ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.07                                                                                        Справа №  20/270/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “МАРКОН”, Запорізька область, м.Енергодар

До  відповідачів: 1.Державного комунального підприємства “Енергодарське бюро технічної інвентаризації” , Запорізька область, м.Енергодар
2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельно-промислове підприємство “Стимул”, Запорізька область, м.Енергодар
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Енергодарська міська рада, Запорізька область, м.Енергодар

Про визнання права власності, зобов’язання провести  державну реєстрацію

права власності

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники:

Від позивача –
Від відповідача 1
Від відповідача 2
Від третьої особи

Перловський Л.О. (довіреність №01/26-06 від 26.06.2007р.);
Пархоменко І.І. (довіреність  №18 від 06.06.2007р.)
Мирна М.Г.  (довіреність №01/23 –05-07 від 23.05.2007р.)
Дон О.О. (довіреність №02-20/1984 від 05.07.2007р.)

СУТНІСТЬ     СПОРУ:

Заявлений позов  про визнання права власності  на частину споруди –автостоянки, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Енергодар, вул. Курчатова, район автовокзалу, площею 0,61 га за ТОВ “МАРКОН” та зобов’язання  відповідача 1 провести державну реєстрацію права власності на зазначену споруду.

Ухвалою господарського суду від 30.05.2007р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі №20/270/07, судове засідання призначено  на 12.07.2007 р.

За згодою представників сторін у судовому засіданні 12.07.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вимоги позивача ґрунтуються на ст.16, 321, 331, 376, 392 ЦК України, ст.ст.20,134,140,147 ГК України, ст.4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, п.п.1.4,3.8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 і викладаються в наступному: позивач просить  визнати за ним право власності на частину споруди –автостоянки, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Енергодар, вул. Курчатова, район автовокзалу, площею 0,61 га за товариством з обмеженою відповідальністю “МАРКОН”; 2) зобов’язати відповідача 1 провести державну реєстрацію права власності ТОВ “МАРКОН” на зазначену споруду шляхом: - внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно –виключення з нього відмітки “Розширена земельна ділянка автостоянки на 5554,4 кв.м., внаслідок чого збільшено: огорожа №1, замощення “П, замощення №Ш. Влаштоване замощення №ІУ. Документи на перепланування автостоянки до БТІ не подані”; - внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно –додання до другої колонки таблиці №1 відомостей “ -/01-18-04/18.04.03/ договір про сумісну діяльність укладений між ТОВ “ТПП “Стимул” та ТОВ “МАРКОН”, - / 01-22-09/22.09.03/ договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ “ТПП “Стимул” та ТОВ “МАРКОН”; 3) зобов’язати  відповідача 1 оформити ТОВ “МАРКОН” новий технічний паспорт без печатки на другій сторінці “Самовільно споруджена будівля або переобладнання”: земельна ділянка збільшена на 5554,4 кв.м., №1 огорожа збільшена на 181,4 кв.м., П щебеневе покриття збільшено на 522,1 кв.м., ІУ влаштоване бетонне  покриття 312,4 кв.м. “. Зазначає, що ТОВ “МАРКОН” є власником автостоянки площею 1,43765 га, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.04.2003р. серія ВАА №954051. Позивач з відповідачем 2 (ТОВ “ТПП “Стимул”) уклали 18.04.2003р. договір про сумісну діяльність №01-18-04, відповідно до п.6.1 якого ТОВ “ТПП “Стимул” у якості внеску у спільну діяльність передало сплановану земельну ділянку з металевою огорожею площею 0,61 га, яка належала йому на праві постійного користування. 22.09.2003р. ТОВ “МАРКОН” та ТОВ “ТПП ”СТИМУЛ” уклали договір купівлі-продажу №01-22-09, згідно з яким ТОВ “МАРКОН” купив у ТОВ “ТПП “Стимул” його долю у договорі №01-18-04 від 18.04.2003р., яка згідно з п.1.1 цього договору складається з ділянки для паркування автотранспорту площею 0,61 га, внаслідок чого площа автостоянки збільшилась до 2,04765 га (1,43765га + 0,61га). 09.10.2006р. позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про проведення інвентаризації та надання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.17.10.2006р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір на виконання робіт. При цьому 20.10.2006р. ТОВ “МАРКОН” листом №01/20-10 передало всі необхідні документи. У виданому ДКП “ЕБТІ” витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.12.2006р. не відображена частина автостоянки (0,61 га) придбана у ТОВ “ТПП “Стимул”, замість цього у витягу поставлена відмітка “Розширена земельна ділянка автостоянки на 5554,4 кв.м., внаслідок чого збільшено: огорожа №1, замощення №П, замощення №Ш. Влаштоване замощення №ІУ. Документи на перепланування автостоянки до БТІ не подані”. На другій сторінці технічного паспорту стоїть печатка з таблицею, у назві якої є надпис: “Самовільно споруджена будівля або переобладнання”: земельна ділянка збільшена на 5554,4 кв.м., №1 огорожа збільшена на 181,4 кв.м., П щебеневе покриття збільшено на 522,1 кв.м., ІУ влаштоване бетонне  покриття 312,4 кв.м. “. Ці відмітка та печатка на другій стороні техпаспорту, на думку позивача, не відповідають діючому законодавству України, оскільки відповідне розширення автостоянки не є самовільним будівництвом. Під час розширення автостоянки не було вчинено жодного з порушень, встановлених ст.376 ЦК України. Просить позов задовольнити.

