ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.10.07                                                                                           Справа№ 28/296А

12 год 20 хв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Денді-Львів”, м. Винники Львівської області

до відповідача: Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова, м. Львів

про скасування податкових повідомлень –рішень від 23.11.2006 року №/0/21630/23-0, від 23.11.2006 року №/0/21631/23-0, від 05.02.2007 року №/1/2451/23-0, від 05.02.2007 року  №/1/2453/23-0, від 05.02.2007 року №/0/2452/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13293, від 02.07.2007 року №/1/13292, від 02.07.2007 року №/2/13291, від 07.08.2007 року №/3/16008/23-2, від 07.08.2007 року  №/3/16009/23-2, від 07.08.2007 року  №/3/16006/23-2

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Солдатенко С.О. - представник

Від відповідача:  Саковець В.П.- старший  державний податковий інспектор

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю “Денді-Львів” до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова  про скасування податкових повідомлень –рішень від 23.11.2007 року № /0/21630/23-0, від 23.11.2006 року № /0/21631/23-0, від 05.02.2007 року № /1/2451/23-0, від 05.02.2007 року № /1/2453/23-0, від 05.02.2007 року № /02452/23-0, від 02.07.2007 року № /2/13293, від 02.07.2007 року № /1/13292, від 02.07.2007 року № /2/13291, від 07.08.2007 року № /3/16008/23-2, від 07.08.2007 року № /3/16009/23-2, від 07.08.2007 року № 003892310/3/16006/23-2.

Уточненням позовних вимог, позивач  (на виконання  вимог  ухвали суду  від 05.09.2007 року) уточнив позовні вимоги в частині номерів податкових повідомлень-рішень, просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.11.2006 року №/0/21630/23-0, від 23.11.2006 року №/0/21631/23-0, від 05.02.2007 року №/1/2451/23-0, від 05.02.2007 року  №/1/2453/23-0, від 05.02.2007 року №/0/2452/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13293, від 02.07.2007 року №/1/13292, від 02.07.2007 року  №/2/13291, від 07.08.2007 року №/3/16008/23-2, від 07.08.2007 року  №/3/16009/23-2, від 07.08.2007 року  №/3/16006/23-2.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві (з урахуванням уточнення позовних вимог), позивач просить суд скасувати  податкові повідомлення-рішення від 23.11.2006 року №/0/21630/23-0, від 23.11.2006 року №/0/21631/23-0, від 05.02.2007 року №/1/2451/23-0, від 05.02.2007 року №/1/2453/23-0, від 05.02.2007 року №/0/2452/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13293, від 02.07.2007 року №/1/13292, від 02.07.2007 року  №/2/13291, від 07.08.2007 року №/3/16008/23-2, від 07.08.2007 року  №/3/16009/23-2, від 07.08.2007 року  №/3/16006/23-2. Позивач зазначає, що відповідно до п.п 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені  відповідними  розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов”язковість ведення  і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Позивачем були надані документи, в тому числі платіжні доручення, на підставі яких було проведено  оплату за роботи та послуги  ПП „Атлас”  на суму 272375 грн.  Таким чином, валові витрати  ТзОВ  “Денді-Львів” за період з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року, на думку позивача, підтверджені  згідно п.п 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”: платіжними документами (платіжними дорученнями); іншими документами (актами здачі - прийомки виконаних робіт, звітами та протоколами). В зв”язку із вищенаведеним позивач вважає, що ним  правомірно застосовано п.п 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та віднесено до складу валових  витрат витрати  господарської  діяльності  у розмірі 272375,00 грн та не  занижено податок  на прибуток на суму 68094,00 грн. Щодо висновку податкового органу, викладеного в  п. 3.2 Акту перевірки, відповідно до якого позивачу за порушення  п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” зменшено податковий кредит на суму 7026,00 грн, сформований згідно податкових накладних  ПП „Атлас”   за травень –грудень 2005 року, то позивач зазначає, що Закон України „Про податок на додану вартість” забороняє відносити  до складу  податкового кредиту  лише  суми податку, не підтверджені  податковими накладними (п.п 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону). Позивач зазначає, що  всі податкові накладні були та є  в наявності, та стали предметом перевірки (п.3.5 Акту). Крім того, зв'язок сплаченого ПДВ з господарською діяльністю ТзОВ  “Денді-Львів” підтверджується платіжними дорученнями, актами, звітами і протоколами.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним. Відповідно до норм п.п.5.2.1.п.5.2 ст.5 та п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які  підтверджені первинними документами, та пов’язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. Акти здачі-прийомки виконаних робіт не відповідають вимогам до первинних документів, а тому не підтверджують витрат по операціях з отримання позивачем послуг. Оскільки зазначені послуги не відносяться до складу валових витрат та не пов’язані з господарською діяльністю позивача, суми ПДВ по них відшкодовуються за рахунок відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються(п.п 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”).

