ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2007 р.

Справа №  1/67/05-нр

м. Миколаїв

за позовом
ТОВ СП „Нібулон” м.Миколаїв

до відповідача
ДПІ у м.Миколаєві

до відповідача
ГУДКУ у Миколаївській обл.

про
Стягнення з бюджету

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Кравченко О.Б.

Від відповідача
Рибальченко О.О., Ковяшова М.М.

Від відповідача
Лагода О.В.

Суть спору:   Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН”  23.02.2005р. звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з державного бюджету бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за грудень 2004р. на розрахунковий рахунок в сумі 8 810 172,0 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.02.2005р. порушено провадження у справі №1/67 за позовом ТОВ СП „НІБУЛОН” до ДПІ у м.Миколаєві та ВДК у м.Миколаєві про стягнення з державного бюджету України заборгованості з податку на додану вартість у сумі 8810172,0 грн.

Рішенням господарського суду від 21.03.2005р. у справі позов задоволено, присуджено до стягнення на користь позивача з державного бюджету України 8810172,0 грн. бюджетних коштів та з ДПІ у м.Миколаєві судових витрат в сумі 1700,0 грн. та 118,0 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.07.2005р. у справі рішення господарського суду Миколаївської області від 21.03.2007р. у справі №1/67 залишено без змін, апеляційну скаргу ДПІ у м.Миколаєві –без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.09.2006р. скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.07.2005 року та рішення господарського суду Миколаївської області від 21.03.2005р., а справу передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області. Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.10.2006р. відкрито провадження у справі №1/67/05-НР.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.01.2007р. провадження у справі було зупинено до вирішення по суті пов’язаного з нею спору щодо скасування податкового –повідомлення рішення СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві від 15.11.2006р. №00000240/0, тобто до набрання чинності судовим рішенням у справі №6/580/06.Після надання позивачем разом з клопотанням від 23.04.2007р. №2145/1-8 необхідних документів та матеріалів ухвалою від 23.04.2007р. провадження у справі №1/67/05-НР було поновлено

1-й відповідач і прокурор позов не визнають з тих підстав, що позивач подав податкову декларацію по податку на додану вартість за грудень 2004 року за невстановленою формою; терміни бюджетного відшкодування встановлюються Указом Президента України „Про деякі зміни в оподаткуванні” від 07.09.1998р. №857/98; до цього часу не закінчені зустрічні перевірки по ланцюгу до виробника; у ланцюгу постачальників виявлено суб’єктів підприємницької діяльності, які мають ознаки фіктивності, отже заявлена сума є непідтвердженою.

2-й відповідач пояснив, що відшкодування з Державного бюджету здійснюється органами Державного казначейства відповідно до „Порядку відшкодування податку на додану вартість” на підставі висновку податкового органу чи рішення суду; сума ПДВ по декларації за грудень 2004р. відшкодована позивачу в повному обсязі заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази і оцінивши їх у судовому засіданні , - суд встановив.

За результатами господарської діяльності за грудень 2004 року позивач 20.01.2005р. подав податковому органу Податкову декларацію з податку на додану вартість, Розрахунок експортного відшкодування, Розрахунок частки бюджетного відшкодування, згідно яких різниця між сумою податкового зобов’язання і податкового кредиту, визначена у відповідності з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР, мала від’ємне значення і складала 8 810 172,0 грн., з якої:

-          7 500 381,0 грн. - сума експортного відшкодування з податку на додану вартість (рядок 23 декларації);

-          1 179,0 грн. –сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (рядок 24 декларації);

-          1 308 612,0 грн. –залишок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (рядок 25 декларації).

Відповідно до положень пункту 4 „Порядку відшкодування податку на додану вартість", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.97р. N 209/72 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 21.05.2001 N 200/86), відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Припис п.п.7.7.3 п.п.7.7. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”  визначає, що у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від’ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації.

Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Відшкодування здійснюється шляхом перерахування відповідних грошових сум з бюджетного рахунку на рахунок платника податку в установі банку, що його обслуговує, або шляхом видачі казначейського чека, який приймається до негайної оплати (погашення) будь-якими банківськими установами.

Пунктом 8.1 ст.8 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що платник податку, який здійснює операції з вивезення (пересилання) товарів (робіт, послуг) за межі митної території України (експорт) і подає розрахунок експортного відшкодування за наслідками податкового місяця, має право на отримання такого відшкодування протягом 30 календарних днів з дня подання такого розрахунку.

Згідно до п.п.7.7.3 п.7.7. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” суми, що не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Господарським судом за результатами розгляду справи встановлено, що позивачем податкова декларація з податку на додану вартість подана з додержанням термінів встановлених Законом України „Про податок на додану вартість” та Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  від 21.12.2000р. №2181-III, а саме протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Разом з декларацією були надані Розрахунок експортного відшкодування та Розрахунок частки бюджетного відшкодування.

