ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 16/39

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

Добролюбової Т.В. –головуючого,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.,

за участю представників від:

позивача: Кука Т.П. (дов. від 12.06.07);

відповідача : Войцеховський А.Є. (дов. від 02.04.07),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю
"Оскар В.Є.І.Є."

на рішення

та на постанову
Господарського суду м. Києва від 12.04.2007 року

Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2007 року

у справі
№ 16/39

господарського суду
м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю
"Едор Тур Туризм та подорожі"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Оскар В.Є.І.Є."

про
стягнення 130 090, 20 грн.,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Едор Тур туризм та подорожі" (далі - позивач) звернулося  до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оскар В.Є.І.Є." (далі - відповідач) про стягнення 117 794, 26 грн. основного боргу за субагентською угодою № 2504-06/1 від 25.04.2006 року, судових витрат та                11 000 грн. - витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги. Всього на суму 130 090, 20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав своїх зобов'язань відповідно до умов субагентської угоди, за якою зобов'язувався сплачувати позивачу ціну замовлених місць на чартерному рейсі, а також аеропортні пасажирські збори, збори за безпеку перевезених пасажирів та витрати на борт харчування у розмірах, обумовлених у додатках до субагентської угоди від 25.04.2006 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2007 року (суддя Ярмак О.М.) позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2007 року (колегія суддів у складі: Зеленіна В.О. - головуючий, Рєпіної Л.О., Пашкіної С.А.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2007 року - без змін.

Судові акти мотивовані посиланнями на статтю 193 ГК України, відповідно до якої, господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а також на статтю 224 ГК України, якою встановлений обов'язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, чиї права або законні інтереси порушено.

Не погоджуючись з винесеними судами попередніх інстанцій судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2007 року - скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтуванні своїх вимог скаржник посилається на те, що судами  першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, статті 42, 43, 43, 44, 56 ГПК України, у зв'язку з чим, винесені ними рішення підлягають скасуванню.

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає про те, що винесені судами попередніх інстанцій судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому немає підстав для їх скасування.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 25.04.2006 року між сторонами було укладено субагентську угоду          № 2504-06/1 (далі - Угоду), відповідно до умов якої, позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов'язаня щодо оформлення пасажирам авіаквитків, у межах квоти місць, переданих відповідачу на чартерних міжнародних рейсах, що виконується перевізником за маршрутами, розкладом, тарифами та на умовах, що визначені у додатках до Угоди.

Згідно з пп. 2.2.6. та 2.2.7. Угоди, відповідач зобов'язувався сплачувати позивачу ціну замовлених місць на чартерному рейсі, а також аеропортні пасажирські збори за безпеку фактично перевезених пасажирів та витрати на борт харчування у розмірах, обумовлених у додатках до Угоди.

Додатком № 1 від 25.04.2006 року до Угоди сторони узгодили виконання 19 чартерних рейсів Р8 2119/2120 за маршрутом Київ-Бодрум-Київ за встановленим розкладом.

Пунктом 3 Додатку № 1 встановлено, що відповідач гарантує позивачу сплату депозиту у розмірі еквівалентному 2180,00 доларів США протягом 5 банківських днів з моменту підписання Угоди.

Відповідно до пункту 4 Додатку № 1 відповідач здійснює повну оплату за замовлені місця кожного окремого блоку місць не пізніше 3 банківських днів до дати виконання рейсу у гривнях за курсом НБУ на день оплати.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем, в порушення умов Угоди, здійснено оплату частково. Так, блок місць, замовлених відповідачем на чартерних рейсах, які виконувались 03.06.2006 року та 17.06.2006 року оплачено повністю, за блоки місць, замовлених відповідачем на рейсах, що виконувались 10.06.2006 року, 01.07.2006 року, 08.07.2006 року та 22.07.2006 року - оплату здійснено частково. Щодо рейсів, які виконувались 24.06.2006 р., 15.07.2006 р., 22.07.2006 р., 29.07.2006 р., 05.08.2006 р., 12.08.2006 р., 19.08.2006 р., 26.08.2006 р., 02.09.2006 р., 09.09.2006 р., 16.09.2006 р., 30.09.2006 р., 07.10.2006 р., - оплата взагалі не здійснювалася.

10.10.2006 року позивачем була направлена претензія відповідачу (вих. № 01-П) з вимогою не пізніше 20 днів з дня отримання претензії перерахувати на рахунок ТОВ "Едор Тур Туризм та подорожі" заборгованість у сумі 117 794, 26 грн. (а.с. 9), однак даний лист залишився без жодного реагування з боку відповідача.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відтак, рішенням суду першої інстанції, залишеного без змін постановою апеляційного суду, правомірно задоволено позовні вимоги у частині стягнення основного боргу у розмірі  117 794 грн.

Водночас, суди попередніх інстанцій, посилаючись на статтю 224 ГК України встановили, що позивачу було заподіяно збитки у вигляді витрат, понесених на оплату юридичних послуг. Так, 25.12.2006 року між позивачем та ТОВ "А енд А" було укладено договір № 1/25 про надання юридичних послуг на представництво та ведення справи в господарському суді, предметом якого є надання юридичних послуг зі стягнення дебіторської заборгованості ТОВ "Оскар В.Є.І.Є." в сумі 117794, 26 грн. Судами також встановлено, що 27.12.2006 року позивачем було здійснено оплату за юридичні послуги згідно договору № 1/25.

Отже, предметом даного судового розгляду є також вимоги про стягнення збитків у розмірі зазначеної суми, що виникли внаслідок  неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за спірною Угодою.

З наведеними висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

В силу статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з частиною другою цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої статтею 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв’язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом,  виключає  настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, судами зроблено передчасні висновки, оскільки не встановлено наявності умов цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди іншій особі, зокрема вини, протиправності дій відповідача, а також причинного зв'язку між ними.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пунктах 6, 7 постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення" зі змінами, мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших вимог. Мотивувальна частина рішення повинна мати посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних відносинах. Стосовно вимог до резолютивної частини судового рішення зазначено, що при об'єднанні в одному провадженні кількох вимог має бути сформульовано, що саме постановив суд по кожній позовній вимозі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що порушення судами вищезазначених норм, призвело до ухвалення господарськими судами необґрунтованих рішень в цій частині.

При новому розгляді слід всебічно та повно з'ясувати всі обставини справи, зокрема: в чому саме полягає порушення з боку відповідача, розмір збитків на їх обґрунтування, дослідити причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та заподіянням позивачу збитку, дати їм належну юридичну оцінку, встановити дійсні права і обов'язки сторін, - і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне, обґрунтоване рішення.

У решті зазначені судові рішення відповідають матеріалам і обставинам справи та вимогам чинного законодавства, і тому у цій частині їх слід залишити без змін.

З огляду наведеного та  керуючись статтями. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оскар В.Є.І.Є." задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2007 року  в частині стягнення 11 000 грн. витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги скасувати і справу в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

3. В решті позовних вимог рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2007 року залишити без змін.

Головуючий суддя:                                                          Добролюбова Т.В.

Судді:              Гоголь Т.Г.

Швець В.О.