ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

10.05.07                                                                                           Справа№ 5/666-28/100А

15 год 45 хв.                                                                                                                    (5/808-19/127)

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім “ГАЛКА”, м. Львів

до відповідача: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, м. Львів

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Кордонець М.Г. –адвокат

Від відповідача: Мельничук В.А. –головний державний податковий інспектор

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім “ГАЛКА” до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 31.03.2005 року № /0/8048, № /0/8049 та першої податкової вимоги № 1/152 від 15.04.2005 року.

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.07.2005 року (залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2005 року) позовні вимоги задоволено частково, провадження в частині визнання недійсною першої податкової вимоги № 1/152 від 15.04.2005 року припинено, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Львові від 31.03.2005 року № /0/8049, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Львові від 31.03.2005 року № /0/8048  визнано недійсним в частині нарахування зобов”язання по основному платежу в сумі 35 702,23 грн та штрафних санкцій в сумі 5 647,95 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2006 року, рішення господарського суду Львівської області від 08.07.2005 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2005 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 31.03.2005 року № /0/8048 щодо завищення складу валових витрат по операціях лізингу (оренди) та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишено без змін.

Згідно резолюції голови господарського суду Львівської області справу передано на розгляд судді Морозюку А.Я.

Ухвалою від 12.03.2007 року попереднє судове засідання призначено на 19.04.2007 року. В попередньому судовому засіданні 19.04.2007 року оголошувалася перерва до 10.05.2007 року для надання сторонам можливості подати суду письмові пояснення по суті позову.

В продовженому попередньому судовому засіданні 10.05.2007 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив, можливості щодо примирення сторони не вбачають, свої доводи та заперечення обґрунтовують тими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Враховуючи те, що в попередньому судовому засіданні 10.05.2007 року, на яке прибули всі особи, які беруть участь у справі, були вирішені необхідні для розгляду справи питання, суд за письмовою згодою цих осіб в порядку ч.3 ст.121 КАС України розпочав в той-же день судовий розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у по зовній заяві та письмовому поясненні, позивач просить суд задоволити позовні вимоги, визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 31.03.2005 року № /0/8048 щодо завищення складу валових витрат по операціях лізингу (оренди). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно укладених між ТзОВ “Компанія “Лізинговий дім” та позивачем договорів оперативного лізингу (оренди), в період, за який проводилась перевірка, останнім було отримано в оперативний лізинг (оренду) автомобілі. Вказані договори на момент перевірки були чинними, у встановленому законом порядку не оспорені. У зв”язку з відсутністю в укладених договорах оперативного лізингу (оренди) будь-яких умов, передбачених в абз. 2-5 п.п. 1.18.2 п. 1.18 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, які б давали можливість вважати лізинг фінансовим, з огляду на відсутність у відповідача права тлумачити зміст правочину (таке надано лише самими сторонами), висновки податкової інспекції, викладені в акті перевірки, що укладені договори слід віднести до договорів фінансового лізингу, не грунтуються на положеннях матеріального права, а відтак є невірними. Окремо зазначає, що згідно абз.8 п.п. 1.18.2 п.1.18 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, незалежно від того, чи відноситься лізингова операція до фінансового лізингу відповідно до норм цього підпункту чи ні, сторони договору можуть визначити при укладенні договору таку операцію як оперативний лізинг без права подальшої зміни статусу такої операції до закінчення дії відповідного договору. У зв’язку із тим, що при укладенні договорів сторони визначили операції по них як оперативний лізинг, з цих підстав висновки податкової інспекції щодо наявності ознак фінансового лізингу також є невірними.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у поданому суду відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позових вимог, свої заперечення відповідач обгрунтовує наступним. Відповідно до п.п. 1.18.2 п.1.18 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, яка передбачає відповідно до договору фінансового лізингу (оренди) передання орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно із статтею 8 цього Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов'язаних з правом користування та володіння об'єктом лізингу. ТзОВ “Торговий дім “Галка” згідно договорів лізингу отримало у користування автомобілі. П. 1.2 укладених договорів передбачено, що об”єктом лізингу є майно, яке Лізингодавець (ТзОВ “Компанія Лізинговий дім”) придбає на замовлення Лізингоодержувача (ТзОВ “Торговий дім “Галка”) для наступної передачі у користування. Відповідач вважає, що надані до перевірки договори лізингу, укладені  із ТзОВ “Компанія Лізинговий дім” відносяться до договорів фінансового лізингу, адже в них передбачено умови, що дають підстави віднести їх до договорів фінансового лізингу: п. 4.2 –сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує первісну вартість об”єкта лізингу, п. 1.2 –майно, яке передається у фінансовий лізинг, є виготовленням за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик. Таким чином, відповідачем правомірно донараховано позивачу податкові зобов”язання з податку на прибуток у зв”язку із зайвим формуванням валових витрат при виконанні лізингових зобов”язань.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, договори оперативного лізингу (оренди) та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Львова проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТзОВ „Торговий дім “Галка” за період з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року. За результатами перевірки складено Акт від 28.03.2005 року № 137/23-2/32327123.