В той самий час, як встановлено судом, строки щодо надання платнику податків експортного та бюджетного відшкодування ПДВ з Державного бюджету України, визначені вищенаведеними нормами чинного законодавства, першим відповідачем були порушені. Тобто на момент звернення з позовною заявою до господарського суду було порушено право платника на отримання експортного та бюджетного відшкодування за грудень місяць 2004р. загальною сумою позовних вимог в розмірі 8 810 172,0 грн.

Наявність від’ємного значення податку на додану вартість (отже права на відшкодування ПДВ) підтверджується Податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень місяць 2004 року, дані якої відповідно до припису абзацу 2 підпункту 7.7.3 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” є єдиною підставою для отримання відшкодування.

З акту від 03.03.2005р. №88/23-215/14291113 (додаток до клопотання ТОВ СП „НІБУЛОН” від 10.03.2005р. №1130/1-8) про результати позапланової документальної перевірки з питання правомірності заявленої до відшкодування з бюджету суми ПДВ за грудень 2004р. вбачається, що за результатами перевірки не встановлено розбіжностей між фактичними сумами податкових зобов’язань, податкового кредиту та сумами ПДВ до відшкодування, відображеними підприємством в податковій декларації. Додатки до вказаного акту перевірки підтверджують здійснення позивачем експортних операцій і надходження оплати по експортним операціям, які складені першим відповідачем на підставі первинних бухгалтерських і податкових документів позивача.

На доказ здійснення експортних операцій позивач супроводжувальним листом від 11.07.2005р. №3104/1-8 надав вантажно –митні декларації та акти приймання-передачі виконаних робіт.

Для відшкодування з бюджету податку на додану вартість Закон України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі –ЗУ №168/97-ВР) не передбачає обов’язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету. У разі невиконання контрагентом платника податків зобов’язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на його відшкодування у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Проте суди в кожному конкретному випадку мають перевіряти факт надмірної сплати податку на додану вартість платником, який підлягає встановленню в судовому процесі, як юридичний факт, оскільки з ним Закон України „Про податок на додану вартість” пов’язує виникнення права платника податку на отримання бюджетного відшкодування.

Доказом сплати позивачем податку на додану вартість є:

-          податкові накладні, видані постачальниками товарів (робіт, послуг) та книга обліку придбання товарів (робіт, послуг) (додаток до клопотання ТОВ СП „НІБУЛОН” від 03.05.2007р. №2374/1-8);

-          платіжні доручення про оплату з врахуванням податку на додану вартість за надані товари (роботи, послуги) (додаток до клопотання ТОВ СП „НІБУЛОН” від 18.12.2006р. №7849/1-8).

Отже, суд вважає, що позивачем надані всі необхідні докази, які підтверджують його право на експортне та  бюджетне відшкодування податку на додану вартість з Державного бюджету України за грудень 2004р. у сумі 8 810 172,0 грн. ( в тому числі 7 500 381,0 грн. –експортне відшкодування, 1309791,0 грн. –бюджетне відшкодування).

Посилання першого відповідача на положення Указу Президента України „Про деякі зміни в оподаткуванні” щодо строків відшкодування є помилковим, оскільки припис пункту 11.4 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” визначає, що зміни порядку оподаткування податком на додану вартість можуть здійснюватися лише шляхом внесення змін до цього закону окремим законом з питань оподаткування цим податком, отже і строки бюджетного відшкодування, визначені ст.ст.7,8 Закону України „Про податок на додану вартість” не можуть змінюватися вказаним вище Указом. А згідно ст.1 Закону України „Про систему оподаткування” від 25.06.1991р. №1251-XII зокрема ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законамиУкраїни, крім законів про оподаткування.

Безпідставним є доводи першого відповідача щодо порушення позивачем пункту 10.3 статті 10 Закону України „Про податок на додану вартість” відносно порядку (форми) поданої за грудень 2004 року податкової декларації, оскільки форма декларації повинна відповідати приписам закону. Так згідно до абз.2 п.п. „з” п.п.4.4.2. п.4.4 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” форми обов’язкової податкової звітності (податкові декларації чи податкові розрахунки), визначені центральним (керівним) органом контролюючого органу, повинні відповідати нормам та змісту відповідного податку, збору (обов’язкового платежу).  Разом з тим  рядок 25 встановленої податковим органом форми декларації і рядок 7 Розрахунку частки бюджетного відшкодування  суперечать статті 7 вказаного вище закону щодо строків здійснення платнику бюджетного відшкодування. Отже позивач правомірно у відповідності до  абз.2 п.п. „з” п.п.4.4.2. п.4.4 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” скористався своїм правом надання податкового звіту за іншою формою.

