ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.09.07
Справа № 5/442-07.

за позовом відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівненауково-виробниче об’єднання ім.. М.В. Фрунзе», м. Суми

до відповідача – дочірньої компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтобаз України» м. Київ

про визнання недійсним договору від 10.03.2006 р. № 4/358 у частині п. 20.9

Суддя Гудим В.Д.

Представники:

Від позивача – предст. Танчик О.М.

Від  відповідача – предст. Білан Т.В.

Суть спору: Позивач подав позовну заяву про визнання договору від 10.03.06 р. № 4/358, укладеного між сторонами недійсним у частині його пункту 20.9.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить в позові відмовити, зазначивши про те, що не заперечує проти зміни п. 20.9 договору щодо встановлення двадцятиденного строку для надання відповіді на пропозицію контрагента про зміну або розірвання договору, проте, як зазначає відповідач, такої пропозиції від позивача не надходило.

Позивач подав пояснення позовних вимог, в яких зазначив, що його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом затвердження судом додаткових угод № 1 від 22.08.07 р. та № 2 від 23.08.07 р. до договору № 4/538 від 10.03.06 р. укладеного між сторонами з покладенням судових витрат на позивача.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно умов укладеного між сторонами договору від 10.03.06 р. № 4/358 загальною вартістю 124981200 грн. позивач зобов’язувався на свій ризик, власними залученими силами, засобами виконати у терміни та порядку, визначені умовами договору роботи та передати у власність відповідача об’єкт, а відповідач у свою чергу, зобов’язувався прийняти завершений будівництвом, введений та прийнятий в експлуатацію об’єкт і оплатити вартість виконаних робіт.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що визначений п. 20.9 Договору строк повідомлення сторони про результати розгляду пропозиції другої сторони розірвати договір не відповідає вимогам частини 3 ст. 188 ГК України.

Позивач подав пояснення по справі, в яких зазначив, що договір укладений між сторонами в цілому відповідає вимогам чинного законодавства є дійсним та підлягає обов’язковому виконанню.

Позивач також зазначив, що умови договору сторонами були змінені шляхом підписання додаткових угод № 1 від 22.08.07 р. та № 2 від 23.08.07 р., якими були змінені об’єми та умови поставки обладнання і виконання робіт по договору, збільшена загальна вартість договору до 324682000 грн., а також були внесені зміни до спірного п. 20.9 договору, а саме було збільшено строк розгляду повідомлення однієї із сторін про майбутнє розірвання договору з 7 до 20 днів.

Пунктом 2 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 р. № 02-5/111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними» встановлено, що якщо вирішуючи господарський спір господарський суд встановить, що зміст договору суперечить чинному законодавству, він, керуючись частиною першою статті 83 Господарського процесуального кодексу України, повинен за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині. У процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які могли б потягти за собою визнання договору недійсним, зокрема, шляхом укладення нового договору; внесення змін до договору, який не відповідає закону у певній частині; погодження його з відповідним державним органом, якщо це необхідно для даного договору, а таке погодження раніше не було здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права укласти угоду про внесення змін до договору з метою приведення його у відповідність із законом або про розірвання договору. Якщо згадана угода не суперечить чинному законодавству, господарський суд у резолютивній частині рішення затверджує її.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає вимоги позивача в частині затвердження додаткових угод № 1 від 22.08.07 р. та № 2 від 23.08.07 р. до договору № 4/538 від 10.03.06 р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання договору від 10.03.06 р. № 4/358, укладеного між сторонами недійсним в частині його пункту 20.9 відмовити.

Судові витрати відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст.  49, 82-85  Господарського  процесуального  кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          В позові про визнання недійсним договору від 10.03.06 р. № 4/358, укладеного між сторонами відмовити.

3.          Вважати укладеними додаткові угоди № 1 від 22.08.07 р. та № 2 від 23.08.07 р. до договору № 4/538 від 10.03.06 р. в редакції підписаній сторонами.

Суддя                                                                                                    В.Д.Гудим