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (податкові повідомлення-рішення, акт перевірки, акти здачі-прийомки виконаних робіт, звіти, протоколи, виписки з банківського рахунку та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова була проведена виїзна позапланова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю “Денді-Львів” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за  період з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року, за результатами перевірки складено Акт № 63/23-0/20820356 від 10.11.2006 року (далі-Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року  №283/97-ВР (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток  на загальну суму 68094 грн за період I кв.2004 року-ІV кв.2005 року, та встановлено порушення п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, в результаті чого занижено податок на додану вартість  на загальну суму  7026,00 грн в податкових періодах травні, червні, серпні, вересні, грудні 2005 року.

На підставі Акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова було прийнято податкове повідомлення –рішення  №/0/21630/23-0 від 23.11.2006 року,  яким  позивачу  визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в сумі 101846,2 грн ( в т.ч. 68094 грн –основний платіж, 33752,2 грн –штрафні(фінансові) санкції). В результаті оскарження цього податкового повідомлення-рішення до податкових органів воно було залишене без змін, а ДПІ у Личаківському районі м. Львова були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: від 05.02.2007 року №/1/2451/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13293, від 07.08.2007 року №/3/16008/23-2, ідентичні за змістом первинному (з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов’язання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні, відповідно до абз.3 п.5.3 «Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних(фінансових) санкцій», затвердженого Наказом ДПА України від 21.06.2001 року № 253, із змінами).

Також за результатами розгляду скарги позивача, ДПІ у Личаківському районі м.Львова своїм Рішенням від 30.01.2007 року № 1639/25-0 донарахувала позивачу штрафну(фінансову) санкцію по податку на прибуток в сумі 294,8 грн(в порядку п.п.5 частини 1 пункту 9 «Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби», затвердженого наказом ДПА України від 11.12.1996 року № 29, зареєстровано в Мін’юсті України 18.12.1996 року за № 723/1748, у редакції наказу ДПА України від 02.03.2001 року № 82, із змінами та доповненнями, та пункту 6.6 ст.6 Закону України „Про  порядок погашення  зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року №2181-ІІІ), за результатами чого та на підставі Акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення –рішення  від 05.02.2007 року №/0/2452/23-0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в сумі 294,8 грн-штрафних(фінансових) санкцій. В результаті подальшого оскарження ДПІ у Личаківському районі м. Львова були прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.07.2007 року №/1/13292 та від 07.08.2007 року  №/3/16006/23-2 , ідентичні за змістом первинному (з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов’язання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні, відповідно до абз.3 п.5.3 «Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних(фінансових) санкцій», затвердженого Наказом ДПА України від 21.06.2001 року № 253, із змінами).

Окрім цього, на підставі Акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова було прийнято податкове повідомлення –рішення №/0/21631/23-0 від 23.11.2006 року, яким  позивачу  визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 10539 грн ( в т.ч. 7026 грн –основний платіж, 3513 грн –штрафні(фінансові) санкції). В результаті оскарження цього податкового повідомлення-рішення до податкових органів воно було залишене без змін, а ДПІ у Личаківському районі м. Львова були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: від 05.02.2007 року  №/1/2453/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13291, від 07.08.2007 року  №/3/16009/23-2, ідентичні за змістом первинному (з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов’язання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні, відповідно до абз.3 п.5.3 «Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних(фінансових) санкцій», затвердженого Наказом ДПА України від 21.06.2001 року № 253, із змінами).

Таким чином, всі вищезазначені податкові повідомлення-рішення є чинними, і всі вони оскаржуються позивачем у даній справі.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТзОВ  “Денді-Львів” (Замовник) та  ПП „Атлас”    (Виконавець) було укладено  Договір про надання послуг № 03-10 від 03.10.2002  року (копію якого долучено позивачем до матеріалів справи з письмовим клопотанням від 10.10.2007 року, вх.№ 21704 від 11.10.07 року, а оригінал оглянуто в судовому засіданні та звірено з наданою позивачем копією), згідно якого Замовник  доручає, а Виконавець зобов”язався надавати послуги, які складаються з: вантажно-розвантажувальних робіт, прибирання службових приміщень, проведення передпродажних та рекламних робіт,  продажу продукції (робіт, послуг), проведення поштових розсилок та розсилок електронною поштою, послуг телефонного диспетчера, здійснення кур”єрської доставки, створення та підтримки локальної комп”ютерної мережі, надання послуг по створенню поліграфічного та WEB –дизайну (п.1.1 Договору).

До перевірки були надані Акти здачі-прийомки виконаних робіт(перелік номерів, дат та сум Актів здачі-прийомки виконаних робіт наведено на сторінці 10 Акту перевірки), складені сторонами та скріплені їх печатками, за період з 30.01.2004 року по 30.12.2005 року, згідно яких Виконавець виконав послуги по просуванню та продажу товарів на ринку України, вартість робіт по кожному Акту  зафіксована у кожному окремому Акті здачі-прийомки виконаних робіт. Загальна вартість послуг по актах склала 272375 грн(без ПДВ), цю суму позивач відніс до складу валових витрат у відповідних податкових періодах.

Всі вищезазначені Акти здачі-прийомки виконаних робіт є аналогічного змісту, за винятком того, що вартість  робіт по Актах, складених за період з 30.01.2004 року по 25.04.2005 року, визначена сторонами без ПДВ, а вартість робіт по Актах, складених за період з 29.04.2005 року по 30.12.2005 року, визначена із врахуванням ПДВ.

Також до перевірки було представлено Протокол № 1 від 19.01.2005 року за період 1.01.2004 р.-31.12.2004 року, та Протокол № 2 від 24.01.2006 року за період 1.01.2005 р.-31.12.2005 р., складені сторонами та скріплені їх печатками, в яких зазначено про виконання робіт, зазначених  у п.1.1  Договору № 03-10 від 03.10.2002  року.

Також до матеріалів справи позивачем додано Звіти про виконані роботи та надані послуги, які не представлялися до перевірки, і які не містять печаток сторін, а лише підписи представників Виконавця та Замовника, без зазначення посади цих представників, їх прізвищ та ініціалів, та посилання на їх повноваження.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями), об’єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 та 9 цього Закону.

Відповідно до п. 5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, валові витрати виробництва та обігу –це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п. 1.32 ст.1 зазначеного Закону, господарська діяльність —будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

У відповідності до п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 зазначеного Закону, до складу валових витрат включаються, зокрема, суми   будь-яких   витрат,   сплачених   (нарахованих) протягом  звітного періоду у зв'язку з підготовкою,  організацією, веденням   виробництва,   продажем  продукції  (робіт,  послуг).

Відповідно до п.п. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 зазначеного Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, норми п.п.5.2.1.п.5.2 ст.5 та п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” кореспондують при визначенні правил формування валових витрат платника податку. Виходячи із вказаних норм, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами; 2) пов’язані з господарською діяльністю - підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Вимоги до первинних документів встановлено в ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 року № 996-XIV, а саме, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із аналізу змісту Актів здачі-прийомки виконаних робіт вбачається, що  вони не містять посилання на Договір про надання послуг № 03-10 від 03.10.2002  року, зазначена в Актах здачі-прийомки виконаних робіт фраза «Виконавець виконав послуги по просуванню та продажу товарів на ринку України»не може вважатися такою, що містить інформацію про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. Окрім цього, зазначена фраза не відповідає предмету Договору про надання послуг № 03-10 від 03.10.2002  року, визначеному в пункті 1.1 цього Договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені Акти здачі-прийомки виконаних робіт не відповідають вимогам до первинних документів, встановлених у ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Протоколи № 1 від 19.01.2005 року та № 2 від 24.01.2006 року складені не за ті періоди, за які складено Акти здачі-прийомки виконаних робіт. Їх складено в цілому за  рік 2004 та рік 2005, а віднесення витрат до складу валових здійснювалося не за результатами року, а за результатами кварталу, півріччя, дев’яти місяців та року(відповідно до податкових періодів по податку на прибуток, визначених у п.11.1 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”). Крім того, в протоколах зазначені інші господарські операції, аніж в Актах здачі-прийомки виконаних робіт, а в тій частині, в якій ці господарські операції частково співпадають по Актах і Протоколах(продаж продукції), Протоколи також не містять інформації про обсяг господарської операції та одиницю її виміру.