На підставі зазначеного Акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.03.2005 року № /0/8049, яким ТзОВ „Торговий дім “Галка” визначено суму податкового зобов”язання за платежем ПДВ в сумі 4518,46 грн-основного платежу та 2325,23 грн-штрафних(фінансових) санкцій, усього на суму 6843,69 грн. По результатах судового оскарження цього податкового повідомлення-рішення були винесені Рішення господарського суду Львівської області від 08.07.2005 року та ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2005 року у справі 5/808-19/127, які в частині вищезазначеного податкового повідомлення-рішення залишені без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2006 року. Предметом судового розгляду при новому розгляді справи дане податкове повідомлення-рішення  від 31.03.2005 року № /0/8049 не являється, справа в цій частині на новий розгляд суду першої інстанції не направлялася.

Також на підставі Акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.03.2005 року № /0/8048, яким ТзОВ „Торговий дім “Галка” визначено суму податкового зобов”язання за платежем податок на прибуток в сумі 39 124,00 грн –основного платежу та 6 332,30 грн –штрафних (фінансових) санкцій, усього 45 456,30 грн.

Як вбачається із Акту перевірки, перевіркою було встановлено, що в порушення п.п. 1.18.2 п. 1.18 ст. 1, п.п 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.2 п. 5.2 ст. 5, п.п. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року № 283/97-ВР - ТзОВ „Торговий дім “Галка” завищено склад валових витрат за ІІ півріччя 2004 року в сумі 120 217 грн (по операціях лізингу(оренди)). Податок на прибуток з цієї суми складає 30 054,25 грн.

Також в Акті перевірки було встановлено, що в порушення вимог п.п.5.2.1 ст.5 та п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року № 283/97-ВР  ТзОВ „Торговий дім “Галка” завищено склад валових витрат в сумі 22592,34 грн (по операціях з отримання інформаційно-консультаційних послуг від ТзОВ “Києво-Могилянська Бізнес Школа”). Податок на прибуток з цієї суми складає 5648,09 грн.

Також  в Акті перевірки було встановлено, що в порушення вимог п.п.8.2.1,п.п.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року № 283/97-ВР ТзОВ „Торговий дім “Галка” завищено суму амортизаційних відрахувань в сумі 13687,09 грн. Податок на прибуток з цієї суми складає 3421,77 грн.

В  Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.12.2006 року зазначено про скасування рішення господарського суду Львівської області від 08.07.2005 року та ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2005 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 31.03.2005 року № /0/8048 щодо завищення складу валових витрат по операціях лізингу (оренди), та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що предметом нового розгляду справи в суді першої інстанції є позовна вимога про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення  ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 31.03.2005 року № /0/8048 в частині визначення ТзОВ „Торговий дім “Галка” суми податкового зобов”язання за платежем податок на прибуток в сумі 30 054,25 грн основного платежу та застосованих на цю суму штрафних(фінансових) санкцій.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

Між ТзОВ „Торговий дім “Галка” (Лізингоодержувач) та ТзОВ “Компанія “Лізинговий дім” (Лізингодавець) укладено Договори оперативного лізингу (оренди) № 95/0604 від 07.06.2004 року, № 89/0404 від 06.04.2004 року, № 75/0204 від 18.02.2004 року, № 74/0204 від 18.02.2004 року, № 70/1203 від 16.12.2003 року, № 44/0303 від 05.03.2003 року, згідно яких ТзОВ „Торговий дім “Галка” отримало від ТзОВ “Компанія ”Лізинговий дім” в користування автомобілі.

В акті перевірки зазначено, що в укладених договорах лізингу передбачено дві умови, які дають підставу віднести їх до договорів фінансового лізингу (п. 4.2 –сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує первісну вартість об”єкта лізингу; п. 1.2 –майно, яке передається у фінансовий лізинг, є виготовленням за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик), а тому платником податку відповідні операції слід було оподатковувати за правилами пп. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Як наслідок позивачем завищено суму валових витрат. Лізингові платежі, відповідно умов п. 4 укладених договорів за перевірений період склали суму 188 754,00 грн. Однак до складу валових витрат ТзОВ „Торговий дім “Галка” віднесено вартість послуг в сумі 141 431,00 грн, різницю в сумі 47 323,00 грн. в бухгалтерському обліку відображено, як понесені витрати за рахунок джерел фінансування. Також проведено аналіз вартості орендних платежів, за якими встановлено, що вартість додаткових платежів до вартості основних засобів складають 15 %. Таким чином, із врахуванням вимог п.п. 1.18.2 п. 1.18 ст. 1, п.п 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.2 п. 5.2 ст. 5, п.п. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року № 283/97-ВР податковим органом зроблено висновок про те, що ТзОВ „Торговий дім “Галка” завищено склад валових витрат за ІІ півріччя 2004 року в сумі 120 217 грн (141 431,00 грн –15 %(21 214,00 грн), в тому числі у ІІІ кварталі 2004 року в сумі 73994,04 грн та у IV кварталі 2004 року в сумі 46222,96 грн.

