ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 вересня 2007 р.

№ 2-472/04

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. -головуючий,

Козир Т.П., Самусенко С.С.,

розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення

Соснівського районного суду м.
Черкаси від 03.12.2004р.

та ухвалу

апеляційного суду Черкаської
області від 16.02.2005р. №22-289 2005р.

у справі

№2-472-04р. Соснівського
районного суду м. Черкаси

за позовом

ОСОБА_1

до

Колективного підприємства
“Калита”

про

виділ в натурі частки з спільного
майна

за участю представників сторін

-
позивача -ОСОБА_1.;

-
відповідача - не з'явилися

-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до суду з позовом
в якому просила виділити їй в натурі частку її особистої власності в нерухомому
майні КП "Калита" , що становить 24,4 % або 16, 4 кв. м. та 1%
рухомого майна. Свої вимоги мотивувала Конституцією України, гл. гл. 6-11
розділу 2 ЦК України, ст. ст. 20-23 Закону України "Про власність",
ст. 364 ЦК України постановою ПВСУ від 22. 12. 1995 року.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1. змінила
заявлені вимоги та просила, суд виділити в натурі їй частку, а саме 21.04 %,
зазначену в додатковому висновку судово-будівельної експертизи №7/1 від
15.06.2004 року. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Соснівського районного
суду м. Черкаси від 03.12.2004р. у справі №2-472-04р. в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1. до КП "Калита" про виділ в натурі частки майна
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням
суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу до апеляційного суду
Черкаської області.

Ухвалою від 16.02.2005р.
Апеляційний суд Черкаської області відхилив апеляційну скаргу ОСОБА_1, а
рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2004р. залишив без
змін.

ОСОБА_1звернулася до Верховного
Суду України з касаційною скаргою на зазначені вище судові акти, в якій просила
скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2004р. та
ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16.02.2005р.та передати справу
на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог,
скаржник посилався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм
чинного законодавства.

Верховний Суд України супровідним
листом від 07.05.2007р. №6-7357 кс 05 передав справу для розгляду і вирішення
відповідно до глави 2 розділу V Цивільного процесуального кодексу України до
Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційний суд Чернігівської
області ухвалою від 05.06.2007р. справу за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2004р. та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 16.02.2005р. передав до Вищого господарського суду
України.

Розглянувши
доводи касаційної скарги, заслухавши позивача, перевіривши оскаржувані судові
рішення на предмет дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права при прийнятті останніх, колегія суддів
дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, з огляду на
наступне.

29.12.2006р. набрав чинності Закон
України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення
підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів" від
15.12.2006 р. № 483-У. Зазначеним Законом розширено юрисдикцію господарських
судів шляхом віднесення до їх підвідомчості справ, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським товариством та його учасниками
(засновниками, акціонерами), у тому числі учасником який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства.

Відповідно до ст.1117
Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Встановлення фактичних обставин
справи, перевірка та оцінка доказів, надання переваги одним доказам над іншими
є виключною прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1. - є засновником Колективного підприємства
"Калита" та її частка в нерухомому майні КП "Калита", що
складається з перукарні становить 24,4 % і являє собою 16,4 кв.м. приміщення.

Звертаючись з позовом до суду,
ОСОБА_1. просила відповідно до уточнених вимог виділити їй в натурі частку
21,04 % визначену додатковим висновком судово-будівельної експертизи з
спільного майна Колективного підприємства "Калита".

Відповідно  вимог Закону України "Про
власність" та п. 5.1 п.п. "в" Установчого договору "Про
створення і діяльність колективного підприємства "Калита", - учасник
колективного підприємства має право вийти в установленому порядку,
затвердженому Статутом із складу колективного підприємства, одержавши при цьому
належні виплати та компенсації.

При вирішенні справи по суті та
прийнятті оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, ОСОБА_1. являється засновником КП "Калита" та
підтримує з ним трудові відносини.

Тому суди першої та апеляційної
інстанцій обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про
виділ в натурі частки з спільного майна Колективного підприємства
"Калита".

Переглянувши зазначені судові
рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до
висновку про відсутність порушень норм матеріального і процесуального права при
прийнятті оскаржуваних судових рішень.

Відносно інших посилань скаржника
викладених в касаційній скарзі, колегія суддів касаційної інстанції приходить
до висновку про залишення їх без розгляду, оскільки відповідно до ст. 1117
ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і
процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Згідно роз'яснень пленуму
Верховного Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 “Про
судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Законним рішення є тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України за результатами касаційного перегляду приходить до
висновку, що судами першої та апеляційної інстанції було повно і об'єктивно
досліджено всі необхідні обставини справи та правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваних судових
актів, внаслідок чого підстав для скасування рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 03.12.2004р. та ухвали апеляційного суду Черкаської області
від 16.02.2005р. у справі №2-472-04р. не вбачається.

Відповідно до викладеного вище,
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119,  11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без
задоволення.

2.          Ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 16.02.2005р. у справі №2-472-04 залишити без змін.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді
Т. Козир

С. Самусенко