Відповідач 1 позов не визнав з наступних підстав. Видача витягу з Реєстру прав власності передує технічна інвентаризація, яка була проведена 23.10.2006р., внаслідок чого було з’ясовано, що земельна ділянка збільшена на 5554,4 кв.м., огорожа №1 збільшена на 181,4 кв.м.м, влаштоване бетонне покриття П, збільшене на 5221,0 кв.м. та вказано у витязі з реєстру. 23.10.2006р. до ДКП “Енергодарське БТІ” був наданий лист вих.№01/20-10 від 20.10.2006р. ТОВ “Маркон” та наданий перелік документів, в тому числі і акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом об’єкту до експлуатації, завірений печаткою ТОВ “Маркон” та підписаний та затверджений головою робочої комісії Коньковим С.Г. Відповідно до діючого законодавства акт повинний був затверджений органами місцевого самоврядування. У зв’язку  з цим був направлений лист на ім’я  міського голови вих.№589 від 15.11.2006р. “Про надання інформації” на об’єкт  нерухомості автостоянки по вул. Курчатова,40 в м.Енергодарі. Виконавчий комітет Енергодарської міської ради надав відповідь вих №02-22/2863 від 27.11.2006р., у якій повідомив що управління містобудування та архітектури ніколи не оформлювало ТОВ “Маркон” акт технічної комісії, а також не надавало дозволу на початок будівельних робіт по об’єкту  автостоянки на 300 автомашин.  ТОВ “Маркон” не звертався з проханням видати свідоцтво про право власності на об’єкт  нерухомості автостоянку. ДКП “Енергодарське БТІ” не має підстав  згідно з п.6.1 “Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно” для внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно –“додання до другої колонки таблиці №1 відомостей “ -/01-18-04/18.04.03/ договір про сумісну діяльність”, так як Тимчасовим положенням договір про сумісну діяльність не передбачений переліком правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об’єкти  нерухомості. Просить у позові відмовити.

Відповідач 2 письмовий відзив не надав. Представник відповідача усно пояснив, що відповідач не оспорює право власності позивача, позов визнає з підстав, які заявлено.

