цивільним кодексом Української РСР (1963р.);

-          відповідно до статті 48 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963р.) недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону;

- відповідно до роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” вирішуючи спір про визнання угоди недійсною господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору;

- згідно з частинами 1, 2 статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи;

- отже, господарський суд вважає, що позивач необґрунтовано посилається на невідповідність договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.1996р. №1 вимогам закону, які стали чинними після укладення зазначеного договору;

- тому, невірним є при розгляді питання щодо недійсності договору посилання позивача на частину 3 статті 5 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов’язків, що виникли з моменту набрання ним чинності;

-  також неправомірно позивач посилається на частину 2 статті 236 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо за недійсним правочином права та обов’язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється, оскільки зазначена норма фактично встановлює, що на момент вчинення правочину і навіть на момент розгляду судом справи про визнання правочину недійсним правовідносини між сторонами ще не виникли; за спірним договором оренди нежитлового приміщення від 01.07.1996р. №1 правовідносини виникли ще у 1996 році;

- таким чином, господарський суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушених прав шляхом визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.1996р. №1.

З урахуванням викладеного позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Згідно  із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ

Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

“10” жовтня 2007р.

Суддя

Т.В. Загинайко

Рішення підписано