ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21" серпня 2007 р.
Справа № 13/161-07-4058

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:  Бєляновського В.В.,

Суддів:  Мирошниченко М.А., Шевченко В. В.,

при секретарі   - Волощук О.О.

за участю представників:

Від позивача: Бірман О.П., Мудрова А.В.

Від  відповідача: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ТОВ „Грін - Плюс”, Одеська область, м. Южне

на рішення господарського суду Одеської області

від 11.06.2007 року

у справі № 13/161-07-4058

за позовом: ТОВ „Вічунай - Україна”, м. Київ

до відповідача: ТОВ „Грін - Плюс”, Одеська область, м. Южне

про стягнення 11210,01 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2007 року ТОВ „Вічунай - Україна” звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ „Грін - Плюс” про стягнення 9968,24 грн. боргу, що виник у зв’язку з непроведенням остаточного розрахунку за поставлений у липні 2006 року товар згідно з договором поставки № ВУ- 0000153 від 22.06.2005 року та додатковою угодою від 30.12.2005 року до нього, а також 1142,09 грн. пені та 16347,55 грн. штрафу за прострочення виконання грошового зобов’язання.

ТОВ „Грін - Плюс” позов визнало частково у сумі 9593 грн. 48 коп. боргу посилаючись на відсутність первинних документів бухгалтерського обліку, а проти стягнення пені і штрафу заперечувало вказуючи на те, що умовами п. 5.1 договору поставки подвійно передбачено один вид відповідальності за одне порушення договору в частині строків оплати.

В процесі розгляду даної справи позивач заявою від 11.06.2007 року змінив свої позовні вимоги і просив господарський суд стягнути з відповідача на свою користь 9968,24 грн. боргу, 1142,09 грн. пені та 99,68 грн. штрафу згідно з уточненим розрахунком.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.06.2007 року у справі (суддя – Панченко О.Л.) позов задоволено з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

ТОВ „Грін - Плюс” у поданій до Одеського апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та невідповідності викладених у рішенні висновків обставинам справи та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що він не має заборгованості перед позивачем за вказаними у позовній заяві видатковими накладними, що підтверджується платіжними дорученнями доданими до апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Вічунай - Україна”  заперечує проти  її задоволення вказуючи на те, що у наданих відповідачем платіжних дорученнях не міститься посилання на оплату за певними видатковими накладними, а тому ці грошові кошти були зараховані як оплату за неоплачений товар, що був поставлений раніше, тобто за попередні поставки. Згідно з наявними первинними бухгалтерськими документами позивача на теперішній час відповідач за договором поставки від 22.06.2005 року має заборгованість за поставлений, але не оплачений товар, саме за вказаними у позовній заяві видатковими накладними загальною сумою 9968,24 грн.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони були повідомлені заздалегідь належним чином, проте відповідач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду. Нез’явлення у судове засідання представника відповідача, належним чином повідомленого про день, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи за наявними матеріалами згідно з приписами ст. ст. 75, 101 ГПК України.

Ухвалою від 31.07.2007 року господарський суд апеляційної інстанції з метою повного, всебічного та об’єктивного розгляду в судовому засіданні всіх обставин даної справи в їх сукупності зобов’язав відповідача надати суду належним чином засвідчену копію договору б/н від 03.01.2006 року, на який міститься посилання у доданих до апеляційної скарги платіжних дорученнях, бухгалтерську довідку про всі поставки товару здійснені позивачем за договором поставки від 22.06.2005 року та проведення оплати отриманого товару з посиланням на первинні бухгалтерські документи, а також провести з позивачем звірку взаєморозрахунків за поставлений згідно з договором від 22.06.2005 року товар та акт звірки підписаний уповноваженими представниками сторін надати суду.

Але відповідач вимоги суду не виконав та витребувані матеріали не надав, а тому відповідно до ст. 75 ГПК України справа переглядається за наявними в ній матеріалами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2005 року між ТОВ „Вічунай - Україна” (постачальник) та  ТОВ „Грін - Плюс” (покупець) було укладено договір  поставки № ВУ- 0000153, за умовами якого постачальник зобов’язався здійснювати поставки морепродуктів, а також інших продуктів харчування, котрі знаходяться у глибокій заморозці (товар), а покупець –прийняти й  своєчасно оплатити їх вартість. Умовами даного договору визначено, що найменування, асортимент, кількість, ціна та інші індивідуально визначені відомості про товар зазначаються у товарних накладних, котрі є невід’ємною частиною договору. Строк оплати вартості товару не повинен перевищувати  30 календарних днів з моменту поставки. За наявності попередньої заборгованості за раніше отриманий товар, при надходженні оплати за товар, сума оплати, незалежно від цільового призначення платежу, зараховується за попередню заборгованість. У випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі потрійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який  сплачується пеня, від вартості поставленого, але не оплаченого у строк товару, за кожен день прострочення, а також 1% від вартості поставленого, але не оплаченого товару.

Додатковою угодою від 30.12.2005 року сторони продовжили строк дії даного договору до 30.12.2006 року, а в частині оплати поставленого товару –до повного погашення заборгованості за отриманий товар.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами у справі на підставі даного договору склалися цивільно –правові відносини, зміст яких становить їх взаємні права і обов’язки пов’язані з поставкою обумовленого товару та його прийманням і оплатою у визначений строк. (ст. ст. 11, 509 ЦК України).

На виконання своїх зобов’язань за цим договором позивач у липні 2006 року поставив відповідачеві товар загальною сумою 9968 грн. 24 коп., що підтверджується видатковими накладними № ОДС –12779 від 12.07.2006 року, № ОДС –13136 від 18.07.2006 року, № ОДС –13615 від 25.07.2006 року та не заперечується  відповідачем.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували оплату отриманого за вказаними видатковими накладними товару відповідач суду не надав і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Додані відповідачем до своєї апеляційної скарги платіжні доручення        № 169 від 15.08.2006 р., № 223 від 05.09.2006 р., № 367 від 28.11.2006 р. про перерахування позивачеві грошових коштів загальною сумою 10144 грн. 29 коп. такими доказами бути не можуть, оскільки в них відсутнє посилання на те, що оплата проведена саме за вказаними позивачем накладними, а в графі „Призначення платежу:” вказано: „Сплата за рибну продукцію. Згідно договору б/н від 03.01.2006 р.”. Отже, зазначені платіжні доручення не мають відношення до предмета спору у даній справі.

Між тим, надані позивачем на вимогу суду апеляційної інстанції додаткові докази, а саме витяги з банківського рахунку про надходження грошових коштів за увесь термін дії договору від 22.06.2005 року та акт звірки взаєморозрахунків від 16.08.2007 року складений ним одноособово, підтверджують наявність  заборгованості відповідача за поставлений у липні 2006 року товар у заявленій до стягнення сумі.

Разом з тим, відповідачем не доведено за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування належного виконання своїх зобов’язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого товару та відсутність заборгованості перед позивачем за отриманий у липні 2006 року товар.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які  боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За прострочення відповідачем грошового зобов’язання щодо оплати отриманого у липні 2006 року товару позивач вимагає від нього сплати 1142,09 грн. пені та 99,68 грн. штрафу. Наявні у справі розрахунки зазначених сум відповідають умовам договору, чинному законодавству та відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними і правильно були задоволені місцевим господарським судом у повному обсязі.

Доводи відповідача, що викладені в апеляційні скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків місцевого господарського суду та з урахуванням всіх обставин даної справи, всебічно, повно і об’єктивно встановлених  господарським судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Твердження скаржника щодо невідповідності умов п. 5.1 договору положенням Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” є помилковим, позаяк ч. 2 п. 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування в цілому  правильного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись  ст.ст.  99, 101-105  ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2007 року у справі № 13/161-07-4058 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ „Грін –Плюс” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий  суддя:                                                Бєляновський В.В.

Судді:                                                                      Мирошниченко М.А.

Шевченко В. В.