ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2007 р.  о 10:00              Справа № АС-54/266-07

вх. № 6613/1-54

Судова колегія господарського суду Харківської області у складі:

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

суддя Прохоров С.А.

суддя Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Кириленко М.Ю.

представників сторін :

позивача - Козлович С.М., дов. № 24/05-2007/1 від 23.05.2007р.; Недошковський В.М., дов. № 24/05-2007/2 від 23.05.2007р.

відповідача - Христофоров О.В., Балаклійська С.В. доруч. 6680/10/10-021від 01.10.2007р.

3-я особа - Коваленко О.С., доручення № 13490 від 23.10.2007р.

по справі за позовом  ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр", м. Х-в

до  Ізюмська ОДПІ, м. Ізюм 3-я особа , яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

про визнання недійсним повідомлення-рішення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, № /0, № /0 від 17.04.2007р. про сплату земельного податку та штрафних санкцій, винесених на підставі актів перевірки № 33/2320/01188827, № 34/2320/01188827 від 11.04.07 р. по земельним ділянкам в м. Ізюм та м. Барвінкове.

Відповідач проти позову заперечує і вважає, що земельний податок нарахований позивачу вірно, оскільки позивач повинен сплачувати земельний податок на загальних підставах, посилаючись при цьому на ст.2 Закону України „Про плату за землю”, згідно якої використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Згідно статті 15 Закону України „Про плату за землю” юридичні особи – власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Сплата податку проводиться рівними частками щомісяця, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

3-я особа,  яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що відповідач є платником земельного податку на загальних підставах відповідно до Закону України " Про плату за землю".

Суд, вислухавши пояснення уповноважених представників позивача,  відповідача та 3-ї особи, дослідивши надані до матеріалів справи документи, встановив наступне.

Відповідачем на підставі направлень Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції  №190, № 191 від 10.04.2007 року та наказів Ізюмської ОДПІ від 10.04.2007р. № 226, 227  проведена позапланова документальна перевір ка з питань правильності нарахування та сплати відповідачем земельного податку за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2006 року.

За результатами перевірки Ізюмською ОДПІ складено акти від 11.04.2007р. № 33/2320/01188827 та № 34/2320/01188827 про порушення податкового законодавства з питань неподання податкового розрахунку земельного податку на 2006р., який було надіслано відповідачу.

На підставі акту від 11.04.2007р. № 33/2320/01188827 податковими повідомленнями-рішеннями від 17.04.2007 року № /0 до відповідача застосовані штрафні санкції в сумі 72451,08 грн. та № /0 до відповідача застосовані штрафні санкції в сумі 170,0 грн.

На підставі акту від 11.04.2007р. № 34/2320/01188827 податковими повідомлення-рішення від 17.04.2007р. № 0/0 до відповідача застосовані штрафні санкції в сумі 5862,14 грн. та № /0 до відповідача застосовані штрафні санкції в сумі 340,00 грн.

У висновках актів від 11 квітня 2007 року відповідач стверджує, що позивачем не сплачено 52208,81 грн. Відповідач пояснює свій висновок тим, що позивач має у користуванні земельні ділянки: площею 3,9397 га, розташовану в м. Ізюмі та  площею 0,6641 га на території м. Барвінкове, вул. Пушкіна 74, за які земельний податок не сплачувався. Грошову оцінку вка заних земельних ділянок не проведено.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, просить скасувати зазначені податкові повідомлення-рішення відповідача, оскільки вони порушують права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин та не відповідають вимогам чинного законодавства, тому що відповідач не врахував, що позивач є закладом культури та розповсюджує телерадіопередачі та програми.

Закон України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" визначає правові, економічні, організаційні засади державної підтримки засобів масової інформації та соціального захисту журналістів і як складова частина законодавства України про свободу слова та інформаційну діяльність посилює систему правового регулювання в інформаційній сфері.

У ч. 1 ст. 1 цього Закону державна підтримка засобів масової інформації визначена як сукупність правових, економічних, організаційних та інших заходів державного сприяння зміцненню і розвитку інфор маційної галузі, її інфраструктури. Визначаючи сферу дії цього Закону, за конодавець поширив його норми також на телерадіоцентри та підприємст ва поліграфії і зв'язку тією мірою, наскільки вони забезпечують діяльність засобів масової інформації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" телерадіоорганізація (редакція, студія, агентство, об'єднання, асоціація, компанія, радіостанція, тощо) - зареєстрована у встановленому законодавством порядку юридична особа, яка на підставі виданої Національною ра дою України з питань телебачення і радіомовлення ліцензії на мовлення створює або комплектує та/чи пакетує телерадіопрограми і/або передачі та розповсюджує їх за допомогою технічних засобів мовлення.

Позивач створений на загальнодержавній власності наказом Міністерства зв'язку України від 04.10.1991 №101, входить до складу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, який передано до сфери управ ління Держтелерадіо України згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20 лютого 1995 року № 129 "Питання Державного комітету телебачення і радіомовлення",  а  згідно  Постанови  Кабінету  Міністрів України  від 18.05.2001 №539 - до Державного комітету зв'язку та інформатизації України. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів від 28.09.2004 року № 684-р передано до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку.

