ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 20/193

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г.,  Швеця В.О.

за участю представників сторін
позивача
відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні
касаційну скаргу

не з'явились
Ярощук М.В. дов. від 16.01.07 № 23/1

Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
05.07.2007 року

у справі
№ 20/193 (05-6-20-366)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю  Аудиторської фірми   "Інтер аудит"

до
Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь"

про
стягнення 23183,08грн.

Господарський суд міста Києва  ухвалою  від  23.05.2007 року (суддя Палій В.В.) відмовив Відкритому акціонерному товариству "Готельний комплекс "Либідь" у прийнятті зустрічної позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю  Аудиторської фірми   "Інтер аудит" про визнання недійсним акта виконаних робіт на підставі пункту 1 статі 62 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те, що заява не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки  оскаржуваний акт виконаних робіт не є актом в розумінні пункту 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Доповідач Гоголь Т.Г.

Не погодившись з ухвалою господарського суду міста Києва  від  23.05.2007 року, Відкрите акціонерне товариство "Готельний комплекс "Либідь" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило зазначену ухвалу скасувати та передати справу за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь" на розгляд до господарського суду міста Києва.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 05.07.2007 року ( судді  Зеленін В.О., Рєпіна Л.О., Синиця В.О.) ухвалу господарського суду міста Києва від  23.05.2007 року залишив без змін з тих самих підстав.

Відкрите акціонерне товариство "Готельний комплекс "Либідь" звернулося до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою і просить скасувати ухвалу  господарського суду  міста Києва від  23.05.2007 року та постанову Київського апеляційного  господарського суду від 05.07.2007 року, як такі, що винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме статті 129 Конституції України, статей 12, 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий госпо дарський суд України вважає, що касаційна скарга  не  підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд міста Києва ухвалою від 10.05.2007 року порушив провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  Аудиторської фірми  "Інтер аудит" про стягнення з  Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь" вартості виконаних за Договором № 174 від 28.05.2004 року про надання послуг з проведення аудиторської перевірки робіт. Зазначені роботи  були виконані позивачем згідно акта виконаних робіт від 04.06.2004 року.

Відкрите акціонерне товариство "Готельний комплекс "Либідь" звернулося до господарського суду міста Києва з зустрічним позовом про визнання недійсним акта виконаних робіт від 04.06.2004 року .

Таким чином, предметом зустрічного позову є визнання  недійсними  акта виконаних робіт.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 15 Цивільного кодексу  України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу  України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу  України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена  підвідомчість спорів господарським судам України, відповідно до норм якої господарським судам, зокрема, підвідомчі  справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах  про визнання недійсними актів з підстав зазначених у законодавстві.

При цьому під  актом розуміється юридична форма рішень державного чи іншого органу, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних  відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин, тобто акти ненормативного характеру, які породжують певні права та обов’язки  суб’єкта (або визначеного кола суб’єктів), якому вони адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам законодавства та визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою  визнання акта недійсним є порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації  -  осіб, яким  такий акт адресований.

Як правомірно  зазначено в постанові Київського апеляційного  господарського суду акт виконаних робіт не може бути предметом оскарження стороною у справі, оскільки не носить ознак акта ненормативного характеру, а спір  про визнання його недійсним не підвідомчий господарським судам України.

Зважаючи на те, що спір про визнання акта виконаних робіт не підлягає розгляду в господарських судах України , попередні судові інстанції  вірно застосували приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а відтак у касаційної інстанції відсутні підстави для зміни чи скасування ухвалених у справі судових актів.

З  огляду  на  зазначене, керуючись статтями  108,    1115 ,  1117 , 1119,  11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.05.2007                             року та постанову Київського    апеляційного  господарського суду  від  05.07.2007 року у справі  № 20/193 (05-6-20-366) залишити без змін, а касаційну скаргу  Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь" -  без задоволення.

Головуючий        суддя                                                   Т. Добролюбова

Судді                                                                                 Т.Гоголь

В.Швець