ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2007 р.                                                            Справа № 29/358-07

вх. № 7276/5-29

Суддя господарського суду Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Цирук Е.М.

за участю представників сторін:

позивача - Молочко Н.Г.  відповідача - Каніна Є.Ю.

розглянувши справу за позовом КП "Міський інформаційний центр", м. Х-в

до  ТОВ КПФ "Спартак", м. Х-в

про стягнення 1708,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнутиз відповідача на свою користь заборгованість в сумі 1708,37 грн., з яких пеня за розміщення спеціальної конструкції на місці без отримання дозволу в розмірі 1684,80 грн., витрати понесені за отримання довідки про включення відповідача до ЄДРПОУ в сумі 23,57 грн., а також віднести на відповідача свої витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Позивач вказує на те, що при укладанні договору № 6077 про надання в користування місць, які перебувають у комунальній власності сторони передбачили відповідальність відповідача за розміщення спеціальних конструкцій на місцях, переданих у користування за цим договором до отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами у встановленому порядку у вигляді пені у розмірі плати за користування місцями, встановленої п.4.1 цього договору пропорційно часу розміщення спеціальних конструкцій з порушенням зобов’язань. Розмір плати за користування всіма місцями, які надані у користування складає 280,80 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 46,80 грн. Позивач вказує на те, що при наявності двох норм закону (ст.549 ЦК України та ст.231 ГК України), регулюючих один правочин (договір), застосовуватися повинна спеціальна норма закону – Господарського кодексу України. Позивач вважає, що відповідно до ст.231 ГК України пеня стягується за невиконання любого зобов’язання, а не тільки грошового, її розмір може визначатися у кратному відношенні до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідач у відзиві на позов та у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, просить в задоволенні позову відмовити. Позивач посилається на законодавче визначення пені, як неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Керуючись ст.267 ЦК України при розгляді справи просить застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Вимоги позивача щодо стягнення витрат, понесених за отримання довідки з Головного Управління статистики у Харківській області про включення відповідача до ЄДРПОУ вважає необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню оскільки факт наявності цих витрат і розмір не знаходяться у необхідному зв’язку із стягненням заборгованості, їх не можна розцінювати як збитки у розумінні ст.22 ЦК України та вони не знаходяться у причинному зв’язку щодо збитків за основним позовом.

В судовому засіданні, яке розпочалося 30.07.07 р. було оголошено перерву до 31.07.07 р. для оголошення рішення по справі.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що 13.01.06 р. між сторонами було укладено договір № 6077 про надання в користування місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій.

На підставі довідки відділу реклами управління містобудування та архітектури про встановлення пріоритету від 11.01.06 р. відповідачу встановлено пріоритет на розміщення спеціальної конструкції: щит стаціонарний (3,0*2,0*1,0) за адресою: м. Харків, пр. Правди – вул. Анрі Барбюса за договором від 13.01.06 р. № 6077 строком на три місяці до отримання дозволу на її розміщення. На підставі письмового звернення відповідача строк дії пріоритету продовжено з 12.04.06 р. до 12.07.06 р.

Відповідно до підпункту 8.1.6 пункту 8.1 розділу 8 договору від 13.01.06 р. № 6077, він припиняє свою дію, якщо відповідач (Користувач за договором) не отримав дозвіл на розміщення зовнішньої реклами на місцях, переданих у користування за цим договором протягом строку на який було встановлено пріоритет. Згідно абз. 3 пункту 8.2 договору, у разі припинення дії договору з підстав, передбачених підпунктом 8.1.6 пункту 8.1 розділу 8, договір вважається таким, що припинив свою дію з дня закінчення строку, на який було встановлено пріоритет.

12.07.06 р. сторонами було підписано додаткову угоду № 1 про припинення дії договору та акт прийому-передачі місць, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв місце, яке раніше було надано відповідачу у користування на виконання умов договору.

Станом на 14.06.07 р. сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків щодо суми та складу заборгованості. Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за договором від 13.01.06 р. № 6077 сторони дійшли згоди, що заборгованості між сторонами немає.

Пункт 6.3 договору від 13.01.06 р. № 6077 передбачає, що у разі порушення зобов’язань по розміщенню спеціальних конструкцій на місцях, переданих у користування за цим договором до отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами у встановленому порядку, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі плати за користування місцями, встановленої п.4.1 цього договору пропорційно часу розміщення спеціальних конструкцій з порушенням зобов’язань. Розмір плати за користування всіма місцями, які надані у користування складає 280,80 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 46,80 грн.

Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо не вказано про це.

З матеріалів справи вбачається, що п. 6.3 договору від 13.01.06 р. № 6077 не відповідає вимогам діючого законодавства, тому що у ньому передбачено нарахування пені за порушення зобов’язань по розміщенню спеціальних конструкцій на місцях, переданих у користування за цим договором до отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами у встановленому порядку, у той час як пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Посилання позивача на те, що відповідач повинен був застосовувати ст. 231 ГК України без урахування норм цивільного законодавства судом не приймається з наступних підстав.

Згідно абз. 2 п. 1 ст. 199 ГК України, до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу.

Стаття 231 ГК України передбачає, що законом по окремим видам зобов’язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за домовленістю сторін не допускається. У випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, визначеному договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язань, або у деякій визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язань незалежно від ступеню його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Стаття 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов’язань у вигляді неустойки (штраф, пеня), поруки, гарантії, застави, утримання, задатку. Договором чи законом можуть бути встановлені інші види забезпечення зобов’язань.

Таким чином, ст. 231 ГК України та ст. 546 ЦК України кореспондуються у частині надання сторонам права на встановлення в договорі своїх штрафних санкцій, відмінних від штрафу чи пені по окремим видам зобов’язань.

Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що при укладанні договору від 13.01.06 р. № 6077 сторони невірно застосували пеню, як вид забезпечення виконання зобов’язань, який обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення його виконання і яка не може бути застосована до не грошових зобов’язань та не скористалися своїм законним правом по визначенню іншого виду забезпечення зобов’язань, який би визначив відповідальність відповідача за порушення умов вказаного договору у частині правовідношень, які стали предметом розгляду справи, а саме розміщення спеціальних конструкцій на місцях, переданих у користування за цим договором до отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами у встановленому порядку.

Таким чином, суд вважає, що п. 6.3 договору від 13.01.06 р. № 6077 є неузгодженим між сторонами та таким, посилання на виконання якого не має законної сили.

Стаття 258 ЦК України встановлює спеціальну позовну давність захисту своїх прав та законних інтересів щодо вимог по стягненню неустойки (штрафу, пені) в один рік. Виходячи з того, що неустойка (штраф, пеня) обчислюється за кожен день прострочення виконання зобов’язань, застосування періоду в який включені нарахування поза межами позовної давності є незаконним. Пункт 2 статті 343 ГК України обмежує розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ. Позивачем не надано розрахунків суми заборгованості з урахуванням зазначеної норми закону та з застосуванням строків позовної давності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, в зв*язку з чим в їх задоволенні треба відмовити.

Витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст.258, 546 ЦК України, ст.ст.199, 231ГК України, ст.ст.33, 44, 49, 82-85  ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                            Тихий П.В.