Третя особа пояснила, зокрема, наступне. Земельна ділянка площею 0,61 га надана рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради народних депутатів від 17.12.1992р. №267 ТОВ “Торговельно-промислове підприємство “Стимул” для виробничої діяльності, що посвідчено державним актом на право постійного користування від 26.11.2001р. Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право, зокрема, користування земельною ділянкою або її частиною може переходити на підставі договору оренди. Позивачем не надано доказів, що на земельній ділянці площею 0,61 га, яка знаходилась в користуванні ТОВ “ТПП “Стимул”, знаходиться об’єкт  нерухомого майна (який саме), що дає йому право оформити право власності на майно та переважне право на підставі ст.120 ЗК України отримати земельну ділянку в оренду. Господарським судом Запорізької області 20.06.2007р. прийнято рішення по справі №28/185/07-АП за адміністративним позовом ТОВ “ТПП “Стимул” до Енергодарської міської ради про зобов’язання прийняти рішення про вилучення  з постійного користування земельну ділянку площею 0,61 га. Земельна ділянка вилучена та віднесена до земель запасу Енергодарської міської ради. Будівельні роботи по розширенню автостоянки здійснювались самовільно, без оформлення дозволу в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до вимог Положення про порядок видачі дозволу на початок будівельних робіт, затвердженого Наказом №273 від 05.12.2000р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики в Україні. Акт введення в експлуатацію даного об’єкта  Управлінням архітектури та розвитку міста Енергодарської міської ради не оформлявся, тому підстав для оформлення права власності на об’єкт  не вбачається.

Дослідивши матеріали  справи, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2001р. Товариству з обмеженою відповідальністю “Торговельно-промислове підприємство “Стимул” (відповідач 2) видано державний акт серії ІІ-ЗП №002129 на право постійного користування землею 0,61 гектарів для виробничої діяльності в межах згідно з планом землекористування (адреса не зазначена). Згідно з витягом із рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради народних депутатів №267 від 19.11.1992р. даним рішенням, розглянувши матеріали, надані торгово-промисловим підприємством “Стимул”, затверджено акт вибору земельної ділянки площею 0,61 га в районі автовокзалу під розширення платної автостоянки, що будується. Дозволено проведення будівельних і проектних робіт на відміченій ділянці. Ввід в експлуатацію провести у дві черги. Перша черга в 1992 році, друга черга (розширення) –П квартал 1993р.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №268851 від 01.04.2003р., виданого Державним комунальним підприємством “Енергодарське бюро технічної інвентаризації”, ТОВ “Маркон” (позивач) є власником автостоянки за адресою: Запорізька область, м.Енергодар, вул. Курчатова, буд.40.

18.04.2003р. між ТОВ “Торговельно–промислове підприємство “Стимул” (сторона -1) та ТОВ “МАРКОН” (сторона -2) укладено договір №01-18-04 про сумісну діяльність, відповідно до п.1.1. якого “Предмет і ціль договору” сторони за цим договором зобов’язуються  шляхом об’єднання  своїх зусиль та  майна, що належить сторонам на праві власності, діяти в сфері надання послуг з охорони автотранспорту для досягнення наступних спільних господарських цілей: збільшення місць під стоянку автотранспорту.

Сторона -1 за цим договором зобов’язалася (п.3.1): 1) надати огороджену та сплановану земельну ділянку (розширити автостоянку сторони 2 ) площею 0,61 га, яка належить стороні 1 на праві постійного користування, що підтверджується державними актами на право постійного користування землею №3 від 20.07.92р. (старого зразка) та №9 від 26.11.2001р. (нового зразка); 2) в строк протягом до 01.09.03р. з моменту підписання цього договору на суміжній земельній ділянці закінчити підготовку та завершення будівництва майданчика під паркування автотранспорту, на підставі рішення Енергодарської міської ради №267 від 19.11.92р. та проектної документації №1434 –00 АС від розробленої в квітні 1995р.; 3) передати стороні -2 сім телефонних номерів для забезпечення господарської діяльності, які знаходяться у сторони -1 на підставі договору №167 від 01.04.99р. шляхом зміни сторін в зазначеному договорі або іншим шляхом; 4) вжити заходів по найму відповідного персоналу для виконання робіт за договором.

