ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2007 р.  14:35              Справа № АС-42/260-07

вх. № 6975/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Булавінова Ю.В.

представників сторін :

позивача - Мацокін В.В. (дов.)

відповідача - Христофоров О.В. (дов.), Писаренко О.Ф. (дов.)

по справі за позовом  Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (водоканал), м. Ізюм Харківської області

до  Ізюмської ОДПІ Харківської області, м. Ізюм Харківської області

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд зобов'язати Ізюмську ОДПІ Харківської обл. прийняти відповідне рішення та вчинити дії щодо списання податкового боргу в розмірі 202793,22 грн., з яких збору на геологорозвідувальні роботи в сумі 141429,70 грн. та пені 3030,97 грн., а також збору за спеціальне використання водних ресурсів в сумі 50070,79 грн. та пені 8261,76 грн. та відобразити вказане списання у картці обліку податкових зобов'язань Ізюмського комунального виробничого водопровідно - каналізаційного підприємства.

Відповідач проти позову заперечує повністю, свої заперечення виклав у відзиві на позов.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 01.11.2006 року Харківським апеляційним господарським судом було розглянуто апеляційну скаргу Ізюмського комунального водопровідно - каналізаційного підприємства на рішення Господарського суду Харківської області від 26.07.2006 року по справі № АС-27/375-06 за позовом Ізюмської об'єднаної податкової інспекції  про стягнення 551922,54 грн. за рахунок активів. Відповідною постановою суду апеляційну скаргу задоволено, постанову Господарського суду Харківської області від 26.07.2006 р. скасовано та прийнято нову, якою провадження у справі в частині стягнення за рахунок активів позивача податкового боргу у розмірі 202793,22грн., в т.ч. збору на геологорозвідувальні роботи в сумі 141429, 70 грн. та пені 3030,97 грн., а також збору за спеціальне використання водних ресурсів в сумі 50070,79 грн. та пені 8261,76 грн. відмовлено.

Підставою для такої відмови, серед інших, стало посилання на п. 15.1.1. ст. 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", яким строк позовної давності визначення податковими органами сум податкових зобов'язань встановлено не пізніше закінчення 1095 дня наступного за останнім днем граничного строку подання декларації. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Таким чином, на думку позивача, є встановленим  факт знаходження податкового боргу позивача в розмірі 202793 грн. 22 коп. поза граничними межами, встановленими п.15.1.1. ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що дає підстави вважати позивача вільним від відповідних податкових зобов'язань.

Частиною 1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і є підставою для звільнення від доказування.

07.12.2006 р. позивач звернувся до відповідача з відповідним листом ( вих. №1392 від 07.12.2006 р.) з проханням провести дії по списанню податкового боргу позивача в розмірі 202793, 22 грн., з яких збору на геологорозвідувальні роботи в сумі 141429,70 грн. та пені 3030,97 грн., а також збору за спеціальне використання водних ресурсів в сумі 50070,79 грн. та пені 8261,76 грн. та відобразити вказане списання у картці обліку податкових зобов'язань позивача.

25.12.2006 р. від відповідача було отримано лист (вих.8320/10/24-023), в якому він, не спростовуючи аргументи позивача, щодо підстав списання податкового боргу, посилаючись на ст. 70 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" відмовляється провести списання без наявності відповідного судового рішення, яке відповідач зобов'язується виконати, керуючись п.2 ст. 11 Закону України "Про судоустрій".

Таким чином, на думку позивача, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, проявляє бездіяльність, порушуючи цим права позивача.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень по суті позову вказує на те, що ст. 99 КАС України передбачено строк звернення до адміністративного суду, а саме: адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ст. 100 КАС України передбачено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як встановлено рішенням господарського суду Харківської області №АС-27/375-06 від 26.07.2006р. та постановою апеляційного господарського суду Харківської області по справі №АС-27/375-06 від 01.11.2006р. заборгованість по сплаті податків виникла на підставі самостійно нарахованих сум підприємством зазначених в податкових деклараціях  за період з 20.08.2001р.  по 20.05.2003р.

Тобто підприємство самостійно нарахувало суми податкових зобов'язань та задекларувало їх. З фактичних обставин витікає що само підприємство порушило свої права, підприємство самостійно нараховуючи податкові зобов'язання усвідомлювало свої дії та строки їх сплати.

З моменту виникнення заборгованості та закінчення строків визначених Законом України  „Про погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181  по сплаті податків та зборів збігло більш ніж один рік, тому вимоги позивача є безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені.

Ізюмська ОДПІ наполягає на тому, що необхідно відмовити у задоволенні адміністративного позову в зв'язку з пропуском строку для подання адміністративного позову, що витікає з приписів ст. 100 КАС України.

Крім того, строки давності передбачені ст. 15 ЗУ №2181 застосовуються відповідно п.п. 15.1.1. за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

П.п. 15.2.1. ст.15 Закону, передбачено граничні строки стягнення податкового боргу а саме: у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

07.12.2006р. позивач листом вих. №1392 звернувся на адресу відповідача з вимогою списати податкову заборгованість в загальній сумі 202793 грн. 22 коп.

25.12.2006р. листом відповідача вих. №8320/10/24-023 від 25.12.2006р. позивач був повідомлений про відмову в списанні зазначеного податкового боргу на підставі ст.70 Закону України "Про державний бюджет України на 2006р."

Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду.

Частиною 2 зазначеної норми КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначалося раніше позивач дізнався про відмову відповідача в списанні податкового боргу, що є предметом розгляду цього спору, з листа відповідача вих.№8320/10/24-023 від 25.12.2006р.

Відмова відповідача від списання податкового боргу, зумовлює до порушення прав, свобод, та інтересів позивача, а тому саме день отримання позивачем листа відповідача вих.№8320/10/24-023 від 25.12.2006р. є початком перебігу річного строку відведеного для звернення до суду з адміністративним позовом.

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, адміністративний позов пред'явлений в межах строку встановленого ст.99 КАС України, в зв'язку з чим положення ч.1 ст.100 КАС України не підлягають застосуванню.

Відповідно до п.п. 18.2.1 ст.18 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" підлягає списанню безнадійний податковий борг, у тому числі пеня,  нарахована на такий податковий борг, а також штрафні санкції.

Порядок списання безнадійного податкового боргу визначений наказом ДПА України №103 від 14.03.2001р., яким затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, зареєстрованого в Мін'юсті України за №16/6304 від 10.01.2002р.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено постановою Харківського апеляційного господарського суду по справі № АС-27/375-06 від 01.11.2006р. період виникнення спірної податкової заборгованості є з 20.08.2001р. по 20.05.2003р. Провадження  по справі в частині  стягнення за рахунок активів Ізюмського комунального виробничого водопровідно - каналізаційного підприємства податкового боргу у розмірі 202793,22 грн., з яких збору на геологорозвідувальні роботи в сумі 141429,70 грн. та пені 3030,97 грн., а також збору за спеціальне використання водних ресурсів в сумі 50070,79 грн. та пені 8261,76 грн., закрито в зв'язку зі сплином терміну позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Законом України №3235 зупинено  на 2006 рік дію п.п. "в" та "г" п.п.18.2.1 ст.18 Закону України №2181, про що посилається і відповідач.

П.15.2 ст.15 Закону України №2181, дія якого не зупинена, встановлено граничний строк стягнення податковим органом узгодженого платником податків податкового зобов'язання в 1095 днів (в зв*язку з чим постановою апеляційної інстанції по справі №АС-27/375-06 від 01.11.2006р. і закрито провадження по стягненню спірної суми податкового боргу). За таких обставин виникає колізія у зазначених нормах права, коли податковий орган не має права стягувати заборгованість, по якій минув термін позовної давності, та не має права і списувати таку заборгованість в зв'язку з призупиненням дії відповідної норми закону.

Суд зазначає, що правовий інститут списання безнадійного податкового боргу встановлений законом України № 2181, який є законом про оподаткування. За змістом названого закону списання безнадійного податкового боргу призводить до погашення податкових зобов'язань, що його сформували. Таким чином, згідно з законом про оподаткування, яким є Закон України №2181, внаслідок списання безнадійного податкового боргу обов'язок платника податку сплатити ті суми податків і зборів, які входять до його складу, припиняється. З огляду на викладене, списання безнадійного податкового боргу є невід'ємною частиною механізму справляння податків, зборів (обов 'язкових платежів).

В силу приписів Закону України "Про систему оподаткування" зміна механізму справляння податків, зборів (обов 'язкових платежів) можлива лише шляхом внесення змін до законів про оподаткування. В Закон України №2181 відповідні зміни, які б зупиняли дію п.п."г" п.п.18.2.1 п.18.2 вказаного закону, не вносились. Натомість, зупинення дії названої норми закону було здійснено Законом України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", та на "...2006 рік". Однак, згаданий закон не є законом про оподаткування і тому не може вносити змін до законодавчо визначеного механізму справляння податків.

Крім того, Законом України №3235 зупинено на 2006 рік дію п.п. "в" та "г" п.п.18.2.1 ст.18 Закону України №2181, але спірні правовідносини виникли до 2006 року.

На даний час відсутній законодавчо встановлений механізм по стягненню податкового боргу, відносно якого сплинув термін позовної давності

Оскільки на даний час судовим рішення по справі №АС-27/375-06 від 01.11.2006р., яке набрало законної сили, відмовлено в стягненні спірної суми в розмірі 202793,22грн., яка є предметом даного спору, і в подальшому стягнути її в примусовому порядку неможливо як і неможливе її обліковування у картці обліку податкових зобов'язань позивача,, то така сума підлягає списанню.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати Ізюмську ОДПІ Харківської обл. прийняти відповідне рішення та вчинити дії щодо списання податкового боргу в розмірі 202793,22 грн., з яких збору на геологорозвідувальні роботи в сумі 141429,70 грн. та пені 3030,97 грн., а також збору за спеціальне використання водних ресурсів в сумі 50070,79 грн. та пені 8261,76 грн., та відобразити вказане списання у картці обліку податкових зобов'язань Ізюмського комунального виробничого водопровідно - каналізаційного підприємства (Харківська область, м.Ізюм, вул.Фрунзе, 32, ).

Стягнути  держбюджету на користь Ізюмського комунального виробничого водопровідно - каналізаційного підприємства (Харківська область, м.Ізюм, вул.Фрунзе, 32, ) 3,40грн. держмита.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 06.07.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.