ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17 жовтня 2007 р.                                                                             Справа № 3/103

За позовом Контрольно – ревізійного управління в Закарпатській області,                         м. Ужгород

до відповідача Аварійно – рятувального Загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Закарпатській області, м. Ужгород

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, м. Київ

про зобов’язання відповідача виконати ч. 1 вимоги № 07-04/1344 від 23.03.2007 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог),

Суддя  господарського суду – В.В. Мокану

Секретар судового засідання – Т.В.Гурзан

представники:

Позивача – Логойда О.А., довіреність  №  07-01  від 25.06.2007 року

Гуштан І.І., довіреність № 07-00/5123 від 17.10.2007 року

Голінка С.І., довіреність № 07-01/683 від 13.02.2007 року

Відповідача – Носова Г.В., довіреність № 562 від 10.09.2007 року

Третьої особи – Кулеба О.М., довіреність № 01-5286/24 від 03.05.2007 року

СУТЬ СПОРУ: Контрольно – ревізійним управлінням в Закарпатській області,                         м. Ужгород заявлено позов до відповідача Аварійно – рятувального Загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Закарпатській області, м. Ужгород про зобов’язання відповідача виконати вимогу № 07-04/1344 від 23.03.2007 року. Ухвалою господарського суду від 02.10.2007 року до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача –Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, м. Київ. Поданою в судовому засіданні заявою від 17.10.2007 року позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що вони стосуються лише ч. 1 вимоги КРУ в Закарпатській області № 07-04/1344 від 23.03.2007 року, а ч. 2 зазначеної вимоги до предмету позову не відноситься.

Представники позивача підтримали позов. Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року № 659 стверджують, що заробітна плата та грошове забезпечення працівникам, які виконували роботи по наданню додаткових платних   послуг   за  період,   протягом  якого  виконувались  такі  роботи,  підлягали

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 17.10.2007 року у справі № 3/103

виплаті за рахунок коштів спеціального фонду кошторису установи з коштів, які надійшли від виконання платних послуг, а не за рахунок асигнувань загального фонду.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись, зокрема, на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року № 659 прямо не передбачена необхідність виплати штатним працівникам, залученим до робіт по наданню платних послуг, заробітної плати та грошового забезпечення за рахунок коштів спеціального фонду установи. Наголошує на тому, що штатом № 51/634 арз., затвердженим наказом МНС України. № 291 від 28.10.2005 року, не було  передбачено штатних одиниць, оплата праці яких повинна здійснюватись за рахунок коштів спеціального фонду. Пояснив, що включення в калькуляції цін на додаткові платні послуги виплати на оплату праці здійснювалось відповідно до п. 1.2. Порядку утворення цін на додаткові платні послуги, які надаються аварійно-рятувальними службами, умов їх надання та справляння плати за ці послуги, затвердженого наказом МНС України, Міністерства фінансів України та Міністерства  економіки та з питань Європейської інтеграції України від 16.07.2002 року № 176/547/211, але за відсутністю механізму виплати даної заробітної плати та грошового забезпечення штатними працівниками з спеціального фонду кошторису установи, а також враховуючи те, що ці статті були профінансовані повністю по загальному фонду кошторису установи, відповідач спрямував кошти, одержані від надання платних послуг та покриття витрат, пов’язаних з їх наданням, які не були профінансовані по загальному фонду, а саме: на закупку ПММ, транспортний податок, ремонт техніки, відрядження водіям тощо.

Представник третьої особи МНС України проти позову заперечив з підстав, аналогічних наведеним відповідачем. Зауважив, що розділення робочого часу осіб рядового та начальницького складу на час, відпрацьований  при наданні платних послуг та  решту відпрацьованого часу законодавством не передбачено, тому є безпідставним здійснення погодинного розрахунку при виконанні працівниками                       АРЗ СП своїх обов’язків, поділяючи їх на надання послуг, які оплачуються фізичними чи юридичними особами, та на працю, яка оплачується з державного бюджету. Аналізуючи п.п. 23, 49 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, зазначає, що ці норми, регламентуючи проведення видатків спеціального фонду бюджету, не визначають обов’язку включення видатків спеціального фонду кошторису видатків на виплату частини грошового утримання; в той же час витрати по виплаті заробітної плати, що проводились за рахунок загального фонду кошторису були профінансовані на 100% і дофінансування зі спеціального фонду не потребували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників

учасників спору,

суд встановив:

Позивачем проведено ревізію фінансової діяльності відповідача за період з 01.10.2005 року по 01.01.2007 року, по результатах якої складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУМНС України в Закарпатській області від 06.03.2007 року № 07-04/8.