Відповідно до п.4.1 цього договору сторона - 2 за договором зобов’язалася:1)  надати стороні -1 частину металевої огорожі існуючої автостоянки, яка належить їй на праві власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №268851 від 01.04.03р.; 2) забезпечити постачання електроенергії на підставі договору №371 від 18.02.03р. на користування електроенергією та мачтами освітлювальних приладів для експлуатації майданчика під парковку автотранспорту у нічний час доби; 3) організувати надання послуг з охорони автотранспорту на засвоєній земельній ділянці у відповідності з вимогами діючого законодавства; 4) забезпечити документообіг, пов’язаний  з обліком та контролем за оформленням в’їзду  та виїзду автотранспорту, який підлягає паркуванню на указаній в договорі земельній ділянці; 5) надання вільного проїзду автотранспорту через власну автостоянку до автостоянки, яка буде споруджена стороною - 1 шляхом зобов’язання  власних працівників, які чергують на КПП –1, до здійснення відповідних трудових  функцій.

Згідно з розділом 5 договору ведення спільних справ за договором здійснюється сторонами за їх спільною згодою.  Керівництво сумісною діяльністю за договором, а також ведення спільних справ, бухгалтерського та податкового обліку доручається стороні-1. Сторона - 1 діє на підставі   довіреності, є повноважним представником сторони - 2,  керує  всією сумісною діяльністю та здійснює усі необхідні юридичні дії та акти для досягнення поставленої за договором цілі.

Відповідно до п.6.1 договору внесок  сторони -1 –спланована земельна ділянка з металевою огорожею, сім телефонних номерів, поточні витрати підтверджені розрахунковими документами. Частка сторони -1 складає 70%.  Пунктом 6.2 встановлено, що внесок сторони - 2 –частина металевої огорожі, будівельні та інші матеріали в обсязі та по ціні, підтверджені розрахунковими документами, наданими продавцями, організація надання електроенергії та освітлення, організація надання послуг з охорони автотранспорту на засвоєній земельній ділянці, зобов’язання  власних працівників, які чергують на КПП –1, до здійснення відповідних трудових функцій, поточні витрати, підтверджені розрахунковими документами. Частка сторони - 2 складає 30%.

Згідно з п.7.1 договору грошові та майнові внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті сумісної діяльності, складає їх спільну часткову власність.

Як передбачено розділом 11 договору, він набуває чинності з моменту його підписання. Зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору. В разі бажання сторони вийти з договору шляхом продажу своєї долі, то переважне право на придбання цієї долі належить стороні договору.

22.09.2003р. між ТОВ “Торгово-промислове підприємство “Стимул” (продавець) та ТОВ “Маркон” (покупець) укладено договір №01-22-09 купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продає, а покупець купляє долю в договорі 01-18-04 від 18.04.2003р. про сумісну діяльність, а саме площадку (“об’єкт”) для паркування автотранспорту, розташовану на суміжній земельній ділянці  площею 6100 кв.м. в м. Енергодар по вул. Курчатова. Як вказано в п.1.2 договору купівлі-продажу, майно, що відчужується, належить продавцю на праві власності, що підтверджується бухгалтерськими і юридичними документами. Згідно з п.п.1.3,1.4 об’єкт  розташований на земельній ділянці, яка виділена продавцю в постійне користування рішенням Енергодарської міської ради від 17.12.92р. № 267. Предметом купівлі-продажу є об’єкт,  який складається із наступного майна: 1) огорожа (металева сітка в металевому обрамленні (секція обшита сіткою рабиця, укріплена в металевих стовпах з забетонованою основою, пофарбована; периметром огорожі 212,5 метрів погонних, висотою 2150 мм.  Доля, що викупається, складає 70% (149 метрів  погонних); 2) покриття (4660 кв.м. щебеневого покриття, розклинене відсівом, ущільнене для паркування автотранспорту (100%) 3) дороги (в’їздні і аварійні ворота з дорогою для в’їзду –виїзду автотранспорту (100%).

