ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 16/18/07

Вищий  господарський  суду  України  в складі колегії

суддів:
Грейц К.В. –головуючого,
Бакуліної С.В.,
Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу
Командитного товариства “СиМФа“

на  постанову
від 26.06.2007

Одеського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Миколаївської області  № 16/18/07

за позовом
Командитного товариства “СиМФа“

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Томіг“

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог
про
та за зустрічним позовом

до
про
Відкрите акціонерне товариство “Лисичанський желатиновий завод“
стягнення 7901,63 грн.
Товариства з обмеженою відповідальністю “Томіг“
Командитного товариства “СиМФа“
стягнення 26237,48 грн.

за участю представників:
- позивача

Фріш Б.М.

- відповідача
Шевчук В.Л.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.04.2007 (суддя В.Д.Фролов), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.06.2007 (колегія суддів у складі головуючого судді Бєляновського В.В., суддів Шевченко В.В., Мирошниченко М.А.) у задоволенні первісного позову про стягнення  7901,63 грн. збитків, пов’язаних з поставкою продукції неналежної якості, відмовлено, зустрічний позов про стягнення 26237,48 грн. за несплату поставленої продукції задоволено частково, з Командитного товариства „СиМФа” на користь ТОВ „Томіг” стягнуто 16905 грн. основного боргу та 500 грн. пені, в частині стягнення пені в сумі 8832,48 грн. відмовлено з огляду на право суду зменшувати розмір неустойки, встановлене нормами п. 3 ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України.

Рішення та постанова у справі мотивовані тим,  що позивач не навів правових підстав позовних вимог про стягнення збитків і не довів належними і допустимими доказами наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, натомість сам припустився порушення зобов’язання за договором поставки щодо своєчасної оплати продукції, отриманої за актом приймання-передачі від 19.07.2006 № 12 без будь-яких зауважень і застережень.

Командитне товариство „СиМФа”, не погоджуючись з рішенням та постановою у справі, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що, за його переконанням,  рішення і постанова у справі прийняті з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, статей 268, 269 Господарського кодексу України, статей 207, 526, 678 Цивільного кодексу України. Крім того, скаржник вважає, що суд неправомірно не встановив і не залучив до участі у справі виробника продукції, в той час як рішення стосується його прав і обов'язків.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що правовідносини сторін за справою врегульовано договором поставки № 10/0 від 03.02.2006, за умовами якого ТОВ „Томіг” (постачальник) зобов’язався передати в обумовлений цим договором строк у власність Командитного товариства „СиМФа” (покупець) обрізь голінного спілку, а останній зобов’язався прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму (п. 1.1 договору), право власності у покупця виникає з моменту передачі товару, якою визнається вручення товару покупцю за накладною (п. 1.3), продавець гарантує відсутність в товарі сторонніх предметів, сміття та  гнилої обрізі,  усі витрати пов’язані з заміною неякісного товару здійснюються за рахунок постачальника, товар, який не відповідає вимогам якості відповідно до даного договору, підлягає поверненню постачальнику за його рахунок на підставі накладних, обов’язок по організації повернення неякісного товару покладається на покупця (п. 2.3), постачальник гарантує якість товару в цілому, товар супроводжується накладною, товарно–транспортною накладною, податковою накладною, ветеринарним свідоцтвом форми № 2, сертифікатом якості та актом приймання–передачі (п. 2.4), поставка товару здійснюється на умовах ЕХW (Інкотермс–2000), місце поставки: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 3 (розділ 3 договору), покупець проводить розрахунок з постачальником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 5 банківських днів після отримання товару за накладною (п. 4.3), приймання–передача товару відбувається на складі постачальника, приймання товару за якістю та кількістю відбувається в присутності представника покупця та постачальника, після отримання товару за якістю та кількістю складається акт приймання–передачі продукції, який підписується представниками сторін (розділ 5 договору), за порушення умов договору винна сторона в повному обсязі відшкодовує завдані іншій стороні збитки в порядку, передбаченому Господарським кодексом України, у випадку недодержання покупцем строків оплати товару відповідно до п. 4.3 даного договору постачальник має право виставити покупцю штрафні санкції в розмірі 0,3% від вартості несплаченої суми за кожний день прострочення платежу до повного погашення заборгованості (розділ 6 договору).

На виконання умов даного договору відповідач - ТОВ „Томіг” за накладною № 87 від 19.07.2006 та товарно–транспортною накладною № ААБ 0012589 передало представникові позивача, який діяв на підставі довіреності № 408594 від 15.07.2006, товар - 14700 кг обрізі голінного спілку загальною вартістю 16905 грн., який був прийнятий останнім без зауважень щодо належної якості та кількості, що підтверджується актом приймання–передачі продукції № 12 від 19.07.2006.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Отже, між сторонами у справі на підставі договору № 10/0 від 03.02.2006 склалися цивільно–правові відносини, зміст яких становить їх взаємні права і обов’язки щодо передачі голінного спілку та його приймання і оплати (ст. ст. 11, 509 ЦК України).

Згідно  ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами п. 1.3 договору встановлено, що право власності у покупця виникає з моменту передачі товару.

