ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.09.07                                                                                           Справа№ 29/109

За позовом:
товариства з обмеженою відповідальністю „Атлантис Днепр”, м. Днепропетровськ,

до відповідача:
товариства з обмеженою відповідальністю „Львівські автобусні заводи”, м. Львів,

про:
стягнення 231’280,14 грн.

Суддя М. Синчук

За участю представників:

позивача:
Муха Р.А. –дов. від 25.06.2007 р.,

відповідача:
не з’явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю „Атлантис Днепр” до товариства з обмеженою відповідальністю „Львівські автобусні заводи” про стягнення 231’280,14 грн. Ухвалою від 16.07.2007 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 27.08.2007 р. Розгляд справи відкладено на 10.09.2007 р. за клопотанням відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу №03/06 від 30.05.2006 р., додаткових угод не здійснено оплати за продану металопродукцію, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 199’386,52 грн. Крім того, відповідачу нараховано пеню в сумі 17’406,65 грн., 3% річних в сумі 4’195,49 грн., інфляційні збитки в сумі 10’291,48 грн. В судовому засіданні 27.08.2007 р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог. Оскільки відповідачем погашено основний борг в сумі 199’386,92 грн., наполягає на стягненні пені в сумі 16’857,98 грн., 3% річних в сумі 4’492,05 грн., інфляційних збитків в сумі 16’839,07 грн.

В судові засідання представник відповідача не з’являвся, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №1933436 від 23.08.2007 р., проти позову у встановленому порядку не заперечив. Суд, керуючись ст. 75 ГПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності пояснень (заперечень) відповідача щодо заявлених позовних вимог та представника відповідача у судовому засіданні, за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі укладено Договір купівлі-продажу №03/06 від 30.05.2006 р., за яким продавець (позивач по справі) зобов’язався продати, а покупець (відповідач по справі) оплатити та прийняти металопродукцію за якістю, в кількості, асортименті, за цінами і в строки, що вказані в додаткових угодах. Відповідно до п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах, вказаних в додаткових угодах.

Відповідно до Додаткової угоди №2 від 10.09.2006 р., Додаткової угоди №3 від 20.11.2006 р. продавець зобов’язався поставити покупцю металопродукцію на суму 107’015,70 грн. та 92’371,23 грн. відповідно.

Факт отримання продукції підтверджується видатковими накладними №АД0-000093 від 12.09.2006 р. на суму 88’271,70 грн., №АД0-000094 від 12.09.2006 р. на суму 18’744,00 грн., №АД0-000116 від 20.11.2006 р. на суму 92’371,22 грн., а також довіреностями на отримання товару ЯМС №096188 від 11.09.2006 р., ЯНД №542312 від 16.11.2006 р.

Таким чином, відповідачу поставлено продукції на загальну суму 199’386,92 грн. На оплату поставки відповідачу виставлено рахунки-фактури №АД0-000087 від 11.09.2006 р. на суму 107’015,70 грн., №АД0-000109 від 20.11.2006 р. на суму 92’371,22 грн.

Позивачем повідомлено, що до моменту подання позову до суду заборгованість була погашено в сумі 0,40 грн., тому сума основного боргу складала 199’386,52 грн.. що відображено і в претензії від №5 від 16.05.2007 р.

Як зазначено у банківській виписці за 25.07.2007 р. відповідачем повністю погашено основний борг в сумі 199’386,92 грн.

За подання позову позивачем сплачено 2’312,80 грн. державного мита, що підтверджується платіжним дорученням №210 від 03.07.2007 р. При уточненні позовної заяви позивачем додатково сплачено 75,00 грн. державного мита, про що представлено платіжне доручення №360 від 21.08.2007 р.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 6.5 Договору купівлі-продажу №03/06 від 30.05.2006 р. у випадку порушення строків оплати вказаних у додаткових угодах сум, покупець (відповідач по справі) сплачує пеню в розмірі 1,0% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Однак, відповідно до ст. 2 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір   пені,  передбачений  статтею  1  цього Закону,  обчислюється  від  суми  простроченого платежу та не може

перевищувати  подвійної  облікової  ставки   Національного   банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, законом встановлено максимальний розмір пені, що може нараховуватися та стягуватися про прострочення виконання грошових зобов’язань.

За таких обставин, розрахунок нарахувань пені, представлений позивачем, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, підтверджується матеріалами справи, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 16’857,98 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому вимоги позивача щодо стягнення 3% річних в сумі 4’492,05 грн., інфляційних збитків в сумі 16’839,07 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, суд звертає увагу на таке. Відповідно до положень ст. ст. 44, 46 ГПК України державне мито належить до складу судових витрат. Державне мито сплачується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. В разі збільшення розміру позовних вимог недоплачена сума державного мита доплачується чи стягується згідно з новою ціною позову.

Оскільки в судовому засіданні 27.08.2007 р. позивачем по суті зменшено позовні вимоги у зв’язку з оплатою відповідачем основного боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України в разі збільшення розміру позовних вимог недоплачена сума державного мита доплачується чи стягується згідно з новою ціною позову. Таким чином, доплата державного мита здійснюється у разі лише збільшення ціни позову, в даному ж випадку мало місце зменшення суми позовних вимог. За таких обставин доплачувати державне мито не належало.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ГПК України державне мито підлягає поверненню у випадках і в порядку, встановлених законодавством. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадках внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством. Таким чином, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету зайво сплачене державне мито в сумі 75,00 грн., про що слід видати відповідну довідку.

Оскільки позов виник через неправомірні дії відповідача, судові витрати слід покласти на нього.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задоволити.

2.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Львівські автобусні заводи” (адреса: вул. Стрийська, 45, м. Львів, 79026; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Атлантис Днепр” (юридична адреса: вул. Миронова, 16, м. Дніпропетровськ, 49080; поштова адреса: вул. Донецьке шосе, 4, м. Дніпропетровськ, 49000; ) 16’857,98 грн. пені, 4’492,05 грн. –3% річних, 16’839,05 грн. –інфляційні збитки, 2’312,80 грн. відшкодування витрат на оплату державного мита, 118,00 грн. відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

4.          Позивачу видати довідку про повернення з державного бюджету державного мита в сумі 75,00 грн.

Суддя