Однак, з такими висновками податкового органу суд не  погоджується, виходячи із наступного.

Згідно із абз. 1 п.п. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, передання майна в оперативний лізинг (оренду) не змінює податкових зобов'язань орендодавця та орендаря. При цьому орендодавець збільшує суму валових доходів, а орендар збільшує суму валових витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування.

Оперативний лізинг (оренда) у відповідності до п.п. 1.18.1 п. 1.18 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” - це господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає відповідно до договору оперативного лізингу (оренди) передання орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно із статтею 8 цього Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем на умовах інших, ніж передбачаються фінансовим лізингом (орендою).

Як передбачено в абз. 1 п.п. 1.18.2 п. 1.18 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, яка передбачає відповідно до договору фінансового лізингу (оренди) передання орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно із статтею 8 цього Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов'язаних з правом користування та володіння об'єктом лізингу.

Лізинг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов:

- об'єкт лізингу передається на строк, протягом якого амортизується не менше 75 відсотків його первісної вартості за нормами амортизації, визначеними статтею 8 цього Закону, та орендар зобов'язаний придбати об'єкт лізингу у власність протягом строку дії лізингового договору або в момент його закінчення за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі;

- сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує первісну вартість об'єкта лізингу;

- якщо у лізинг передається об'єкт, що перебував у складі основних фондів лізингодавця протягом строку перших 50 відсотків амортизації його первісної вартості, загальна сума лізингових платежів має дорівнювати або бути більшою 90 відсотків від звичайної ціни на такий об'єкт лізингу, діючої на початок строку дії лізингового договору, збільшеної на суму процентів, розрахованих виходячи з облікової ставки Національного банку України, визначеної на дату початку дії лізингового договору на весь його строк;

- майно, яке передається у фінансовий лізинг, є виготовленим за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик.

Жодним із пунктів, згідно укладених позивачем договорів оперативного лізингу (оренди) не передбачено ні одної з наведених вище умов, закріплених в Законі, які б давали можливість вважати лізинг фінансовим.

Так, в п. 1.2 сторони договорів оперативного лізингу погодили, що об”єктом лізингу є майно, яке Лізингодавець придбає (а не виготовить за замовленням лізингоотримувача (орендаря), як це встановлює Закон України “Про оподаткування прибутку підприємств”)) на замовлення Лізингоодержувача для наступної передачі йому в користування. Сторони у вказаному пункті, а також у будь-яких інших умовах укладених договорів оперативного лізингу (оренди), жодним чином не погоджували, що після закінчення дії лізингових договорів, майно, яке передається в лізинг, не може бути використане іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик. Слід відмітити, що враховуючи об”єкт лізингу –автомобілі, такі можуть бути використані як лізингоотримувачем, так і будь-якими третіми особами, і саме завдяки своїм технологічним та якісним характеристикам.

Щодо п 4.2 укладених договорів, то в ньому також відсутня умова, яка передбачена Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств” як кваліфікуюча ознака фінансового лізингу, а саме, що сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує первісну вартість об”єкта лізингу. У вказаному пункті йде мова про склад лізингових платежів, а не про їх суму, що не дає жодних підстав вважати, що цей пункт відноситься до умов, які кваліфікують дану операцію як фінансовий лізинг. Також, під час перевірки відповідачем в акті перевірки не наведено даних, з посилання на первинні документи, які б підтвердили, що сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнювала або перевищувала первісну вартість об”єкта лізингу. Посилання в акті перевірки на аналіз вартості орендних платежів, з якого вбачається, що вартість додаткових платежів до вартості основних засобів складає 15 %, матеріалами справи не підтверджується, а відповідачем в порядку ч.2 ст.71 КАС України не доведено.

Відповідно до ст 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вищезгадувані  договори оперативного лізингу(оренди) на момент перевірки були чинними, у встановленому законом порядку не оспорені, удаваними правочинами (ст.235 ЦК України) у встановленому законом порядку не визнані, тому відсутні підстави врегульовувати відносини сторін за цими договорами правилами щодо іншого виду правочину - фінансового лізингу.

