ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007 р.
№ 20/271

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Добролюбової Т.В.,
Рогач Л.І.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватного підприємства "Спрут", смт. Ювілейне, Дніпропетровський р-н., Дніпропетровська обл.

на рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2005

у справі
№ 20/271

за позовом
Прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до
Приватного підприємства "Спрут", смт. Ювілейне, Дніпропетровський р-н., Дніпропетровська обл.

третя особа на стороні позивача
Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, м. Дніпропетровськ

про
повернення самовільно зайнятої земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача:
не з'явилися

від прокурора:
Савицька О.В. за посвідченням від 20.07.2005 №231

від відповідача:

не з'явилися

від третьої особи:

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 25.05.2007, надіслана сторонам у справі –05.06.2007), проте сторони не скористалися наданим їм статею 22 Господарського процесуального кодексу Доповідач: Продаєвич Л.В.

України правом щодо участі представників у засіданні суду касаційної інстанції.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.06.2007 № 02-12.2/132 у зв’язку з перебуванням судді Гоголь Т.Г. у відпустці для розгляду касаційної скарги у справі № 20/271 господарського суду Дніпропетровської області призначено колегію суддів у складі: Добролюбова Т.В - головуючий, судді: Рогач Л.І., Продаєвич Л.В.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2005 року Прокурором Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради за участю третьої особи Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів заявлено до господарського суду Дніпропетровської області позов до Приватного підприємства "Спрут" про зобов'язання повернути державі в особі Дніпропетровської міської ради самовільно зайняту земельну ділянку площею 10,0 кв. м., розташовану на зупинці громадського транспорту по вул. Калинова, 82-а у м. Дніпропетровську.

У відзиві на позов Приватне підприємство "Спрут" послалося на те, що Дніпропетровською міською радою не розірвано належним чином укладений договір оренди земельної ділянки, а тому він договір вважається продовженим на новий строк і на тих самих умовах.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 (суддя: Пархоменко Н.В.) –позов задоволено. Зобов'язано Приватне підприємство "Спрут" повернути Дніпропетровській міській раді самовільно зайняту ділянку.

Судове рішення вмотивовано закінченням 01.06.2000 строку дії договору, укладеного між Приватним підприємством "Спрут" та виконкомом Дніпропетровської міської ради на право тимчасового користування землею на умовах оренди та відсутністю доказів продовження договірних відносин стосовно оренди землі. При цьому, суд послався на приписи статей 111, 112 Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі".

В поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі Приватне підприємство "Спрут" просить скасувати рішення господарського суду, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на порушення судом статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України, статті 33 Закону України "Про оренду землі", статей 8, 19 Конституції України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.12.2005 касаційна скарга з матеріалами справи була передана до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 07.05.2007 відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою Приватного підприємства "Спрут" та повернув справу до Вищого господарського суду України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, повноту встановлення обставин справи і проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутнього у судовому засіданні прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке:

Місцевим господарським судом встановлено, що 01.06.1998 року за № 367 між сторонами у справі укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди, відповідно до умов якого відповідачеві надано в короткострокову оренду земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова –вул. Образцова площею 10,0 кв.м. строком на один рік. Строк договору продовжено до червня 2000 року. Судом, також, з'ясовано, що термін дії договору закінчився у червні 2000 року, на новий термін договір не укладався.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції встановив, що відповідно до актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства Управління організації інспекторської діяльності з контролю за використанням і охороною земель від 22.12.2004 року, 26.10.2004 року, 20.01.2005 року, протоколів державного інспектора по використанню та охороні земель та постановою Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів про адміністративне правопорушення відповідачем використовується земельна ділянка площею 10,0 кв.м., розташована на розі вул. Калинова та вул. Образцова у м. Дніпропетровську (зупинка громадського транспорту в районі будинку 82-а) без документів на право користування вказаною ділянкою.

Отже, документи, передбачені статтями 125, 126 Земельного кодексу України, що посвідчують право власності та право користування земельною ділянкою, в тому числі на умовах оренди, у відповідача відсутні.

З урахуванням цих обставин місцевий господарський суд дійшов висновку про зобов'язання відповідача повернути спірну земельну ділянку відповідно до статті 212 Земельного кодексу України.

Статтею 125 цього Кодексу визначено підстави виникнення права власності та права користування земельною ділянкою, а саме - одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, і виникнення права оренди земельної ділянки, а саме - укладення договору оренди і його державна реєстрація.

Порядок надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам та порядок передачі земельних ділянок в оренду визначені статтями 123, 124 Земельного кодексу України та статею 16 Закону України "Про оренду землі".

Стаття 124 Земельного кодексу України передбачає передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, яка здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

За приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 93 чинного Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки –це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Статею 31 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За правилами статті 34 зазначено Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Судом встановлено, що пунктом 3.3 договору від 01.06.1998 року орендар зобов'язаний після закінчення строку договору продовжити його або повернути земельну ділянку "орендодавцю" в належному стані. Відповідачем докази продовження терміну дії договору не надані та земельна ділянка не звільнена.

Судом досліджено, що відповідачем після закінчення строку дії договору оренди спірної земельної ділянки договір оренди не оформлено і рішення ради про подовження строку оренди не приймалося.

Отже, місцевий суд обґрунтовано визнав неправомірним знаходження відповідача на спірній земельній ділянці за відсутності правових підстав і дійшов вірного висновку про зобов’язання відповідача звільнити спірну земельну ділянку відповідно до статті 212 Земельного кодексу України.

Як встановлено статею 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

В силу пункту 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

При вирішенні спору суд першої інстанції правомірно застосував вказані законодавчі норми.

Посилання Приватного підприємства "Спрут" на приписи статті 33 Закону України "Про оренду землі" були відхилені місцевим господарським судом з тих підстав, що укладений між сторонами договір не відповідав вимогам статей 13 -19, 20 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі" ( в редакції Закону України від 02.10.2003 №1211 –ІV), після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Вимоги частини 3 цієї статті щодо поновлення договору оренди землі на тих самих умовах не існували на момент закінчення терміну дії договору оренди, приписи цієї норми зворотної дії не мають, а тому не можуть бути застосовані до договору, дія якого припинилася після закінчення строку, на який він був укладений.

Вказана норма не передбачає автоматичне поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначає, що в цьому разі договір підлягає поновленню, і відповідно до пункту 34 статті 26, пункту 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" способом волевиявлення ради щодо регулювання земельних відносин, у тому числі поновлення договорів оренди земельних ділянок, є прийняття рішення сесії.

Крім того, ні статею 33 Закону України "Про оренду землі" (з урахуванням положень Цивільного кодексу України щодо волевиявлення сторін при укладенні цивільних угод (договорів), ні умовами укладеного сторонами договору не передбачено автоматичної пролонгації договору оренди земельної ділянки.

Більш того, пунктом 4.3 договору визначено, що для продовження його дії орендар зобов'язаний в місячний термін до закінчення строку оренди звернутися до орендодавця з відповідним клопотанням.

З урахуванням наведених приписів законодавства та встановлених  господарським судом обставин справи щодо припинення договору оренди на право тимчасового користування землею на умовах оренди внаслідок закінчення строку його дії, неповернення відповідачем земельної ділянки відповідно до умов договору та вимог закону, порушення відповідачем правил землекористування господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову.

В силу вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 у справі № 20/271 –залишити без змін.

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Спрут" –залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Л. Рогач

Суддя

Л. Продаєвич