Згідно з п.8.1 право власності на майно, що продається, переходить до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до акту приймання-передачі від 24.09.2003р. продавець передав, а покупець прийняв перелічене в договорі майно, а також державний акт на право постійного користування землею №9 від 26.11.2001р., рішення Енергодарського міського виконавчого комітету №267 від 19.11.1992р., робочий проект (розширення автостоянки) 1434-00 АС ДП “Інженерний центр” м.Енергодар.

17.10.2006р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір на виконання робіт щодо проведення технічної інвентаризації, виготовлення витягу з реєстру по об’єкту нерухомого майна: автостоянка по вул.Курчатова,40 в м.Енергодар.

Для проведення технічної інвентаризації і підготовки витягу з реєстру ТОВ “Маркон” 20.10.2006р., 23.10.2006р. листами №№01/20-10, 02/23-10 надало відповідачу -1  документи згідно з переліком.

У виданому ДКП “ЕБТІ” витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №12719493 від 01.12.2006р. у опису об’єкта, зокрема, зазначено: “Розширена земельна ділянка автостоянки на 5554,4 кв.м., внаслідок чого збільшено: огорожа №1, замощення №П, замощення №Ш. Влаштоване замощення №ІУ. Документи на перепланування автостоянки до БТІ не подані”. На другій сторінці технічного паспорту автостоянки за адресою: м.Енергодар, вул. Курчатова, 40, оглянутого в судовому засіданні, станом на 30.10.2006р. стоїть печатка з таблицею, у назві якої є надпис: “Самовільно споруджена будівля або переобладнання”: земельна ділянка збільшена на 5554,4 кв.м., №1 огорожа збільшена на 181,4 кв.м., П щебеневе покриття збільшено на 522,1 кв.м., ІУ влаштоване бетонне  покриття 312,4 кв.м. “.

Постановою господарського суду Запорізької області від 20.06.2007р. у справі №28/185/07-АП за позовом ТОВ “Торговельно-промислове підприємство “Стимул” до Енергодарської міської ради задоволено адміністративний позов, зобов’язано Енергодарську міську раду вилучити земельну ділянку площею 0,61 га, що розташована у м.Енергодар по вул.Курчатова,40, із користування у ТОВ “Торгово-промислове  підприємство “Стимул” .

У  травні 2007р. ТОВ “Маркон”  звернулося до господарського суду з позовом, яким є предметом даного спору у справі №20/270/07, просить визнати право власності на частину споруди –автостоянки, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Енергодар, вул. Курчатова, район автовокзалу, площею 0,61 га, оскільки вважає, що цей об’єкт збудовано в установленому законом порядку, він не є самовільним будівництвом, придбано у власність на підставі договорів про сумісну діяльність та купівлі-продажу, укладених між ТОВ “Маркон” та ТОВ “ТПП “Стимул”. Також просить Державне комунальне підприємство “Енергодарське бюро технічної інвентаризації провести державну реєстрацію права власності, оформити новий технічний паспорт без печатки на другій сторінці щодо самовільного спорудження.

Оцінивши представлені докази, проаналізувавши законодавство, суд вважає вимоги позивача такими, що  задоволенню не підлягають на наступних  підставах.

Відповідно до приписів п. 4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст. 33 ГПК України обов’язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з даним позовом.

Згідно з ст. 32 ГПК України  доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд   у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Однією із позовних вимог є визнання права власності на частину споруди – автостоянки, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Енергодар, вул. Курчатова, район автовокзалу, площею 0,61 га, як на об’єкт нерухомості, збудований в установленому законом порядку, та придбаний у власність позивача на підставі договорів про сумісну діяльність та купівлі-продажу, укладених між ТОВ “Маркон” та ТОВ “ТПП “Стимул”.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.328 цього Кодексу  право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із договорів, на які посилається позивач, вони укладені 18.04.2003р. та 22.09.2003р., тому суд застосовує в цій частині законодавство, яке було чинне на момент укладення договорів, зокрема, ЦК УРСР.

Згідно з ст. 430 цього Кодексу за договором про сумісну  діяльність  сторони  зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської  мети,  як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства  або  установи  (що  не  передаються  в    оперативне управління  організації,  яка  є  юридичною  особою),    будування водогосподарських  споруд  і  пристроїв,    будівництво    шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків  і  т.ін.

Відповідно до ст.432 ЦК УРСР для досягнення мети, зазначеної у статті 430  цього  Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи

іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників  договору,  а  також майно, створене або придбане в результаті їх спільної  діяльності,

є їх спільною власністю.

Згідно з ст.224 ЦК УРСР договір купівлі-продажу є предметний, оскільки за таким договором може бути продане тільки реально існуюче майно. Із змісту ст.ст.224,225 ЦК України слідує, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно, яке є у продавця на момент укладення договору, оскільки право продажу майна, крім  випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з ст.145 ЦК УРСР власник не вправі витребувати від нього майно.

Предметом укладеного між позивачем та відповідачем -2 договору №01-22-09 купівлі-продажу сторони вказали долю в договорі 01-18-04 від 18.04.2003р. про сумісну діяльність, а саме площадку (“об’єкт”) для паркування автотранспорту, розташовану на суміжній земельній ділянці  площею 6100 кв.м. в м. Енергодар по вул. Курчатова. Об’єкт складається із наступного майна: 1) огорожа (металева сітка в металевому обрамленні (секція обшита сіткою рабиця, укріплена в металевих стовпах з забетонованою основою, пофарбована; периметром огорожі 212,5 метрів погонних, висотою 2150 мм.  Доля, що викупається, складає 70% (149 метрів  погонних); 2) покриття (4660 кв.м. щебеневого покриття, розклинене відсівом, ущільнене для паркування автотранспорту (100%) 3) дороги (в’їздні і аварійні ворота з дорогою для в’їзду –виїзду автотранспорту (100%).

Вирішуючи спір, суд враховує, що із договору №01-18-04 18.04.2003р. про сумісну діяльність слідує, що внеском ТОВ “Торговельно –промислове підприємство “Стимул” (продавця за договором купівлі-продажу) була спланована земельна ділянка з металевою огорожею, сім телефонних номерів, поточні витрати (частка  70%).

Таким чином, ані за  описом, ані за площею “об’єкт”, що вказаний предметом купівлі-продажу не співпадає  з “внеском”  продавця, який описаний в договорі  про сумісну діяльність, і не співпадає с об’єктом, на який позивач ТОВ “МАРКОН” бажає визнати право власності - частину споруди –автостоянки, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Енергодар, вул. Курчатова, район автовокзалу, площею 0,61 га.

Слід також зазначити,  що відповідно до п.1.1 договору про сумісну діяльність “Предмет і ціль договору” сторони за цим договором зобов’язалися шляхом об’єднання  своїх зусиль та  майна, що належить сторонам на праві власності, діяти в сфері надання послуг з охорони автотранспорту для досягнення наступних спільних господарських цілей: збільшення місць під стоянку автотранспорту.

У п.1.2 договору купівлі-продажу вказано, що майно, що відчужується, належить продавцю на праві власності, що підтверджується бухгалтерськими і юридичними документами. Однак, в судовому засіданні не надано належних доказів, що продавець був власником майна, яке він продав. Земельна ділянка площею 0,61 га була виділена  ТОВ “Торговельно –промислове підприємство “Стимул” у постійне користування для виробничої діяльності, що підтверджується державним актом на землю, а не перебувала у власності.  Предметом договору про спільну діяльність  і ціллю сторони вказали не будівництво автостоянки площею 0,61 га, тобто створення нового об’єкту, як то і передбачено ст.430 ЦК УРСР,  а надання послуг з охорони автотранспорту,  збільшення місць під стоянку автотранспорту. При наданні послуг з боку виконавця вчиняються певні дії або здійснюється певна діяльність, які не мають матеріального результату.

