ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" липня 2007 р.

Справа  № 16/153-07-4262

Господарський суд Одеської області
у складі:

Судді -Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань -Досковської В.Г.

За участю представників сторін:

Від позивача:   ОСОБА_2 по дов. від 29.03.2007р.;

ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 від 10.10.1996р.);

Від відповідача:
не з'явився;

Від третіх осіб:

- ДП „Ізмаїльський морський
торговельний порт”: Буданцев Р.О. за дов. від
04.01.2006р.;

-Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській області:
не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до  Ізмаїльської міської ради за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт”
та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області
про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту СПД ОСОБА_1) звернувся до господарського суду Одеської області
з позовними  вимогами до Ізмаїльської
міської ради  за участю третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -
державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт” (далі по
тексту -ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт”) та Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Одеській області   про визнання за позивачем права
власності  на 90 % домоволодіння,
загальною площею 183,8 кв.м., яке складається
з будівлі, площею 139,7 кв.м., сараю, площею 19,1 кв.м., літньої
бесідки, площею 25,0 кв.м., розташованих поАДРЕСА_1 та визнання права власності
за Ізмаїльською міською радою на 10% цього домоволодіння. В обґрунтування
заявлених позовних вимог СПД ОСОБА_1, посилається на здійснення ним поліпшень
вказаного нерухомого майна, внаслідок яких було створено новий об'єкт, у
зв'язку з чим, відповідно до вимог ст. 778 ЦК України, на думку позивача, ним
було набуто право власності на частину
домоволодіння, загальною площею 183,8 кв.м., розташованого поАДРЕСА_1.

Згідно з поясненнями, наданими
представником ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт”, останнім позовні
вимоги СПД ОСОБА_1 заперечуються у повному обсязі з огляду на ті обставини, що
проведені позивачем поліпшення вказаного об'єкту не призвели до створення нової
речі, а відтак, відсутні підстави для застосування положень ст. 778 ЦК України.

Відповідачем позовні вимоги СПД
ОСОБА_1 також заперечуються з підстав належності спірного об'єкту нерухомості
до комунальної власності територіальної громади м. Ізмаїла з огляду на  наявність у Ізмаїльської міської ради  правовстановлюючих документів на об'єкти
нерухомості.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення та доводи
учасників процесу, суд встановив наступне.

На підставі рішення виконавчого
комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящихся від 16.02.1973р. за
НОМЕР_3 на баланс  ДП „Ізмаїльський
морський торговельний порт” було передано житловий будинокАДРЕСА_2 для
переобладнання під дитячі ясла.

23.09.1998р. між ДП „Ізмаїльський
морський торговельний порт” (Орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (Орендар) було
укладено договір оренди державного майна НОМЕР_2,  відповідно до умов п.п. 1.1, 10.1 якого ДП
„Ізмаїльський морський торговельний порт” передав, а СПД ОСОБА_1 -прийняв у
строкове ( на один рік) платне володіння та користування нежитлове
домоволодіння, загальною площею 139 кв.м., АДРЕСА_1.

Згідно з актом передачі майна
державного підприємства в оренду від 01.10.1998р. Орендодавцем було передано
позивачу нежитлове домоволодіння АДРЕСА_1. При цьому, як вбачається із змісту
вказаного акту, об'єкт на момент передачі знаходився в стадії реконструкції під
дитячі ясла.

30.07.2001р. між ДП „Ізмаїльський
морський торговельний порт” (Орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (Орендар) було
укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності
НОМЕР_2 , предметом оренди за яким  було
нежитлове домоволодіння АДРЕСА_1,  з  наступними господарськими спорудами: сараем,
площею 19,1 кв.м. та літньою бесідкою, площею 25 кв.м.  Відповідно до п. 10.1 договору оренди
нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_2  від 30.07.2001р., строк дії зазначеного
договору був обумовлений сторонами до 29.07.2002р. включно.

Нарешті, 12.12.2003р. між  ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт”
(Орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого
майна, що належить до державної власності НОМЕР_4,  відповідно до умов п.п. 1.1, 10.1 якого ДП
„Ізмаїльський морський торговельний порт” передав, а СПД ОСОБА_1 -прийняв у строкове
( до 31.12.2004р.) платне володіння та користування нежитлове домоволодіння,
загальною площею 183,8 кв.м., до складу якого увійшли будівля, площею 139,7
кв.м., сарай, площею 19,1 кв.м. та літня бесідка, площею 25 кв.м., розташовані   по АДРЕСА_1, які знаходилися на балансі  порту.

Відповідно до п. 6.4 договору
оренди нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_4 від
12.12.2003р. Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення
орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути
відокремлені від майна без заподіяння шкоди.

Як вбачається з  технічного висновку, складеного у 2000р. за
результатами технічного обстеження існуючої будівлі по АДРЕСА_1 на предмет
можливості її подальшої експлуатації,
зазначений об'єкт не відповідав діючим
на території України нормам та правилам, у зв'язку з чим був
рекомендований для подальшої експлуатації
як будівля громадського призначення лише після розробки та реалізації
проекту його реконструкції, а господарські прибудови (ком. № 6-11 літ. „А1”)
взагалі підлягали знесенню.

Як вбачається з додатку до
висновку  від 2000р., складеного
Ізмаїльським комплексним відділом ВАТ „Одесцивільпроект” у 2006р., після
першого обстеження, позивачем був проведений частковий ремонт, внаслідок якого
технічний стан спірного об'єкту покращився, однак здійснений ремонт не покращив
міцністні характеристики будівлі, покращився лише її внутрішній стан.  При цьому ступінь зносу фундаменту та
зовнішних стін об'єкту обстеження не зменшився та складав біля 80%.

В свою чергу, як вбачається з листа
Ізмаїльського комплексного відділу ВАТ „Одесцивільпроект” за вих. № 25/1 від
26.06.2007р., виходячи з  наданих
матеріалів  та матеріалів раніше
проведених обстежень, спеціалісти Ізмаїльського комплексного відділу ВАТ
„Одесцивільпроект” дійшли висновку, що домоволодіння  поАДРЕСА_1
відповідає визначенню „новий об'єкт внаслідок реконструкції”.

Посилаючись, на те, що внаслідок
проведених поліпшень позивачем було суттєво збільшено вартість домоволодіння,
загальною площею 183,8 кв.м., розташованого
по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим фактично створено нову річ,  СПД ОСОБА_1, керуючись ст. 778 ЦК України,
звернувся до господарського суду Одеської області з позовними вимогами про
визнання за ним права власності  на 90 %
домоволодіння, загальною площею 183,8 кв.м., яке складається  з будівлі, площею 139,7 кв.м., сараю, площею
19,1 кв.м., літньої бесідки, площею 25,0 кв.м., розташованих поАДРЕСА_1 та
визнання права власності за Ізмаїльською міською радою на 10% цього
домоволодіння.

Згідно вимог ст.  32 ГПК України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення  господарського спору. Статтею
33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,
на   які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Крім того, докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Дійсно, відповідно до вимог ч. 4
ст. 778 ЦК України, якщо в результаті
поліпшення,  зробленого за згодою
наймодавця, створена нова  річ,  наймач
стає  її  співвласником. Частка  наймача
у праві власності відповідає вартості його витрат на  поліпшення
речі,  якщо  інше
не  встановлено  договором
або законом. Однак, за переконанням суду, зазначені положення діючого цивільного
законодавства України в даному випадку не підлягають застосуванню з урахуванням
нижчевикладеного.

Враховуючи, що в матеріалах справи
міститься  свідоцтво про право власності
територіальної громади м. Ізмаїла в особі
Ізмаїльської міської ради на
будівлю, загальною площею 135,9 кв.м., позначену під літ. „А”, сарай
під  літ. „Б”, навіс під літ. „Е”  та надвірні споруди 1-10, розташовані в
АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради
27.06.2007р.,  суд, при вирішенні даного
спору, вважає за необхідне звернутися до положень листа Вищого арбітражного
суду України від 31.01.2001 р.  N 01-8/98
“Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням
права власності та його захистом”.

Відповідно до п. 5 листа Вищого
арбітражного суду України від 31.01.2001 р.
N 01-8/98 “Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання,
пов'язані із здійсненням права власності та його захистом” судовий захист права
власності та майнових інтересів власників - осіб, названих у статті 1 АПК (далі
- підприємства і організації), здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за
позовами  про визнання права власності на
майно. При цьому, відповідно до п. 9 листа Вищого арбітражного суду України
від 31.01.2001 р.  N 01-8/98 “Про деякі
приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності
та його захистом” вирішуючи спори, пов'язані з визнанням права власності чи
усуненням перешкод у користуванні майном, господарські суди повинні мати на
увазі, що підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед
правовстановлювальні документи. Перелік таких документів наведено у додатку
N 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від
07.02.2002 N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003
N 6/5).

Як вбачається з п. 6 додатку N 1 до
пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5
(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003 N 6/5 одним з
правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав
власності на об'єкти нерухомого майна зазначені свідоцтва про право
власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування
та місцевими державними адміністраціями.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, 21.06.2007р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської
ради  було прийнято рішення НОМЕР_5 „Про
оформлення права власності на об'єкт
нерухомого майна по АДРЕСА_1”. Відповідно до вказаного рішення право
власності на  спірне майно було оформлено
за  територіальною громадою м. Ізмаїла.
На виконання вказаного рішення
виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 27.06.2007р. було  видано свідоцтво про право власності на  будівлю, загальною площею 135,9 кв.м.,
позначену під літ. „А”, сарай під  літ.
„Б”, навіс під літ. „Е”  та надвірні
споруди 1-10, розташовані в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК
України право  власності вважається
набутим правомірно,  якщо інше прямо  не
випливає  із  закону
або  незаконність  набуття
права власності не встановлена судом. Таким чином, чинне законодавство
презюмує добросовісне (правомірне) володіння майном, якщо інше не буде
встановлено судом. Відповідно до ст. 60 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні”  від 21.05.1997
року280/97-ВР підставою для набуття права комунальної власності є передача
майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності,
а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого
самоврядування в порядку, встановленому законом.

Приймаючи до уваги викладене, суд
звертає увагу позивача, що спірний об'єкт нерухомості був отриманий
відповідачем у спосіб, що не суперечить положенням цивільного законодавства
України. При  цьому свідоцтво  про право власності  на
нерухоме майно,  видане
27.06.2007р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, не було скасоване
у  встановленому законом порядку. В
матеріалах справи відсутні також і
відомості щодо визнання
протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради  НОМЕР_5 від 21.06.2007р.
„Про оформлення права власності на об'єкт
нерухомого майна по АДРЕСА_1”, на підставі якого було видане вказане
свідоцтво. Наведене дозволяє суду дійти висновку про наявність на час розгляду
даної справи у Ізмаїльської міської ради
правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, які були
предметом договорів оренди від 23.09.1998р., 30.07.2001р., 12.12.2003р., що, в
свою чергу, свідчить про відсутність у суду правових підстав для застосування
положень ст. 778 ЦК України,  а відтак
і  задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи наведене, суд оцінює
позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не базуються на
законних підставах, у зв'язку з чим, у задоволенні позову СПД ОСОБА_1  слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати державного
мита та витрат на  інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, слід покласти на позивача згідно зі ст. 44, ст.
49 ГПК України.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1.
ст. 8 Декрету КМУ “Про державне мито” від 21.01.1993р. №7-93 сплачене державне
мито підлягає поверненню позивачу частково або повністю у випадках внесення
мита в більшому розмірі, ніж
передбачено  чинним законодавством,
у зв'язку з чим сплачене СПД ОСОБА_1  держмито у сумі 1562,00 грн. згідно платіжного
доручення НОМЕР_6 від 27.04.2007р., підлягає поверненню позивачу частково у
сумі 1477,00  грн., про що слід видати
довідку.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

1.          В позові відмовити.

2.          Видати  фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1 /АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_6/ довідку на одержання з державного бюджету
України зайве сплаченого державного мита
на загальну суму 1477грн. 00 коп. / одна тисяча чотириста сімдесят сім
грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписано
31.07.2007р.

Суддя