Таким чином, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, з моменту підписання уповноваженим представником позивача акту приймання–передачі продукції № 12 від 19.07.2006 позивач став власником цієї партії товару, проте, як встановлено під час розгляду справи, оплату отриманого товару у встановлений строк позивач не здійснив.

Звернувшись до господарського суду з позовом на підставі ст. ст. 268, 269 ГК України про стягнення з ТОВ „Томіг” завданих збитків в загальній сумі 7901 грн., в т.ч. 3141,50 грн. витрат на транспортні послуги з перевезення неякісного товару, 310,84 грн. витрат на оплату послуг ТПП по проведенню експерти, 221,04 грн. витрат на утилізацію товару та 4226,25 грн. штрафу в розмірі 25% за поставку неякісного товару, позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що отриманий за накладною № 87 від 19.07.2006 товар був ним перевезений до ВАТ “Лисичанський желатиновий завод” на виконання укладеного між ними контракту від 01.02.2006, де і була встановлена 100% неналежна якість цього товару, про що представниками ВАТ “Лисичанський желатиновий завод” складено акт розбраковки від 21.07.2006 та за їх участю складено акт експертизи № 775/2 від 25.07.2006, з огляду на що позивач листом № 614 від 21.07.2006 повідомив відповідача про поставку неякісної продукції і її подальшу утилізацію.

Проте, норми ст. ст. 268, 269 ГК України, на які позивач послався в обґрунтування позову, не регулюють порядок відшкодування збитків, завданих поставкою неякісних товарів, і не встановлюють відповідальність постачальника у вигляді сплати 25% штрафу, отже, суд апеляційної інстанції правомірно зазначив, що правові підстави позовних вимог щодо стягнення завданих збитків позивач всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України не вказав.

Відповідно до ст. 224 ГК України, притягнення учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, до цивільно –правової відповідальності у вигляді стягнення збитків можливе лише за наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно–правової відповідальності.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що майнову відповідальність несе особа, яка порушила зобов'язання, лише за наявності її вини (умислу або необережності), крім випадків, встановлених договором або законом.

Разом з тим, позивачем в порушення вимог ст. 33 ГПК України не доведено за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування ні наявності збитків у своїй майновій сфері, ані протиправності дій відповідача, його вини та причинного зв’язку між такими протиправними діями та збитками.

Між тим, статтею 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, позивач не скористався своїм правом, передбаченим зазначеною нормою, всупереч умовам п. 2.3 договору не виконав свій обов’язок по організації повернення неякісного товару постачальнику та без погодження з останнім листом № 629 від 25.07.2006 дав вказівку третій особі в разі підтвердження вибраковки товару, проведеної третьою особою навіть без його участі, здійснити його утилізацію, тобто, розпорядився власним товаром і на власний розсуд.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову, а зустрічний позов, пов’язаний з несплатою за отриманий без будь-яких зауважень щодо якості і кількості товар, підлягає задоволенню.

Викладені в касаційній скарзі доводи скаржника щодо недійсності акту приймання–передачі продукції № 12 від 19.07.2006, підписаного не уповноваженим на приймання товару за якістю представником і не скріпленого печаткою покупця в порушення вимог ст. 207 ЦК України, є хибними і спростовуються матеріалами і встановленими обставинами справи, оскільки умовами розділу 5 договору № 10/0 від 03.02.2006 визначено, що приймання–передача товару відбувається на складі постачальника, приймання товару за якістю та кількістю відбувається в присутності представника покупця та постачальника, після отримання товару за якістю та кількістю складається акт приймання–передачі продукції, який підписується представниками сторін, отже, представник покупця, що діяв за довіреністю № 408594 від 15.07.2006, виконав умови договору і підписав акт приймання–передачі продукції № 12 від 19.07.2006, який містить відомості про відповідність товару по якості вимогам ТУ і відсутність будь–яких претензій покупця щодо якості і кількості товару, цей акт, однак, не є правочином у розумінні ст. 207 ЦК України і не потребує його скріплення печаткою покупця, волевиявлення якого на приймання товару уповноваженою особою втілено у довіреності, належним чином підписаною і скріпленою його печаткою.

Посилання скаржника на недотримання відповідачем гарантій якості, які відповідно до п. 6.1 ТУ РСТ УРСР 2009-91 діють 10 діб з часу відвантаження товару не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки договір № 10/0 від 03.02.2006 не містить посилання на ці ТУ, а передбачений ними гарантійний строк встановлений для виробника, яким відповідач, однак, не є, розшук і залучення якого до участі у справі не є процесуальним обов'язком суду за умови, що позивач згідно ч. 3 ст. 678 ЦК України мав альтернативу у виборі особи для пред’явлення вимог про відшкодування збитків, пов’язаних з поставкою товарів неналежної якості.

Наведене свідчить про те, що під час прийняття рішення та постанови у справі, суди попередніх інстанцій не припустились порушення або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для їх скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду  від 26.06.2007 у справі господарського суду Миколаївської області № 16/18/07 залишити без змін.

Касаційну скаргу Командитного товариства “СиМФа“ залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                       К.Грейц

Судді                                                                                                           С.Бакуліна

О.Глос