У зв”язку з відсутністю в укладених договорах оперативного лізингу (оренди) будь-яких умов, передбачених в абз. 2-5 п.п. 1.18.2 п. 1.18 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, які б давали можливість вважати лізинг фінансовим, з огляду на відсутність у відповідача права тлумачити зміст правочину (згідно ст.213 ЦК України таке право відповідачу не надано), висновки податкової інспекції, викладені в акті перевірки, що укладені договори слід віднести до договорів фінансового лізингу, не грунтуються на положеннях матеріального права, а відтак є невірними.

Окрім того, слід зазначити, що у відповідності до останнього абзацу п.п. 1.18.2 п.1.18 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено наступне правило: незалежно від того, чи відноситься лізингова операція до фінансового лізингу відповідно до норм цього підпункту чи ні, платник податку має право визначити при укладенні договору таку операцію як оперативний лізинг без права подальшої зміни статусу такої операції до закінчення дії відповідного договору.

Сторони визначили операції по договорах як оперативний лізинг, і з цих підстав висновки податкової інспекції щодо наявності ознак фінансового лізингу також є невірними.

За таких обставин податковий орган безпідставно визначив укладені Договори оперативного лізингу (оренди) як фінансовий лізинг, у зв’язку із чим неправомірно, з посиланням на абз.2  п.п. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” прийшов до висновку про завищення позивачем валових витрат за ІІ півріччя 2004 року в сумі 120 217 грн (в тому числі у ІІІ кварталі 2004 року в сумі 73994,04 грн та у IV кварталі 2004 року в сумі 46222,96 грн). Суд дійшов до висновку,  що позивач правомірно відносив до складу валових витрат суми нарахованого лізингового платежу у повній відповідності до  вимог абз.1 п.п. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, у відповідності з яким (як уже зазначалося вище) передання майна в оперативний лізинг (оренду) не змінює податкових зобов'язань орендодавця та орендаря. При цьому орендодавець збільшує суму валових доходів, а орендар (в даному випадку ТзОВ „Торговий дім “Галка”) збільшує суму валових витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування.

Тому визначення податковим органом позивачу суми основного платежу з податку на прибуток в частині суми  30 054,25 грн(25 % від 120 217 грн) здійснено у спірному  податковому повідомленні-рішенні ДПІ у Шевченківському районі  м. Львова від 31.03.2005 року № /0/8048 безпідставно.

Щодо суми штрафних(фінансових) санкцій, нарахованих на суму основного платежу 30 054,25 грн, судом встановлено, що вона складає 4 855,27 грн (сума податкового зобов’язання  30 054,25 грн була донарахована за ІІ півріччя 2004 року, в тому числі 18498,51 грн(25 % від 73994,04 грн) за ІІІ квартал 2004 року, та 11555,74 грн (25% від 46222,96 грн) за  IV квартал 2004 року; податкове повідомлення-рішення № /0/8048 було винесено 31.03.2005 року; тому з врахуванням того, що по податку на прибуток застосовується квартальний звітний період, відповідно до норми п.п.17.1.3. п.17.1 ст.17 Закону України „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ кількість податкових періодів починаючи з податкового періоду недоплати та закінчуючи податковим періодом направлення платнику податкового повідомлення-рішення складає 2 періоди щодо суми 18498,51 грн(штраф 2 рази по 10% = 3699,70 грн) та 1 період щодо суми 11555,74 грн(штраф 1 раз 10% = 1155,57 грн), разом сума штрафу складає 3699,70 грн+1155,57 грн= 4 855,27 грн).

Таким чином, штрафні(фінансові) санкції в частині суми 4 855,27 грн (які застосовані на суму донарахованого платежу 30 054,25 грн), визначені спірним податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Шевченківському районі  м. Львова від 31.03.2005 року № /0/8048 також безпідставно.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

З огляду на все вищенаведене,  а також приймаючи до уваги той факт, що предметом нового розгляду справи в суді першої інстанції є лише позовна вимога про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення  ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 31.03.2005 року № /0/8048 в частині визначення ТзОВ „Торговий дім “Галка” суми податкового зобов”язання за платежем податок на прибуток в сумі 30 054,25 грн основного платежу та застосованих на цю суму штрафних(фінансових) санкцій, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю, і визнає недійсним податкове повідомлення-рішення від 31.03.2005 року № /0/8048 в частині визначення ТзОВ „Торговий дім “Галка” податкового зобов”язання за платежем податок на прибуток в сумі 30 054 грн 25 коп основного платежу та 4 855 грн 27 коп –штрафних (фінансових) санкцій, усього в сумі 34 909 грн 52 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.2-1, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 121, 158, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 31.03.2005 року № /0/8048 в частині визначення ТзОВ „Торговий дім “Галка” податкового зобов”язання за платежем податок на прибуток в сумі 30054 грн 25 коп основного платежу та 4855 грн 27 коп –штрафних (фінансових) санкцій, усього в сумі 34909 грн 52 коп.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя