СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

30 серпня 2007 року
Справа № 20-10/036

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Ткаченка М.І.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

прокурора: Шаблін Є.І., посв. № 490 від 21.03.2007 р. (Прокурор міста Севастополя);

позивача: не з'явився (Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів);

відповідача: Зайцева О.О., дов. № 20/2-5 від 03.01.2007 р. (Державне комунальне підприємство "Севміськводоканал");

розглянувши апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів і подання Прокурора міста Севастополя  на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Бакумова Л.Є.) від 09 червня 2007 року по справі № 20-10/036

за позовом           Прокурора міста Севастополя (вул. Павліченко, 1,Севастополь,99011)

в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Гоголя, 20-а,Севастополь,99011)

до           Державного комунального підприємства "Севміськводоканал" (вул. Адм. Октябрьського, 4,Севастополь,99011)

про стягнення штрафних санкцій в сумі 130000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 9 червня 2005 у справі № 20-10/036 в позові Прокурора міста Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного комунального підприємства "Севміськводоканал" про стягнення штрафних санкцій в сумі 130000,00 грн.,  відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що сплата        штрафних санкцій здійснюється за рахунок прибутку, що залишається у  розпорядженні підприємства після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). Оскільки відповідач у 2003 році не мав прибутку, то він не повинен сплачувати штрафні санкції.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, а прокурор міста Севастополя подав апеляційне подання, в яких просять скасувати рішення.

Свої доводи сторони мотивують тим, що у Державного комунального підприємства „Севміськводоканал” норматив робочих місць у 2003 році для працевлаштування інвалідів склав 59 чоловік, фактично на підприємстві працювало 22 інваліда. Оскільки атестація робочих місць для інвалідів на підприємстві не здійснювалась, до міського центру зайнятості повідомлення про вакантні місця для інвалідів не надходили, тому підприємство повинно сплатити штрафні санкції.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2005 року апеляційна  скарга Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів та апеляційне подання прокурора міста Севастополя були задоволені. Рішення господарського суду міста Севастополя від 9 червня 2005 року скасовано. Позов задоволений в повному обсязі і з Державного комунального підприємства „Севміськводоканал” стягнуто 130000 грн.

Не погодившись з даною постановою, Державне комунальне підприємство „Севміськводоканал” подало касаційну скаргу до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28 лютого 2006 року касаційна скарга Державного комунального підприємства „Севміськводоканал” на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2005 року разом з матеріалами справи передано для вирішення Вищого адміністративного суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2007 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного комунального підприємства „Севміськводоканал” ” на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2005 року і справи повернута до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 28 лютого 2006 року касаційну скаргу Державного комунального підприємства „Севміськводоканал” задоволено частково. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2005 року по вищезазначеній справі скасовано. Справа передана до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Від Державного комунального підприємства "Севміськводоканал" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 30 серпня 2007 року, у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі та з метою дотримання графіку розгляду справ, судді Горошко Н.П. та Гонтарь В.І. замінені на суддів Заплава Л.М. та Котлярову О.Л.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи сторін щодо  застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Прокурор міста Севастополя звернувся до господарського суду міста Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного комунального підприємства "Севміськводоканал" про стягнення штрафних санкцій у сумі 130000,00 грн. за недодержання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2003 рік.

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2003 рік форма №10-ПІ у відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу складала 1463 особи, чисельність інвалідів, які повинні працювати, склала 59 осіб, але фактично працювало 22 інваліда.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні '” від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (зі змінами та доповненнями) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним  органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами   місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повідомляв вищезгадані органи про вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Крім того, листом № 175 від 19 жовтня 2004 року Центральна міська медико-соціальна експертна комісія повідомила, що за період з 1 січня 2002 року по 1 жовтня 2004 року атестація робочих місць на Державному комунальному підприємстві "Севміськводоканал" проведена не була.

Згідно з  частиною 1 статті 19 вищевказаного Закону України для   підприємств (об'єднань), установ і організацій  незалежно  від  форми  власності   і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньо облікової   чисельності штатних працівників облікового складу  за  рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Частиною 1 статті 20 вищевказаного Закону України підприємства (об'єднання), установи і організації, крім тих, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж  установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів  штрафні  санкції,  сума  яких  визначається  у  розмірі середньої  річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі,  організації  за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Оскільки середньорічна заробітна плата штатного працівника склала 5821 грн., тому штрафні санкції за 2003 рік, які повинен сплатити відповідач, склали 215377 грн. (5821 грн.*37 = 215377 грн.).

Державне комунальне підприємство "Севміськводоканал" в 2004 році сплатило частину штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів у сумі 85377 грн.

Таким чином, відповідач повинен сплатити штрафні санкції в сумі 130000 грн. (215377 грн. –85377 грн. = 130000 грн.).

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з відповідача 130000,00 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з абзацом 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29 грудня 1976 року „Про судове рішення” суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

Абзацом 2 пункту 11 Порядку встановлений обов’язок відділення Фонду, у разі несплати штрафних санкцій в установлений термін вжити заходів щодо їх стягнення у судовому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, право на звернення до суду з позовною заявою про примусове  стягнення штрафних санкцій за невиконання у 2003 році встановленого Законом нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів виникло у позивача у квітні 2004 року.

Однак, прокурор звернувся до господарського суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів 23 березня 2005 року.

Штрафні санкції, передбачені статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" є видом адміністративно-господарських санкцій, правовий режим яких визначається статтями 238-249 Господарського кодексу України.

Статтею 250 Господарського кодексу України, яка підлягала застосуванню при вирішенні вказаної категорії спорів, встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до правил абзацу 1 пункту 5 Розділу ІХ „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України, якщо правопорушення здійснене до 01 січня 2004 року, строки, встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, не підлягають застосуванню.

Однак, абзац 2 пункту 5 Розділу ІХ „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України, передбачає застосування положень Господарського кодексу України, які пом’якшують відповідальність за порушення правил здійснення господарської діяльності, до випадків здійснення правопорушень до набрання чинності Господарським кодексом України.

Отже, строки застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, застосовуються до спірних правовідносин.

Таким чином, позивач пропустив передбачений статтею 250 Господарського кодексу України строк для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 198, 205 (пункт 1), 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів та апеляційне подання прокурора міста Севастополя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Севастополя від 16 квітня 2007 року по справі № 20-10/036 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскарженою в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        М.І. Ткаченко

Судді                                                                      Л.М. Заплава

О.Л. Котлярова