ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 р.
№ 35/5-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Воліка І.М.,

Дунаєвської Н.Г.,

Михайлюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Украни" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року у справі № 35/5-07 Господарського суду Дніпропетровської області за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Украни", м. Київ, до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг, про стягнення 9 251 153,23 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –ДК "Газ України" –Чижевська Р.В. (дов. № 36/10 від 20.02.07 р.);

відповідача –ВАТ "Криворіжгаз" –Калінчук В.В. (дов. № 20/40 від 09.01.07 р.);

встановив:

У грудні 2006 року позивач –Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Украни" пред'явив у господарському суді позов до відповідача –Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" про стягнення 9 251 153,23 грн.

Вказував, що на підставі укладеного між ним (постачальником) та ВАТ по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" (покупцем) договору на постачання природного газу № 06/03-3017 від 24 грудня 2003 року ДК "Газ України" поставив ВАТ "Криворіжгаз", протягом січня 2004 року по грудень 2004 року, природний газ в об'ємі 243 120,579 тис.куб.м. на загальну суму 28 738 831,43 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, позивач просив стягнути з відповідача 6 890 180,32 грн. боргу, 587 580,80 грн. пені, 1 375 194,86 грн. інфляційних та 398 197,25 грн. річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2007 року (суддя Широбокова Л.П.) позов задоволено.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 6 890 180,32 грн. боргу, 1 375 194,86 грн. інфляційних витрат, 398 197,25 грн. річних, 587 580,80 грн. пені, витрати по сплаті державного мита –25 500 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване посиланнями на виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за договором № 06/03-3017 від 24 грудня 2003 року, що підтверджується актами приймання-передачі, розрахунками суми боргу та на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором в частині оплати за отриманий природний газ.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року (колегія суддів у складі: Крутовських В.І. –головуючого, Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є.) рішення змінено. Позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 2 393 879,07 грн. боргу, 1 375 194,86 грн. інфляційних витрат, 398 197,25 грн. річних, 587 580,80 грн. пені, 25 500 грн. витрати по сплаті держмита та 118 грн.  витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 2 980 246,90 грн. –провадження у справі припинено. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з позивача на користь відповідача 6 375 грн. витрат на апеляційне оскарження.

Постанова, в частині припинення провадження у справі, мотивована посиланнями на пункт 1-1 статті 80 ГПК України, оскільки відповідачем погашено заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 2 980 246,90 грн.

У касаційній скарзі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз Украни", посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати п. 4 постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду в частині витрат на апеляційне оскарження та покласти їх на ВАТ по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз".

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова апеляційного суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача 6 375 грн. витрат на апеляційне оскарження не відповідає вимогам процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз Украни" (постачальником)  та ВАТ по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" (покупцем) був укладений договір № 06/03-3017 від 24 грудня 2003 року на постачання природного газу строком дії з 1 січня 2004 року до 31 грудня 2004року в частині постачання газу та в частині проведення розрахунків –до повного їх здійснення. Договір був укладений з протоколом узгодження розбіжностей та додатковими угодами № 1 від 15.03.2004 р., № 2 від 17.05.2004 р. та № 3 від 30.07.2004 р.

Згідно п.п.1.1 договору природний газ за цим договором постачався виключно для потреб населення з урахуванням можливим втрат газу.

На виконання умов договору позивач в січні-грудні 2004 року здійснив постачання природного газу відповідачу в кількості 243 120,579 куб.м. на загальну суму 28 738 831,43 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, розрахунками суми боргу.

Відповідач належним чином умови договору не виконав, за поставлений природний газ розраховувався частково на суму 21 848 651,11 грн., включаючи платежі здійсненні з 24.01.2004 р. по 02.02.2005 р.

Як встановлено місцевим судом, заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення позивача до суду становила 6 890 180,32 грн., доказів сплати цієї заборгованості на момент винесення рішення сторонами не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розглядаючи спір в порядку апеляційного провадження, апеляційним господарським судом встановлено, що позивачу з 14 лютого 2007 року по 20 лютого 2007 року було перераховано відповідачем платіжними дорученнями № 45 від 14.02.2007 р., № 70 від 15.02.2007 р., № 77 від 16.02.2007 р., № 97 від 19.02.2007 р. та № 16 від 20.02.2007 р. всього на суму 1 516 054,35 грн.

Крім того, після прийняття рішення судом першої інстанції, відповідач перерахував позивачу платіжними дорученнями № 34 від 24.02.2007 р. –285 445,20грн. та № 187 від  20.02.2007р. –1 799 826,45 грн. також, відповідач у березні 2007р. платіжними дорученнями № 35 від 15.03.2007 р., № 51 від 16.03.2007 р. та № 54 від 19.03.2007 р. перерахував позивачу 894 375,25 грн., які просив зарахувати в рахунок заборгованості за 2004 р. згідно договору № 06/03-3017 від 24 грудня 2007 року (лист філії “Центрально-міського відділення “Промінвестбанку” № 15 від 26.03.2007 р. на адресу АК “Промінвестбанку”, м. Київ, а.с.107).

Установивши, що відповідач погасив заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 1 516 054,35грн. та на суму 2 980 246,90 грн., що перерахована відповідачем після прийняття рішення у справі, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про припинення провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення 2 980 246,90 грн.

Приймаючи постанову про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної суми боргу, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що на момент розгляду апеляційної скарги заборгованість відповідача склала 2 393 879,07 грн.

При цьому судом апеляційної інстанції правильно застосовано положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає право кредитора на отримання від боржника який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми боргу з урахуванням індексу інфляці за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, та залишено без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1 375 194,86 грн., пені в сумі 587 580,80 грн. та 3 % річних в сумі 398 197,25 грн.

Однак, приймаючи оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що при частковому задоволені апеляційної скарги сума державного мита покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнув з позивача на користь відповідача 6 375 грн., оскільки підставою до зміни рішення було погашення відповідачем боргу, стягнутого за рішенням суду першої інстанції. При цьому вимоги апелянта (відповідача у справі) щодо скасування рішення в повному обсязі та відмови в задоволенні позовних вимог взагалі задоволені не були.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що за переглядом рішення місцевого суду в апеляційній інстанції позивачу не було відмовлено в задоволенні позовних вимог, обов'язок оплатити витрати за подачу апеляційної скарги покладається на ВАТ по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" у повному обсязі.

За таких обставин судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що постанова апеляційного суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача 6 375 грн. витрат на апеляційне оскарження є необгрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону, а тому в цій частині підлягає до зміни.

В решті постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року відповідає нормам чинного законодавства та підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Украни" задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року у справі № 35/5-07 в частині стягнення з ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на користь ВАТ  по газопостачанню та газифікації “Криворіжгаз”  6 375 грн.  витрат на апеляційне оскарження змінити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Украни" 6 375 грн.  витрат на апеляційне оскарження та 51 грн. держмита за подання касаційної скарги. В решті постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року у справі № 35/5-07 залишити без змін.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати наказ на виконання даної постанови.

Судді:                                                                              І.М. Волік

Н.Г. Дунаєвська

М.В. Михайлюк