ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.11.07 р.                                                                               Справа № 20/329пн

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Пантелеймонівський вогнетривкий завод”, с.Пантелеймонівка

до відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень і аудиту”, м.Донецьк

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИК Систем", м.Донецьк

про  спростування недостовірної інформації

За участю представників:

від позивача: Асадчий М.В., Нікульніков Д.О. – дов.

від відповідача: Жмайло О.І. –дов.

від третьої особи: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулось Відкрите акціонерне товариство “Пантелеймонівський вогнетривкий завод”, с.Пантелеймонівка, із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень і аудиту”, м.Донецьк, у якому просить суд визнати недостовірною інформацію, яка викладена відповідачем у документі без назви, який складено 15.06.07 р., щодо наявності у позивача заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договором комісії № 3-03-97 від 25.04.97 р. у сумі 14860385,02 грн. та за договором комісії № 31 від 16.05.97 р. у сумі 10068684,95 грн.; зобов’язати відповідача спростувати недостовірну інформацію щодо позивача шляхом направлення Товариству з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” листа з повідомленням про те, що інформація, яка викладена відповідачем у вищезазначеному документі, є недостовірною; зобов’язати відповідача відкликати у Товариства з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” вищезазначений документ шляхом направлення Товариству з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” листа з вимогою повернути цей документ.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що документ відповідача від 15.06.07 р. містить недостовірну інформацію стосовно позивача, яку відповідач поширив шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем”, на надані суду документи та на приписи Цивільного кодексу України, Закону України “Про інформацію”, на інформаційний лист Вищого господарського суду України від 28.03.07 р. № 01-8/184 “Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію”.

Відповідач позову не визнав, у відзиві на позовну заяву № 1 від 15.10.07 р. та у додаткових заперечення на позовну заяву № 2 від 15.10.07 р. зазначив, зокрема, що за міжнародними стандартами аудиту не всі завдання, що виконує аудитор, є завданнями з надання впевненості; що документ від 15.06.07 р. підготовлений відповідачем за домовленістю з Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” та на підставі даних його бухгалтерського обліку та наданих документів; що вищезазначений документ не впливає на звичайну вартість Відкритого акціонерного товариства “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” як цілісного майнового комплексу; що на аудиторську діяльність не поширюється дія Закону України “Про друковані засоби масової інформації”, “Про інформаційні агентства”;  що документ від 15.06.07 р. (звіт відповідача) містить виключно власну думку аудитора без висловлювання впевненості стосовно дійсного стану заборгованості; що зміст висновку не слід кваліфікувати як інформацію про позивача тощо.

За клопотанням відповідача до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ухвалою суду від 22.10.07 р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИК Систем", м.Донецьк.

Зазначене товариство проти задоволення позову заперечило, просило суд справу розглянути без участі свого представника.

Позивач звернувся до суду із клопотанням про направлення матеріалів справи до прокуратури м.Донецька та про зупинення провадження у справі. Зазначене клопотання судом залишено без задоволення.

Ухвалою голови господарського суду Донецької області строк вирішення спору продовжено на 1 місяць.

У судовому засіданні 17.10.07 р. оголошувалася перерва до 22.10.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

15 червня 2007 р. директором Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень і аудиту”, м.Донецьк, аудитором Непомнящею Н.Х. підписано документ без назви на трьох аркушах.

Як зазначено у документі від 15.06.07 р., метою перевірки є формування думки аудитора про договірні обов’язки третьої особи та позивача по договорам комісії № 3-03-97 від 25.04.97 р., № 31 від 16.07.97 р., а також виведення загального сальдо розрахунків, включаючи взаємовідносини по договорам № 127, № 116 У та МVР-2V від 06.02.98 р. на дату складання Акту про припинення взаємних зобов’язань від 28.05.01 р. та на дату – 15.06.07 р.

Документ від 15.06.07 р. містить перелік документів, що використані – договори, акти, витяги банку, головні книги (1994-2007рр.), первинні документи тощо, в тому числі документи, що підтверджують відвантаження по договорам купівлі-продажу (вибірково).

На аркуші 3 документу від 15.06.07 р., зокрема, зазначено наступне “Виходячи з вищевикладеного, можна зробити висновок, що на 15.06.07 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” та Відкритим акціонерним товариством “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” існують непогашені заборгованості і сума боргу Відкритого акціонерного товариства “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” за договором комісії № 3-03-97 від 25.04.97 р. – 2942650,50 доларів США або 14860385,02 грн., за договором комісії № 31 від 16.05.97 р. - 1993799,00 доларів США або 10068684,95 грн.”, а також: “Разом на 15.06.07 р. загальна сума заборгованості Відкритого акціонерного товариства “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” перед Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” складає 3815035,16 доларів США”.

