СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.07.07                                                                                 Справа № 11/187ад.

Господарський суд Луганської області у складі судді Москаленко М.О., за участю секретаря судового засідання Мелехової О.С., розглянувши матеріали справи № 11/187ад за позовом

Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано –Франківської  області

до Державного підприємства »Антрацит»”, м. Антрацит, Луганська область

про стягнення 693 грн. 62 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –не прибув

від відповідача –не прибув

в с т а н о в и в:

Згідно ст.17 та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 1 вересня 2005 року, до початку  діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України,  вирішуються відповідним господарським  судом  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність таких справ визначається Господарським процесуальним кодексом України.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про відшкодування у порядку регресу за рахунок відповідача 693 грн. 62 коп., витрачених на пенсійне забезпечення гр. Портецького П.М.  внаслідок отриманого останнім трудового каліцтва та поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позов був заявлений позивачем до  відповідача –Шахти «Партизанська», с. Крепінське, м. Антрацит, Луганська область, проте зазначене підприємство  на підставі наказу Міністерства палива та енергетики № 168 від 02.04.2003 було ліквідоване шляхом реорганізації. Правонаступником підприємства є Державне підприємство «Антрацит», м. Антрацит, Луганська область.

Ухвалою господарського суду Луганської області  від 11.06.2007  у даній справі первісного відповідача –Шахту «Партизанська», було замінено належним відповідачем –Державним підприємством «Антрацит».

Представники сторін в судове засідання не прибули, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачем у справі вимоги ухвал суду від 25.04.2007, 14.05.2007, 11.06.2007, 02.07.2007 не виконані, надане клопотання про розгляд адміністративної справи без участі його представника.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовані позивачем  фактом заподіяння трудового каліцтва гр. Портецькому Петру Михайловичу, внаслідок якого потерпілого визнано інвалідом ІІІ групи та відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»призначено пенсію. Загальна сума виплаченої у період з 01.01.2000 по 01.04.2001 потерпілому пенсії  склала 693 грн. 62 коп.

Також у прохальній частині адміністративного позову заявлене клопотання  про відновлення строку на подання вказаного вище позову.

Відповідачем наданий відзив № 10/329 від 08.06.2007 на  адміністративний позов, у якому відповідач просить застосувати до правовідносин сторін строк позовної давності, відмовити позивачеві у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання позову, оскільки вказане клопотання позивачем взагалі не мотивоване та документально не підтверджене, і, як наслідок, відмовити

позивачеві у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 23 Закону України „Про пенсійне забезпечення”  від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі за текстом – Закон) в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров’я, внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, постраждалому призначається пенсія по інвалідності.

У відповідності із ст.ст. 14, 15 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 № 1058 (далі за текстом –Закон № 1058) підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання є страхувальниками та платниками страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Як випливає з наданої позивачем копії акту про нещасний випадок на виробництві від 10.06.1951 (а.с. 35), 09.07.1951 з громадянином Портецьким Петром Михайловичем, 1933 року народження,  що працював  крепільником на Шахті Б-Антрацит, шахті 25бис, стався нещасний випадок. За доводами позивача, викладеними в адміністративному позові, внаслідок нещасного випадку був складений зазначений вище акт б/н від 10.06.1951 про нещасний випадок на виробництві.

Внаслідок нещасного випадку Портецький П.М. був визнаний інвалідом ІІІ групи, у відповідності з вимогами Закону України «Про пенсійне забезпечення»  йому було призначено пенсію по інвалідності.

За доводами позивача у справі витрати з доставки та виплати пенсій потерпілому Портецькому П.М. підлягають відшкодуванню саме за рахунок первісного відповідача у справі, правонаступником якого є Державне підприємство «Антрацит».   Документального та нормативного обґрунтування вказаних доводів позивачем не надано.

Відповідно  до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем у справі не надано жодного документу у підтвердження фактичного понесення витрат на виплату та доставку пенсії потерпілому  Портецькому П.М. Надані позивачем до матеріалів справи довідки № 169/04-02 від січня 2001 року (надану позивачем копію довідки повністю неможливо прочитати) та № 372 від 03.05.2001 Управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації свідчить лише про розмір виплаченої потерпілому пенсії та не є доказом того, що виплата та доставка пенсії здійснювалася саме позивачем у справі. У вказаній довідці взагалі відсутні відомості про те, яким саме державним органом були понесені витрати на виплату та доставку пенсії Портецькому П.М.

Незважаючи на неодноразові вимоги суду, позивачем у справі не надано для огляду в судовому засіданні оригінали документів, які додавалися до позову у незасвідчених копіях. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати копії документів належними доказами у справі (зокрема, копії довідок, які неможливо прочитати у повному обсязі).

Крім того, позивачем у  справі  нормативно не обґрунтовані та документально не підтверджені підстави пред»явлення позову саме до первісного відповідача у справі –Шахти  «Партизанська», в той час як у відповідності з копією акту 10.06.1951 (а.с. 35) потерпілий Портецький П.М. працював на  Шахті  Б-антрацит, шахті 25бис. Ніякого нормативного та документального підтвердження наявності у первісного відповідача у справі, і, як наслідок, у Державного підприємства «Антрацит», обов»язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії потерпілому            Портецькому П.М. позивачем у справі не надано.

Протягом розгляду даної адміністративної справи позивачем у  справі взагалі не виконувалися вимоги суду щодо надання нормативного обґрунтування заявленого адміністративного позову. Також позивачем не було надане листування з  первісним відповідачем або з його правонаступником з приводу відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, інші витребувані судом матеріали.

Із врахуванням викладеного позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи та не відповідають її фактичним обставинам, у зв»язку з чим не підлягають задоволенню.

У прохальній частині позовної заяви позивачем було заявлене клопотання про  відновлення строку на подання позову про стягнення заборгованості з регресних вимог. Вказане клопотання позивачем не було обґрунтоване, зокрема, взагалі не були зазначені обставини, які спричинили пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

У відповідності з приписами ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності із ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо а цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропуску строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

У зв»язку з тим, що позивачем у позовній заяві взагалі не зазначено причину пропуску строку для звернення до адміністративного суду (в той час як ним заявлено вимогу про відшкодування витрат за період з  01.10.200 по 01.04.2001, а до суду він звернувся лише  25.04.2007) та відповідач наполягає на застосування строку позовної давності для звернення з позовними вимогами, у задоволенні клопотання позивача щодо відновлення строку на подання позову слід відмовити за необґрунтованістю.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України питання стосовно судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати.

В судовому засіданні за згодою представника позивача  оголошено вступну та резолютивну частину постанови, представнику позивача повідомлено дату виготовлення постанови у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 94, 98, 99, 100, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  –

П О С Т А Н О В И В:

1.У задоволенні позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржене судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 31.07.2007.

Суддя                                                                               М.О. Москаленко