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 17.10.2007 року у справі № 3/103

Проведеною ревізією встановлено порушення, яке полягало у проведенні виплати заробітної плати і грошового забезпечення працівникам, які залучалися до надання платних послуг, за рахунок коштів загального фонду держбюджету, а не спеціального фонду, який, на думку обласного КРУ, мав бути джерелом оплати праці зазначених працівників за час надання платних послуг. В ході ревізії було проведено розрахунки витрат годин працівниками АРЗ СП на виконання додаткових платних послуг, оплата праці яких проводилася за рахунок коштів загального фонду на 2006 рік, і було встановлено, що за час, який працівники виконували роботи по наданню додаткових платних послуг, їм було виплачено за рахунок загального фонду кошторису установи кошти на заробітну плату та грошове забезпечення в загальній сумі 30 829 грн. 78 коп., в т.ч. заробітна плата цивільних в сумі 20 355 грн. 05 коп., грошове забезпечення в сумі 10 474 грн. 73 коп. Це за висновком ревізії призвело до завищення асигнувань по загальному фонду кошторису на загальну суму 38 198 грн. 31 коп., в тому числі: КЕКВ 1111 „Заробітна плата” на суму 20 355 грн. 05 коп., КЕКВ 1112 „Грошове утримання військовослужбовців” в сумі 10 474 грн. 73 коп., КЕКВ 1120 „Нарахування на заробітну плату” в сумі 7 368 грн.53 коп., які профінансовано.

З метою усунення зазначеного порушення позивач на підставі п. 7 ст. 10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” листом № 07-04/1344 від 23.03.2007 року звернувся до відповідача з вимогою забезпечити поновлення коштів загального фонду кошторису установи відповідно в сумах по КЕКВ, зазначених вище, на загальну суму 38 198 грн. 31 коп.

Вимогу позивача № 07-04/1344 від 23.03.2007 року у вищевказаній частині відповідач не виконав, посилаючись на її незаконність.

Відповідно до ст. 15 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” законні вимоги  службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, які ревізуються.

В процесі розгляду справи суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про поновлення коштів загального фонду кошторису установи на загальну суму               38 198 грн. 31 коп. не є законною та обов’язковою до виконання відповідачем і задоволенню не підлягає.

Висновки позивача, за якими пред’явлена вимога, не ґрунтуються на нормах законодавства і є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до Положення про Аварійно-рятувальний загін спеціального  призначення Головного управління МНС України в Закарпатській області від 16.01.2007 року серед основних завдань АРЗ СП є надання додаткових платних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року № 644 „Про затвердження переліку додаткових платних послуг, які надаються аварійно-рятувальними службами”.

Згідно ст. 7 Закону України „Про аварійно-рятувальні служби” державні та комунальні аварійно-рятувальні служби можуть надавати за договорами на платній основі додаткові послуги, що не суперечать та не заважають їх основній діяльності.

Вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року               № 644 затверджено перелік додаткових платних послуг, які можуть надаватися аварійно-рятувальними службами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року № 659 „Про затвердження переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимоги щодо їх утворення та напрями використання” власні надходження бюджетних установ розподілені на дві групи: перша –плата за послуги, що надаються бюджетними установами,   яку   утворюють  надходження   від  плати  за  послуги,  що  надаються

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 17.10.2007 року у справі № 3/103

бюджетними установами згідно із законами та нормативно-правовими актами; друга група –інші джерела власних надходжень бюджетних установ, яку утворюють кошти, перераховані бюджетним установам для виконання окремих доручень, а також благодійні внески, гранти та дарунки. На відміну від першої групи надходжень, які мають постійний характер і обов’язково плануються у бюджеті, надходження другої групи не мають постійного характеру і плануються лише у окремих випадках.

Відповідно до п. 1.2. Порядку утворення цін на додаткові платні послуги, які надаються аварійно-рятувальними службами, умов їх надання та справляння плати за ці послуги, затвердженого спільним наказом МНС України, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України від 16.07.2002 року № 176/547/211, валові витрати на надання додаткових платних послуг складаються з ряду показників, в тому числі витрат на оплату праці відповідно до умов оплати праці, установлених згідно з чинними нормативно-правовими актами для особового складу аварійно-рятувальної служби.

Згідно підпункту „а” пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року № 659 власні надходження  бюджетних установ від надання платних послуг використовуються на покриття витрат, пов’язаних з організацією та наданням цих послуг. Зазначена норма не містить вказівки про те, що за рахунок власних надходжень мають покриватися усі витрати, пов’язані з організацією та наданням платних послуг, тому суд погоджується з твердженням третьої особи у справі, що використання надходжень від платних послуг здійснюється на власний розсуд установи з врахуванням обмежень, встановлених п.п. 23, 49 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228. Вказаними нормами передбачено, що видатки спеціального фонду кошторису здійснюють у послідовності, передбаченій п. 23 зазначеного Порядку, який визначає, що видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов’язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов’язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.

Вищевказаним порядком не передбачено, що до видатків бюджету спеціального фонду мають включатися видатки на заробітну плату та грошове забезпечення службовців державних установ.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в зв’язку з відсутністю механізму виплати заробітної плати та грошового забезпечення штатним працівникам із спеціального фонду кошторису установи, а також приймаючи до уваги, що ці статті були профінансовані повністю по загальному фонду кошторису установи, відповідач правомірно спрямував кошти, одержані від надання платних послуг на покриття витрат, які не були профінансовані по загальному фонду.

Одночасно суд констатує, що розділення робочого часу службовця державної установи на час, витрачений на надання платних послуг, передбачених законодавством для даної установи, та інший час, законодавством не передбачено.

З огляду на викладене підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 158 – 163, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

продовження постанови господарського суду      Закарпатської області від 17.10.2007 року у справі № 3/103

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ч. ч. 1 – 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                            В.В.Мокану

В зв’язку з проголошенням в судовому засіданні 17.10.2007 року в порядку ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України лише вступної і резолютивної частини постанову складено в повному обсязі і підписано 18.10.2007 року.