Стверджуючи, що дана інформація, яка не відповідає дійсності, поширена відповідачем, чим порушено особисте немайнове право позивача на недоторканість його ділової репутації, дискредитовано результати господарської діяльності позивача, принижено його ділову репутацію, позивач звернувся до суду із даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на рішення господарських судів м.Києва та Донецької області, що набрали чинності та якими встановлено, що позивач не мав заборгованості на користь третьої особи за вищезазначеними договорами, на приписи Цивільного кодексу України, Закону України “Про інформацію”, на Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 28.03.07 р. № 01-8/184 “Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію”, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи, на приписи Закону України “Про аудиторську діяльність”, “Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність в Україні”, “Про інформацію”, Цивільного кодексу України, Міжнародних стандартів аудиту, надання впевненості та етики Міжнародної федерації бухгалтерів, видання 2006 р., прийняті Рішенням Аудиторської палати України від 30.11.06 р. № 168/7, на інформаційний лист Вищого господарського суду України від 28.03.07 р. № 01-8/184 “Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію”.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Рішенням господарського суду м.Києва від 20.09.06 р. по справі № 43/609, яке залишено в силі постановою Верховного Суду України від 29.05.07 р., на підставі акту звірки від 28.05.01 р. за договором комісії № 3-03-97 та угоди про припинення зобов’язань від 28.05.01 р., встановлено, що у позивача немає заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договором комісії № 3-03-97.

Рішенням господарського суду м.Києва від 20.09.06 р. по справі № 43/608, яке залишено в силі постановою Верховного Суду України від 29.05.07 р., на підставі акту звірки від 28.05.01 р. за договором комісії № 31 та угоди про припинення зобов’язань від 28.05.01 р., встановлено, що у позивача немає заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договором комісії № 31.

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 11/433пд, яке набрало законної сили, на підставі акту звірки від 28.05.01 р. за договором комісії № 3-03-97 та угоди про припинення зобов’язань від 28.05.01 р., встановлено, що у позивача немає заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договором комісії № 3-03-97 та зобов’язання між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договором комісії № 3-03-97 припинилися 28 травня 2001 року у зв’язку з належним виконанням сторонами цього договору комісії.

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 11/434пд, яке набрало законної сили, на підставі акту звірки від 28.05.01 р. за договором комісії № 31 та угоди про припинення зобов’язань від 28.05.01 р., встановлено, що у позивача немає заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договором комісії № 31 та зобов’язань між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договором комісії № 31 припинилися 28 травня 2001 року у зв’язку з належним виконанням сторонами цього договору комісії.

Отже, судовими рішеннями на підставі документів, складених між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” (актів звірки та угоди про припинення зобов’язань), було встановлено, що позивач не має заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за договорами комісії № 3-03-97 та № 31, зобов’язання між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем” за цими договорами припинилися у зв’язку з їх належним виконанням.

Зміст документу від 15.06.07 р. не узгоджується із висновками судових органів, що містяться у вищенаведених процесуальних актах.

Разом з тим, як свідчить наданий відповідачем лист - зобов’язання від 16.05.07 р. № 1605, якими відповідач узгоджував з третьою особою мету та зміст завдання з визначення стану виконання договірних зобов’язань зазначеною особою та позивачем, відповідач, приймаючи до виконання замовлення третьої особи, не брав на себе обов’язку висловлювати впевненість, зазначив, що процедури, які будуть виконані відповідачем, не будуть аудиторською перевіркою або оглядом.

У листі відповідача від 16.05.07 р. № 16.05 також зазначено, що метою процедур, що будуть виконуватися відповідачем за замовленням третьої особи, є виключно надання третій особі думки аудитора, що звіт призначений  лише третій особі та не повинен використовуватися у будь-яких інших цілях.

У звіті аудитора про виконання узгоджених процедур від 15.06.07 р., адресованому третій особі, зазначено, що відповідачем завдання виконано відповідно до Міжнародних стандартів аудиту виключно з метою надання третій особі допомоги щодо оцінки стану заборгованостей.

У даному звіті відповідач також зазначив, що виконані процедури не є аудиторською перевіркою або оглядом, та не висловив впевненості стосовно стану заборгованостей.

У додаткових запереченнях на позовну заяву № 2 від 15.10.07 р. відповідачем зазначено, що виходячи з переліку документів, наданих третьою особою, та сформульованого завдання, звіт відповідача від 15.06.07 р. містить виключно власну думку аудитора з приводу змісту оглянутих первинних документів без висловлювання впевненості стосовно дійсного стану заборгованості.

У вищенаведених запереченнях проти позову відповідач також зазначив, що не стверджував про заборгованість позивача як про існуючий факт, про що безпосередньо вказує зміст звіту про виконання погоджених процедур, у якому відповідач підкреслює ненадання впевненості стосовно стану заборгованості.

Згідно із ст.3 Закону України “Про аудиторську діяльність”, аудиторська діяльність - підприємницька діяльність, яка включає в себе організаційне і методичне забезпечення аудиту, практичне виконання аудиторських перевірок (аудит) та надання інших аудиторських послуг, аудит - перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів.

Відповідно до ст.6 зазначеного закону, при здійсненні аудиторської діяльності аудитори та аудиторські фірми застосовують відповідні стандарти аудиту.

Стандарти аудиту приймаються на основі стандартів аудиту та етики Міжнародної федерації бухгалтерів з дотриманням вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Затвердження стандартів аудиту є виключним правом Аудиторської палати України. У випадках, передбачених законом, стандарти аудиту погоджуються з іншими суб'єктами.

Стандарти аудиту є обов'язковими для дотримання аудиторами, аудиторськими фірмами та суб'єктами господарювання.

Статтею 7 Закону України “Про аудиторську діяльність” передбачено, що аудиторський висновок - документ, що складений відповідно до стандартів аудиту та передбачає надання впевненості користувачам щодо відповідності фінансової звітності або іншої інформації концептуальним основам, які використовувалися при її складанні. Концептуальними основами можуть бути закони та інші нормативно-правові акти України, положення (стандарти) бухгалтерського обліку, внутрішні вимоги та положення суб'єктів господарювання, інші джерела.

Рішенням Аудиторської палати України від 30.11.06 р. № 168/7 визнано, що Міжнародні стандарти аудиту, надання впевненості та етики видання 2006 р. є обов’язковими для застосування суб’єктами аудиторської діяльності в якості Національних стандартів аудиту, починаючи з 01.01.07 р.

Згідно із вищезазначеними стандартами, завдання з надання впевненості – це завдання, виконуючи які, практик висловлює висновок, призначений підвищити ступень довіри майбутніх користувачів, які не є відповідальною стороною, щодо результатів оцінки або порівняння предмету завдання з відповідними критеріями.

Відповідно до п.4 Міжнародного стандарту супутніх послуг № 440 “Завдання з виконання погоджених процедур стосовно фінансової інформації”, метою завдання з погоджених процедур є виконання тих аудиторських процедур, які були погоджені аудитором, суб’єктом господарювання та будь-якими відповідальними третіми сторонами, а також надання звіту про фактичні результати.

Оскільки аудитор лише надає звіт про фактичні результати погоджених процедур, упевненість не висловлюється. Замість цього користувачі звіту самі оцінюють процедури та результати, наведені аудитором у звіті, і на підставі роботи аудитора роблять свої власні висновки (п.5 вищезазначеного стандарту).

Відповідно до ст.1 Закону України “Про інформацію”, під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Згідно із ст.8 зазначеного кодексу, об'єктами інформаційних відносин є документована або публічно оголошувана інформація про події та явища в галузі політики, економіки, культури, охорони здоров'я, а також у соціальній, екологічній, міжнародній та інших сферах.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що документ від 15.06.07 р. не є аудиторським висновком, документом, яким висловлюється упевненість в розумінні Міжнародних стандартів аудиту, надання впевненості та етики видання 2006 р., що цей документ не містить інформації в розумінні Закону України “Про інформацію”, а є документом, у якому відображена особиста думка особи, яка його склала та підписала, що й підтверджує відповідач у своїх запереченнях на позов.

Зазначений документ за даних обставин не має офіційного, публічного характеру, не є обов’язковим для користувачів, не встановлює будь-яких фактів та не має будь-якої доказової сили, не впливає на правовідносини та стан фінансово-господарських операцій позивача та третьої особи, не породжує, не змінює та не припиняє будь-яких їх прав та обов’язків стосовно одне одного.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.21 зазначеного кодексу, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Таким чином, документ від 15.06.07 р. за своєю правовою суттю не порушує та не може порушити будь-які права та охоронювані законом інтереси позивача, що приводить суд до висновку про те, що позивач звернувся до суду із даним позовом без належних підстав.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю, судові витрати віднести на позивача.

Клопотання позивача про направлення матеріалів справи до прокуратури м.Донецька та зупинення провадження у справі суд залишив без задоволення у зв’язку з тим, що в обґрунтування клопотання позивачем надано суду копію постанови про порушення кримінальної справи, яка не завірена будь-яким чином, що за змістом ч.2 ст.79 Господарського процесуального кодексу України зупинення провадження у справі у випадку надсилання матеріалів до слідчих органів є правом суду, що наявні в матеріалах справи документи є достатніми для розгляду справи по суті, що направлення матеріалів справи до слідчих органів може привести у даному випадку до необґрунтованого затягування судового процесу.

Керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 21, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу  України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову  – відмовити повністю.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 01.11.07 р.

Повний текст рішення підписано 02.11.07 р.

Суддя                                                                         Донець О.Є.

Надруковано 4 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу

1 – третій особі