ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.09.2007                                                                                  Справа  № 12/135

за позовом військового прокурора Ужгородського гарнізону, м. Ужгород в інтересах держави в особі Міністерства оборони України як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах для захисту інтересів ДП МО України „Управління торгівлі ЗахОК” його філії „Мукачівський військовий торг №47”,  м. Мукачево

до військової частини А 0822 МО України, м. Ужгород

про стягнення заборгованості в сумі 1 801,24 грн.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача – не з’явився (явка на розсуд сторін)

Від відповідача – Смирнова А. В., (представник за довіреністю № 277 від 06.06.2007 року)

В засіданні приймав участь –Кащук О. О., помічник військового прокурора Ужгородського гарнізону

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов військовим прокурором Ужгородського гарнізону, м. Ужгород в інтересах держави в особі Міністерства оборони України як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах для захисту інтересів ДП МО України „Управління торгівлі ЗахОК” його філії „Мукачівський військовий торг №47”, м. Мукачево до військової частини А 0822 МО України, м. Ужгород про стягнення заборгованості в сумі 1 801,24 грн.

Учасникам судового процесу роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.20, 22, 29 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

З метою отримання обгрунтування вимог і заперечень сторін відповідно до        ст. 33 ГПК України, проведення акту звірки взаємних розрахунків –розгляд справи неодноразово відкладався (ст. 77 ГПК України).

Представник війського прокурора Ужгородського гарнізону підтримує позовні вимоги, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

З огляду на проведений акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.08.2007 року між сторонами, заявою адресованою суду № 359 від 31.08.2007 року – відповідач визнав заборгованість в сумі 1 801,24 грн. (в повному обсязі), не заперечивши її примусового стягнення.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача,  суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 1 801,24 грн. –основного боргу щодо оплати за надані, згідно договору від 02.01.2006 року, послуги по пошиттю військової форми одягу, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-          квитанціями за березень, квітень, травень 2006 року;

-   актом звірки розрахунків станом на 31.08.2007 року;

-  розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених ГК України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є надання послуг по пошиттю військової форми одягу (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість наданих послуг по пошиттю військової форми одягу є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до вимог п.7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, прокурором та позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст.ст. 4, 29, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 75; 82 - 84, 115; 116  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити  повністю.

2.          Стягнути з військової частини А 0822 Міністерства оборони України                   (м. Ужгород,  вул. Другетів, 91; код 07859292):

- на користь державного підприємства Міністерства оборони України „Управління торгівлі ЗахОК” його філії „Мукачівський військовий торг № 47” (м. Мукачево, вул. І. Зріні, 176; код 07705614) суму 1 801,24 (одну тисячу вісімсот одну грн. 24 коп.) –основного боргу. Видати наказ.

- на користь державного бюджету України суму 102 (сто дві грн.) державного мита із зарахуванням по коду бюджетної класифікації 22090200, символ звітності банку 095. Видати наказ.

- на користь державного бюджету м. Ужгорода (р/р 0002, банк одержувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, код ОКПО 22108040, код бюджетної класифікації 22050000, символ звітності 259) суму 118 (сто вісімнадцять грн.) витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин В. М.