Крім того, стверджуючи, що об’єкт нерухомості, на який ТОВ “МАРКОН” просить визнати право власності –частина автостоянки площею 0,61 га, створений (побудований) в установленому законом порядку, позивач посилається на рішення про відведення земельної ділянки під розширення автостоянки №267 від 19.11.1992р., на підставі якого був оформлений державний акт на право постійного користування землею №9 від 26.11.2001р., робочий проект, погоджений з головним архітектором міста 04.06.1997р. та 10.06.2000р.  Як вбачається із цих документів, рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради народних депутатів №267 від 19.11.1992р. відповідачу –2 затверджено акт вибору земельної ділянки площею 0,61 га в районі автовокзалу під розширення платної автостоянки, що будується. Дозволено проведення будівельних і проектних робіт на відміченій ділянці. Ввід в експлуатацію провести у дві черги. Перша черга в 1992 році, друга черга (розширення) –П квартал 1993р. Із наданого робочого проекту, а також  технічного паспорту станом на 30.10.2006р. не вбачається, що це є один і той же об’єкт, тим більше що за ситуаційним планом  робочого проекту та планом земельної ділянки  він не співпадає. Доказів завершення будівництва  ТОВ “Торговельно –промислове підприємство “Стимул” об’єкту, на який ТОВ “МАРКОН” просить визнати право власності, а саме –частину автостоянки, та введення її в експлуатацію Державною приймальною комісією суду не надано.

Як правова підстава позову позивачем вказана ст.331 ЦК України. Відповідно до цієї норми право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ із своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту  державної реєстрації.

Для набуття права власності на новостворене нерухоме майно існує спеціальний порядок. Згідно з ст.22 Закону України “Про основи містобудування” забудова земельних ділянок, які надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 18 цього Закону будівництво об’єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Закінчені  будівництвом об’єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому   законодавством порядку об’єктів забороняється.

Згідно з  Законом України “Про планування і забудову територій” дозвіл на будівництво об’єкта містобудування не є документом, що засвідчує право власності чи право користування (оренди) земельними ділянками. Дозвіл не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно –будівельного контролю.  Дозвіл на виконання будівельних робіт –це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об’єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земельних робіт. Здійснення будівельних робіт на об’єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законом. Крім того, 12.12.2006р. цей Закон доповнено статтею 30-1, відповідно до якої прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Відповідно до п.1.6 “Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно” реєстрації підлягають права власності тільки на об’єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію в установленому  порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об’єкти.

Таким чином, для виникнення права власності на новостворене (реконструйоване) нерухоме майно законом встановлений спеціальний порядок, який позивачем не дотриманий.

Відповідно  до ст. 376  ЦК України будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

ТОВ “МАРКОН” стверджує, що об’єкт (частина автостоянки площею 0,61 га) на час звернення ним до відповідача –1 та розгляду спору судом завершений будівництвом, однак ним як особи, яка бажає визнати право власності і посилається на ст.331 ЦК України, яка є чинною на час розгляду спору, не надано належних доказів, що об’єкт нерухомості ним побудований (добудований) на земельній ділянці, наданій саме йому для цих цілей, об’єкт  завершений будівництвом і прийнятий в експлуатацію в установленому законом порядку.

Таким чином, відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно, тому вимоги позивача про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Позивач також просить зобов’язати Державне комунальне підприємство “Енергодарське бюро технічної інвентаризації” провести державну реєстрацію права власності, оформити новий технічний паспорт без печатки на другій сторінці щодо самовільного спорудження.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання права власності, відсутні підстави для зобов’язання відповідача –1 вчинити дії, які перелічені ТОВ “МАРКОН” в позовній заяві. При цьому суд також бере до уваги, що згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа  здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.             Статтею 19 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” встановлено перелік документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Із зазначеної норми слідує, що договір про сумісну діяльність не є  підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно.  Правових підстав для зобов’язання  відповідача –1 оформити новий технічний паспорт позивачем також не вказано.

На наведених вище підставах суд не бере до уваги посилання позивача на інші докази та норми права.

На підставі викладеного, суд вважає, що  вимоги позивача з підстав, які заявлено, є необґрунтованими та недоведеними, тому в задоволенні позовних вимог відмовляється  повністю.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.  49,  82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                               Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано  у повному обсязі  30.07.2007 р.