Посилання першого відповідача на несплату податку на додану вартість постачальникам у другому та інших ланцюгах постачання до виробника як на підставу для зменшення суми бюджетного відшкодування позивача судом відхиляється з тих підстав, що статтею 61 Конституції України, Законами України „Про систему оподаткування” та „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено принцип індивідуальної (персональної) відповідальності платників податків за порушення податкового законодавства.Та як було зазначено вище, несплата ПДВ до Державного бюджету України постачальниками платника не є підставою для позбавлення добросовісного платника права на отрмання бюджетного відшкодування ПДВ.

Більш того, неправомірність зменшення СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві з зазначених вище підстав бюджетного відшкодування за грудень 2004 року у сумі 1 091 442,70 грн. підтверджена судовими рішеннями судів першої і апеляційної інстанції по справі №6/580/06 (постанова господарського суду Миколаївської області від 24.01.2007р., ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р.).

Законодавець в Законі України „Про податок на додану вартість” чітко визначає зв’язок права на отримання податкового кредиту та отримання відшкодування з бюджету з взаємовідносинами між підприємством –платником, яке має право на отримання відшкодування ПДВ з бюджету, та його першим контрагентом –постачальником. Право на отримання ПДВ з бюджету не ставиться в залежність від взаєморозрахунків з контрагентами –постачальниками за другим, третім та іншими ланцюгами та фактично до виробника та відповідно і не залежить від проведення їх зустрічних перевірок податковими органами.

Відповідно до п.1.17 акту від 03.03.2005р. №88/23-215/14291113 (додаток до клопотання ТОВ СП „НІБУЛОН” від 10.03.2005р. №1130/1-8) про результати позапланової документальної перевірки з питання правомірності заявленої до відшкодування з бюджету суми ПДВ за грудень 2004р. встановлено, що протягом перевіряємого періоду підприємство не мало взаєморозрахунків з фіктивними підприємствами (база даних СПД з ознаками фіктивності). Підприємство протягом перевіряємого періоду не проводило господарські операції з СПД, по яким установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію фізичних осіб- підприємців, угоди та первинні документи визнано судовими органами недійсними. На теперішній момент відповідачами не надано до господарського суду жодного рішення суду, яке б набрало законної сили, з вищезазначеного питання.

Крім того, першим відповідачем було визнано, що безпосередні постачальники позивача дійсно задекларували в своїх податкових зобов’язаннях суму ПДВ, перераховану ним в ціні товару (робіт, послуг) позивачем. Зазначене підтверджується і матеріалами перевірки ТОВ СП „НІБУЛОН” (акт від 15.11.2006р. №47/40-040-14291113 СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві про результати невиїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період з 01.10.2004р. по 31.05.2005р.)

Посилання першого відповідача на непідтвердженість частини суми ПДВ, заявленої до відшкодування ТОВ СП „НІБУЛОН”, у зв’язку з проведенням зустрічних перевірок постачальників платника по ланцюгу до виробника, судом відхиляється, оскілки обов’язковість проведення перевірок визначається податковим органом самостійно. Проте проведення  податковим органом таких перевірок не може продовжити визначений ст.ст.7, 8 Закону України „Про податок на додану вартість” термін відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість.

Таким чином позивачем, як було зазначено вище, були надані всі необхідні докази, які підтверджують право на бюджетне відшкодування ПДВ за грудень 2004 року у сумі 8 810 172,0 грн. (в тому числі 7 500 381,0 грн. –експортне відшкодування, 1309791,0 грн. –бюджетне відшкодування). Зазначене право, яке фактично було порушено першим відповідачем, підтверджується і положеннями ст.ст.7,8 Закону України „Про податок на додану вартість”.

В той самий час судом за результатами розгляду встановлено, що з моменту подання ТОВ СП „НІБУЛОН” позовної заяви до господарського суду та на теперішній момент сума заявленого до відшкодування податку на додану вартість за грудень 2004р. в сумі 8 810 172,0 грн. була відшкодована позивачу в повному обсязі, а саме:

- 7 202 479,07 грн. добровільно на підставі наданих ДПІ у м.Миколаєві (СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві) висновків до державного казначейства;

- 1 607 692,93 грн. за рішенням суду (довідка УДК у м.Миколаєві від 19.12.2006р. №02-17/107).

Перший відповідач у справі –СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві звернувся до суду із заявою від 16.01.2007р. №661/9/10-016 про поворот виконання судових рішень та повернення отриманих за рішенням суду коштів у сумі 1 607 692,93 грн. на рахунок державного казначейства. Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.01.2007р. в задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

За таких підстав, на теперішній момент відсутня заборгованість Державного бюджету України перед ТОВ СП „НІБУЛОН” щодо заявленого на відшкодування податку на додану вартість за грудень місяць 2004р. загальною сумою 8 810 172,0 грн, тобто на момент прийняття судового рішення фактично відсутній предмет адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

В позові відмовити.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня  отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко