СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

20 серпня 2007 року
Справа № 2-27/6398-2006(2-25/6398)

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової О.Л.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Ткаченка М.І.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: Колос Я.О., довіреність № 17/1-2-2502 від 10.10.2006,

прокурор:  не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 3 квітня - 29 травня 2007 року у справі №2-27/6398-2006(2-25/6398)

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів (пр. Кірова 51-52/10а,Сімферополь, 95017)

до           Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим (вул. Мілера, 4,Сімферополь,95013)

за участю прокурора Автономної Республіки Крим (вул. Севастопольська, 21, Сімферополь, 95000)

про стягнення заборгованості у розмірі 775182,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Кримське республіканське відділення фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим штрафних санкцій у сумі 775182 грн. за нестворення у 2003 - 2004 роках робочих місць для працевлаштування інвалідів на підставі статей 19, 20 Закону України  "Про  основи  соціальної  захищеності  інвалідів  в  Україні".

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 3 квітня –29 травня 2007 року (суддя Воронова Н.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що кількість робочих місць для інвалідів повинна вичисляться  виходячи не з загального числа працівників, а з кількості працівників, що займають посади, які відповідають умовам праці, що слідує зі специфіки роботи відповідача.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, позов задовольнити, вважаючи рішення прийнятим при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на тем, що Закон України "Про  основи  соціальної  захищеності  інвалідів  в  Україні" не звільняє відповідача від створення робочих місць для інвалідів і сплати штрафних санкцій за нездійснення цього обов’язку.

З відзиву на апеляційну скаргу слідує, що відповідач з доводами апеляційної скарги не згоден, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач та прокурор не скористались наданим правом на участь у судовому засіданні, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені в установленому порядку,  про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Враховуючи викладене, а також те, що явка у судове засідання це право, а не обов’язок, судова колегія ухвалила розглянути справу без участі представника позивача та прокурора за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Згідно зі статтею 8 Закону України  "Про  основи  соціальної  захищеності  інвалідів  в  Україні" від 21 березня 1993 року № 875-ХII державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров’я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434 (далі –Положення), Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики України (далі –Мінпраці) та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 Положення для реалізації покладених на Фонд соціального захисту інвалідів завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Відповідно до покладених на нього завдань Фонд соціального захисту інвалідів здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Пунктом 11 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, передбачено, що у разі несплати підприємствами, установами  і організаціями, які не забезпечують нормативу робочих місць, штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення в судовому порядку.

Таким чином, Фонд соціального захисту інвалідів та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями, зокрема, у зв’язку із застосуванням штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону, реалізує владні управлінські функції, а право відділень Фонду на звернення до суду у відповідних відносинах визначено в законодавчому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів входить розгляд спорів фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, як вказано вище,  даний спір є публічно-правовим і на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17 січня 2006 зі справи № 13/189 та  від 24 січня 2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2953-IV) Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, судом першої інстанції в порушення вимог статей 1, 12 Господарського процессуального кодексу України після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням вказаних вище норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, провадження у справі слідує припинити.

Керуючись статтями 80, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1,4 статті 104, стаття 105  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 3 квітня - 29 травня 2007 року у справі № 2-27/6398-2006 (2-25/6398) скасувати.

Провадження у справі № 2-27/6398-2006 (2-25/6398) припинити.

Головуючий суддя                                                  О.Л. Котлярова

Судді                                                                                В.А. Лисенко

М.І. Ткаченко