Наведене вище не дозволяє розглядати вказані Протоколи як первинні документи, які б в порядку ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підтверджували відповідні господарські операції.

Щодо посилання позивача на Звіти про виконані роботи та надані послуги, то такі Звіти не були представлені до перевірки; ці Звіти не містять печаток  сторін (на відміну від вищезгаданих Актів здачі-прийомки виконаних робіт та Протоколів). Окрім цього, ці Звіти не містять посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (у Звітах є лише підписи представників Виконавця та Замовника, без зазначення посад цих представників, їх прізвищ та ініціалів, посилання на їх повноваження), що також вказує на невідповідність їх вимогам ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Окрім цього, факт того, що вищезазначені Звіти не є первинними та іншими документами, ведення яких передбачено законодавством з питань обліку та оподаткування, визнається  і самим позивачем в абзаці 9 сторінки 2 позовної заяви.

Матеріали справи не містять, а позивачем не подано належних і допустимих доказів пов”язаності  витрат по вищезазначених послугах із господарською діяльністю позивача. Відсутні докази доцільності отримання позивачем таких послуг та подальше їх застосування у власній господарській діяльності позивача.

При цьому слід відзначити, що суд ухвалами від 05.09.2007 року та 11.10.2007 року витребовував у позивача докази фактичного отримання послуг, їх пов’язаності з господарською діяльністю позивача та їх підтвердження відповідними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Однак, допустимих доказів в підтвердження вищезазначеного позивач суду в порядку ч.4 ст.70 КАС України не представив, хоча в силу приписів п.п.5.2.1.п.5.2 ст.5 та п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” позивач зобов’язаний підтвердити зв'язок витрат з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), та підтвердити ці витрати відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Не відповідає дійсності також твердження позивача про те, що витрати в сумі 272375 грн підтверджені розрахунковими та платіжними документами. Як вбачається із наявних у матеріалах справи копій банківських виписок (на які позивач посилається як на підтвердження оплати вищезазначених послуг на адресу Виконавця), кожна із банківських виписок про перерахування коштів на адресу ПП «Атлас»містить призначення платежу «оплата за оренду послуги дог.01-10/02 від 01.10.02». Суд ухвалою від 05.09.2007 року витребував у позивача договір №  01-10/02 від 01.10.2002 року, і позивач долучив копію цього договору до матеріалів справи з письмовим клопотанням від 10.10.2007 року, вх.№ 21704 від 11.10.07 року(оригінал договору було оглянуто в судовому засіданні та звірено з наданою позивачем копією). Як вбачається із змісту Договору  №  01-10/02 від 01.10.2002 року, він носить назву «Договір оренди майна», цей договір укладений між ТзОВ  “Денді-Львів” (Орендар) та  ПП „Атлас” (Орендодавець), предметом договору є передача Орендодавцем орендарю в строкове платне користування обладнання, згідно наведеного в договорі переліку(п.1.1 Договору).

Вищенаведеним спростовується твердження позивача про те, що банківські виписки підтверджують оплату послуг в сумі  272375 грн за Договором про надання послуг № 03-10 від 03.10.2002  року.

З огляду на вищенаведене, віднесення позивачем до складу валових витрат по отриманню послуг від ПП „Атлас” в сумі 272375 грн здійснено за відсутності підтвердження цих витрат відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, та за відсутності повязаності цих витрат з господарською діяльністю позивача (підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг)). Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок податкового органу про порушення позивачем п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а здійснене податковим органом в податковому повідомленні-рішенні  №/0/21630/23-0 від 23.11.2006 року (від 05.02.2007 року №/1/2451/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13293, від 07.08.2007 року №/3/16008/23-2)  донарахування податку на прибуток з цієї суми в розмірі  68094 грн –таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Також правомірним є застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій по податку на прибуток в порядку п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України  „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ в сумі 33752,2 грн в податковому повідомленні-рішенні №/0/21630/23-0 від 23.11.2006 року (від 05.02.2007 року №/1/2451/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13293, від 07.08.2007 року №/3/16008/23-2) та в сумі 294,8 грн в податковому повідомленні-рішенні від 05.02.2007 року №/0/2452/23-0 (від 02.07.2007 року №/1/13292, від 07.08.2007 року  №/3/16006/23-2). Загальна сума штрафних санкцій складає 33752,2 грн+294,8 грн = 34047 грн, що становить 50 % від суми донарахованого основного платежу 68094 грн і повністю відповідає приписам п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України  „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ.

За таких обставин позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Личаківському районі м. Львова №/0/21630/23-0 від 23.11.2006 року, від 05.02.2007 року №/1/2451/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13293, від 07.08.2007 року №/3/16008/23-2 про визначення позивачу суми податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в сумі 101846,2 грн ( в т.ч. 68094 грн – основний платіж, 33752,2 грн –штрафні(фінансові) санкції), та податкових повідомлень-рішень ДПІ у Личаківському районі м. Львова від 05.02.2007 року №/0/2452/23-0, від 02.07.2007 року №/1/13292, від 07.08.2007 року  №/3/16006/23-2 про визначення позивачу суми податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в сумі 294,8 грн-штрафних(фінансових) санкцій, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо податкових повідомлень-рішень ДПІ у Личаківському районі м. Львова від 23.11.2006 року №/0/21631/23-0, від 05.02.2007 року  №/1/2453/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13291, від 07.08.2007 року  №/3/16009/ 23-2 про визначення позивачу податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 10539 грн ( в т.ч. 7026 грн –основний платіж, 3513 грн –штрафні(фінансові) санкції), то позовні вимоги про їх скасування є також необґрунтованим і задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається із Акту перевірки (п. 3.5 Акту), позивачем було віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ в загальному розмірі 7026,00 грн в податкових періодах травні, червні, серпні, вересні, грудні 2005 року по послугах, отриманих від ПП «Атлас»згідно вищезгадуваних Актів здачі-прийомки виконаних робіт(до складу податкового кредиту було віднесено суми по Актах, складених за період з 29.04.2005 року по 30.12.2005 року, оскільки лише по цій частині Актів вартість робіт визначена із врахуванням ПДВ). Оскільки, як зазначалося вище, зазначені послуги не пов’язані з їх подальшим використанням у межах господарської діяльності позивача, то позивач безпідставно відніс суми ПДВ по даних послугах до складу податкового кредиту по ПДВ в сумі  7026,00 грн.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок податкового органу про порушення позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, а здійснене податковим органом в податковому повідомленні-рішенні від 23.11.2006 року №/0/21631/23-0 (від 05.02.2007 року  №/1/2453/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13291, від 07.08.2007 року  №/3/16009/ 23-2) донарахування податку на додану вартість в розмірі 7026 грн –таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Також правомірним є застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій по податку на додану вартість  в сумі 3513 грн в податковому повідомленні-рішенні від 23.11.2006 року №/0/21631/23-0 (від 05.02.2007 року  №/1/2453/23-0, від 02.07.2007 року  №/2/13291, від 07.08.2007 року  №/3/16009/ 23-2), що складає 50 % від суми донарахованого основного платежу і повністю відповідає приписам п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України  „Про  порядок  погашення  зобов’язань   платників   податків  перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ.

Відтак, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Судові витрати в розмірі 3 грн 40 коп судового збору  покладаються на позивача, решта суми судового збору може бути повернута в порядку ч.2 ст.89 КАС України за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2-1, п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст.69-71, 86, 87, 94, 98, 158, 160, 162, 163, 167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні  адміністративного позову відмовити повністю.

2.          Судові витрати в розмірі 3 грн 40 коп судового збору  покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.