ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.

№ 11/24-07-1559

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:

Кочерової Н.О.,

суддів:

Рибака В.В., Черкащенка М.М.,

за
участю представників сторін:

від позивача -

Глазов О.О.;

від відповідача -

не з'явилися;

розглянувши  матеріали  касаційної  скарги

КП "Центральний парк культури та
відпочинку ім. Т.Г.Шевченка"

на  постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 26.06.2007р.

у справі

№11/24-07-1559
господарського суду Одеської області

за позовом

КП "Центральний парк
культури та відпочинку ім. Т.Г.Шевченка"

до

СПД фізичної особи ОСОБА_1

про

розірвання договору оренди,
виселення та стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
“Центральний парк культурі і відпочинку ім.Т.Г.Шевченка” (в подальшому -КП
“Центральний парк культури і відпочинку ім.Т.Г.Шевченка”) звернулось з позовом
до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди,
стягнення заборгованості по орендній платі та виселення.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 20.04.07 позов задоволено частково. З відповідача на
користь позивача стягнуто 594,63 грн. боргу по орендній платі за період з
березня 2004 р. по серпень 2004 р. по договору № 001/а-п-03 від 05.09.03 р., в
т.ч. індекс інфляції; 250,84 грн. боргу по орендній платі за лютий 2007 р. по
договору № 002/а-п-03  від 07.11.03 р.

Всього 845,47 грн., а також
понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, в
т.ч. 102 грн. держмита та 118 грн. витрат по інформаційно-технічному
забезпеченні судового процесу.

В решті позов суд визнав таким, що
не підлягає задоволенню в зв'язку з порушенням позивачем вимог ст.188 ГК
України.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 26.06.07 зазначене рішення залишено без зміни.

У поданій касаційній скарзі позивач
просить скасувати ці судові рішення як такі, що ухвалені при невірному
застосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права, зокрема ст.257
ЦК України, ст.188 ГК України з підстав, які викладені в скарзі; справу
направити на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Судова колегія розглянувши наявні
матеріали справи, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту
їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального
та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав
для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також
предметом дослідження попередніми судовими інстанціями, підтверджується
наступне.

05.09.03 між сторонами у справі був
укладений договір оренди № 001/а-п-03 (в подальшому -договір № 1) за умовами
якого КП “Центральний парк культури и відпочинку” передало, а ФО СПД ОСОБА_1
прийняв у тимчасове (строком на 49 років) платне користування об'єкт оренди
-тверде покриття площею 33,6 кв. м., яке розташоване в АДРЕСА_1. В цей же день
сторони підписали акт приймання-передачі.

07.11.03 між цими ж сторонами був
укладений аналогічний договір на платне користування об'єктом -твердим
покриттям площею 98 кв. м., що розташоване
там же.

В цей же день між сторонами був
підписаний акт приймання - передачі об'єкту оренди.

За умовами укладених договорів
відповідач (орендатор) зобов'язувався сплачувати оренду плату щомісячно до 15
числа поточного місяця незалежно від результатів його господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за цими договорами, як
орендарем, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по орендній платі за
договором № 1 на суму 1.140,10 грн. та за договором № 2 -на суму 7.529 грн. 10
коп. Крім цього відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання відповідно в сумі 13,38 грн. та 34,30 грн.

Ця заборгованість визнана
відповідачем і була сплачена ним разом з пенею в процесі судового розгляду
справи місцевим господарським судом.

Заявою від 20.04.07 позивач змінив
позовні вимоги, оскільки відповідачем сплачена заборгованість по орендній платі
в сумі 8669,35 грн. та пеня в сумі 47,68 грн. та просив суд стягнути з
відповідача на свою користь за договором № 1 заборгованість з орендної плати за
період з січня 2004 р. по серпень 2004 р. в сумі 741,56 грн., в т.ч. індекс
інфляції, в межах трьохрічного строку позовної давності; заборгованість з
орендної плати за лютий 2007 р. за договором № 2 в сумі 250,84 грн. Всього
992,40 грн.

Крім цього заявлена вимога про
розірвання цих договорів та виселення відповідача з об'єкту оренди.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 20.04.07, з чим погодилась і апеляційна інстанція, позов
задоволено частково.

З відповідача на користь позивача
стягнуто 594,63 грн. заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу
інфляції за період з березня 2004 р. по серпень 2004 р. за договором №1; 250,84
грн. заборгованості по орендній платі за лютий 2007 за договором № 2. Всього
845,47 грн.

Стягнуто також з відповідача
понесені позивачем судові витрати по справі пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в т.ч. 102 грн. на сплату держмита т 118 грн. на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позовні вимоги залишені без
задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що в
процесі розгляду справи судом відповідач сплатив позивачеві заборгованість по
орендній платі в сумі 8669,35 грн. та пеню в сумі 47,68 грн. Уточнені позовні
вимоги позивача підлягають задоволенню частково, оскільки відповідно до вимог
ст. 257 ЦК України, сплинув строк позовної давності по стягнення орендної плати
за січень та лютий 2004 р. по договору №1, що підтверджується наступним.

Відповідно до умов укладених
договорів відповідач зобов'язувався сплачувати позивачеві орендну плату
щомісячно до 15 числа поточного місяця незалежно від результатів його
господарської діяльності, а тому орендну плату за січень 2004 р. відповідач
повинен був сплатити позивачеві на пізніше 15.01.04, а за лютий 2004 -не
пізніше 15.02.04р.

З позовом до суду позивач звернувся
20.02.07, тобто з пропуском встановленого законом трьохрічного строку позовної
давності для стягнення заборгованості по орендній платі за січень та лютий 2024
р., т.я. строк позовної давності для стягнення заборгованості за січень 2004 р.
сплинув 16.01.07, а за лютий 2004 р. -16.02.07 р.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині розірвання договорів оренди та виселення відповідача місцевий
господарський суд, з чим погодилась і апеляційна інстанція, виходив з того, що
позивачем не був дотриманий встановлений ст. 188 ГК України порядок розірвання
господарських договорів, оскільки він не звертався  до відповідача з  такими пропозиціями.

Посилання позивача на те, що
відповідно до ст. ст. 10, 24, 26 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна” та ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору
другою стороною та ці норми права не передбачають обов'язкового застосування
досудового врегулювання спору попередніми судовими інстанціями правомірно не
прийняті до уваги.

Правила ст.188 ГК України є нормами
матеріально - правовими, а не процесуальними. Тому недодержання сторонами
визначеного господарським кодексом порядку внесення змін до договору або його
розірвання скаржник (позивач) помилково кваліфікує як порушення досудового
врегулювання спору.

Практичне розрізнення господарських
і цивільних відносин дістало вияв у підпорядкуванні їх різній судовій юрисдикції.

Так, відповідно до статей 1 та 22
Закону “Про судоустрій України” справи, що виникають із господарських
правовідносин, розглядаються в порядку господарського судочинства, а цивільних
-у порядку цивільного судочинства.

Така ознака результатів господарської
діяльності сторін спірних договорів як цінова (вартісна) визначеність свідчить
по наявність у них господарських відносин, що визначає їх регулювання нормами
господарського кодексу.

В такому разі відповідно до п.3
ст.291 ГК України договір оренди може бути розірваним на вимогу однієї з сторін
з підстав передбачених цивільним законодавством для розірвання договору найму в
порядку встановленому смт.188 цього кодексу.

Правові наслідки припинення
договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК
України.

З тексту судового рішення слідує,
що при розгляді справи судом першої інстанції представник позивача пояснив, що
пропозиції стосовно розірвання договорів оренди позивачем відповідачу не
надсилались. Докази про вчинення останнім таких дій в матеріалах справи також
відсутні.

Зазначене свідчить про вірність
правової позиції попередніх судових інстанцій при відмові позивачу в позові в
частині розірвання спірних договорів та виселення відповідача з об'єктів
оренди;  спростовує доводи касаційної
скарги.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення,
а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.06.07 у справі №
11/24-07-1559  - без зміни.

Головуючий, суддя
Н.Кочерова

Судді
В.Рибак

М.Черкащенко