Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 року                                                 Справа № 33/87-07

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Кравець Т.В., Гончар Т.В.

при секретарі Калугіної Н.Є..

за участю представників сторін:

позивача –Гайдай О.П.

відповідача –Крячко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу АТЗТ «Харківський коксовий завод», м. Харків (вх. № 2591Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 03.07.2007 року по справі № 33/87-07

за позовом АТЗТ «Харківський коксовий завод» м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Високі енергетичні технології», м. Харків

про стягнення 59749,03 грн.,

встановила:

У березні 2007 року відповідач, АТЗТ «Харківський коксовий завод» м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 59749,03 грн. заборгованості за договором №11/01-03 від 20.032003 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Високі енергетичні технології»про постачання електричної енергії.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.07.2007 року у задоволенні позову відмовлено, з посиланням на недоведеність обставин, які б свідчили про наявність заборгованості з боку відповідача.

Позивач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою, в якої ставиться питання про скасування рішення суду, прийняття нового, яким апелянт просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на їх законність.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що погоджується з рішенням господарського суду Харківської області від 03.07.2007 року, вважає його законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.02.2003 року між сторонами по справі був укладений договір №11/01-03, предметом якого є забезпечення постачальником –ТОВ «Високі енергетичні технології», споживача –АТЗТ «Харківський коксовий завод», м. Харків, електричною енергією у встановлених договором обсягах через мережі АК «Харківобленерго».

Відповідно до пункту 5.1.договору, договір діє до 31.12.2003 року, пролонгація відбувається у випадку відсутності зауважень, заявлених у письмовій формі не пізніше чім за місяць до закінчення строку дії цього договору. У випадку пролонгації, строк дії договору продовжується на один рік.

Відповідно до пункту 5.3. договору, розірвання договору достроково, відбувається тільки по письмової угоді обох сторін, або за рішенням господарського суду, на підставах передбачених чинним законодавством. При цьому сторони не звільняються від відповідальності за зобов’язаннями, які фактично не були виконані на час припинення договору.

У відповідності до пункту 3.4. договору, в разі якщо оплата, здійснена покупцем за спожиту електроенергію більше, ніж її дійсна вартість, надмірно сплачена сума нараховується як оплата за електроенергію, яка буде поставлена в наступних періодах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що за грудень 2005 року він не отримав від відповідача електричної енергії, але зробив при цьому передплату за заявлену на грудень 2005 року електроенергію у розмірі 94749,03 грн.

Вирішуючи даний спір, господарський суд правомірно визнав доводи позивача необґрунтованими.

Позивачем не доведено той факт, що ним сплачувалась надмірна сума, тобто фактичне споживання електроенергії було менше, ніж оплата. Так, платіжні доручення, копії яких залучено до матеріалів справи (т. 1 а.с. 121-165), не свідчать про перерахування відповідачу за спірним договором коштів в якості передплати, оскільки у призначенні платежу зазначено про проведення позивачем оплат за певні періоди за електроенергію, а не про здійснення попередньої оплати за певний період. Платіжні доручення за 2003-2004 рік на загальну суму 1713936,49 грн. (сума визначена з наданого позивачем акту звірки, де ці платіжні доручення перераховані) взагалі не надані суду.

Позивач заявив вимогу про повернення заборгованості за договором, який діяв з 2003 року, а не повернення передплати за певний період.

Згідно договору електрична енергія поставляється відповідно до місячних заявок споживача в кількості, вказаної в заявці, яка подається постачальнику не пізніше ніж за 15 днів до початку чергового місяця, доказів направлення відповідачу заявки на грудень 2005 року позивач не надав, в зв’язку з чим не можливо визначити, чи виконав позивач свої зобов’язання по своєчасній передплаті електроенергії за грудень 2005 року.

Відповідач зазначає, що заявлена до стягнення сума не може бути боргом за грудень 2005 року, оскільки за період січень-грудень 2005 року позивач сплатив за електроенергію 2052022,21 грн., отримав згідно актів електроенергії на суму 2053610,08 грн., тобто на 1587,87 грн. більше. Позивач не надав документів за який саме період виникла заборгованість.

Твердження позивача, що наявність боргу підтверджується актом звірки б/н б/д (а.с. 18 том 1) безпідставне, оскільки звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність, чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами –договорами, накладними, рахунками, тощо.

Акт звірки підписаний з боку позивача та відповідача особами, прізвища яких в акті не зазначено, доказів які підтверджують повноваження цих осіб також не надано.

Договором не визначений порядок пред’явлення претензій кредитора, тому у разі порушення умов договору, або правил користування електричною енергією, споживач повинен викликати представника постачальника для складання двостороннього акту порушень, один примірним якого передається постачальнику, але позивачем цього зроблено не було.

Як зазначалось вище, оплата, здійснена покупцем за спожиту електроенергію більше, ніж її дійсна вартість, надмірно сплачена сума нараховується як оплата за електроенергію, яка буде поставлена в наступних періодах. Так, відповідач зазначає, що сума, яка була сплачена позивачем за електричну енергію на грудень 2005 року, зараховується як оплата за електричну енергію на наступні місяці.

Відповідач пропонував позивачу постачання електричної енергії в січні 2006 року, оскільки отримані суми зараховані відповідно пункту 3.4 договору в оплату за електроенергію майбутніх періодів. Відповідач не відмовляється виконати зобов’язання в натурі.

До того ж, дія договору №11/01-03 від 11.01.2003 року на постачання електричної енергії не закінчилась. Пунктом 5.1. прямо передбачено, що пролонгація відбувається у випадку відсутності зауважень, заявлених у письмовій формі не пізніше чім за місяць до закінчення строку дії цього договору. У зв’язку з тим, що письмових зауважень з боку сторін на припинення дії договору не було, то і підстав вважати договір припиненим у сторін не має, а тому, твердження відповідача, що сума заборгованості буде зарахована у наступних періодах, правомірне.

У відповідача продовжує існувати обов’язок щодо постачання певного обсягу електричної енергії позивачу.

Враховуючи, що договором не передбачено порядку та термінів повернення передплати, позивач повинен був відправити на адресу відповідача вимогу про сплату відповідно до статті 530 ЦК України. Претензія такою вимогою не є, так як не містять вимоги позивача про повернення саме попередньої оплати. Також позивачем не надано доказів її відправки відповідачу.

Відповідно до статті 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги АТЗТ «Харківський коксовий завод»колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що не доведені позивачем.

Наведене дає підстави колегії суддів дійти висновку про законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, одностайно, -

постановила:

Апеляційну скаргу  АТЗТ «Харківський коксовий завод»м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 3.07.2007 року по справі  №33/87-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                        Олійник В.Ф.

Судді                                                                        Гончар Т.В.

Кравець Т.В.