П.1 постанови КМ України "Про передачу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до сфери управління Державного комітету зв'язку та інформатизації" від 18.05.2001 № 539, прийнятої на виконання Указу Президента України від 01.03.2001 № 122 "Про деякі заходи щодо вдосконалення державного регулювання послуг електрозв'язку та радіозв'язку", Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з усіма підприємствами та організаціями, що входять до його складу, переданий із сфери управління Державного комітету інформаційної політики, телеба чення та радіомовлення до сфери управління Державного комітету зв'язку та інформатизації.

Статут позивача зареєстровано у Виконавчому комітеті Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова рішенням № 10/6 від 27.02.1992 року. Перереєстровано у Виконавчому комітеті Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова рішенням № 0020384 від 25.08.2002 року та затверджено Президентом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 27.12.1995. Відповідно до Статуту позивача, предметом діяльності є розповсюдження телевізійних та радіопрограм на території області, передача інформації через передавальні засоби та радіорелейні мережі підприємства.

Наказом Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації від 22.10.1996р. № 441 введено в дію новий класифікатор ДК 009-96, згідно якого вид діяльності - 92.20.0 - діяльність у сфері радіомовлення та телебачення, включає передачу радіо і телевізійних програм, створення радіо та телевізійних програм.

Відповідно до довідки Державного комітету статистики, позивач є державним підприємством з видом діяльності за КВЕД 92.20.0 "діяльність у сфері радіомовлення і телебачення". Форма власності - загальнодержавна власність. Підпорядкованість - Державний комітет зв'язку та інформатизації України.

У зв'язку з зазначеним позивачем отримані ліцензії на мовлення серія АБ № 222702 від 10.11.2005 року, серія АБ № 222703 від 10.11.2005 року, серія АБ № 222704 від 10.11.2005 року.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", державна підтримка засобів масової інформації здійснюється шляхом протекціоністської політики зниження споживчої вартості інформаційної продукції, включаючи податкове, тарифне, митне, валютне та господарське регулю вання, відшкодування збитків, подання фінансової допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 цього Закону встановлено, що розмір плати за землю державними підприємствами зв'язку, які займаються розповсюдженням друкованої продукції, теле- і радіопрограм, не може перевищувати розміру плати за землю закладами культури.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" дає підставу для висновку щодо наявності зв'язку між змістом статті 4 стосовно організації фінансово-економічної та іншої державної підтримки засобів масової інформації і статті 5, положення якої забезпечують цю підтримку.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що ч.5 ст. 5 цього Закону не встановлюються пільги щодо плати за землю, яка справляється зазначеними в ній державними підприємствами зв'язку, а передбачено граничний рівень такої плати, який не може перевищувати розмір плати за землю закладами культури. Тим самим законодавець запровадив однаковий підхід при ви значенні обов'язків щодо плати за землю до суб'єктів господарювання, які діють в інформаційній сфері та потребують державної підтримки. Згідно з пунктами 1, 2 розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про дер жавну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналі стів" цей Закон введено в дію з 1 січня 1998 року та передбачено, що до приведення інших законодавчих актів у відповідність з цим Законом вони застосовуються і діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку визначає Закон України "Про плату за зе млю" .

Згідно пункту 4 статті 12 Закону України "Про плату за землю", від земельного податку звільняються вітчизняні заклади культури.

Визначальним для застосування наведеної норми є те чи відноситься позивач до закладів культури, а не те чи є він суб'єктом підприємницької діяльності.

Згідно п. 20 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує повноваження ор ганам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету Укра їни протягом бюджетного періоду. Таким чином, закон про Державний бю джет України не встановлює обов'язків для платників податків та не є за коном про оподаткування.

Згідно ст. 70 Закону України "Про державний бюджет на 2005 рік", у 2005 році пільги по платі за землю, визначені пунктами 3 і 4 частини першої статті 12 Закону України "Про плату за землю", застосовуються до бюджетних установ, які утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, та громадських організацій інвалідів, їх підприємств і організацій, а також закладів фізичної культури та спорту, спортивних баз олімпійської та параолімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 72 Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік", у 2006 році пільги по платі за землю, визначені пунктами 3 і 4 частини першої статті 12 Закону України "Про плату за землю, застосовуються до бюджетних установ, які утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, та громадських організацій інвалідів, їх підприємств і організацій, закладів фізичної культури та спорту, а також спортивних баз олімпійської та параолімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, наведеними нормами законів про державний бюджет на відповідні роки було визначено, що пільги по платі за землю, визначені пунктами 3 і 4 частини першої статті 12 Закону України "Про плату за землю, застосовуються до бюджетних установ, які втримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, і громадських організацій інвалідів, їхніх підприємств й організацій, а також установ фізичної культури й спорту, спортивних баз олімпійської і параолімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про плату за землю" визначено, що ставки земельного податку, порядок обчислення та сплати земельного податку не можуть установлюватися або змінюватися другими законодавчими актами, крім цього Закону. Зміни та доповнення в цей Закон вносяться не пізніше чим за три місяці до початку нового бюджетного року та набувають чинності з початку нового бюджетного року.

Зазначена правова норма кореспондує з нормою частини 3 статті 1 Закону України "Про систему оподатковування", відповідно до якої ставки, механізм стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до чинного тарифу на електричну й теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів всіх форм власності, і пільги щодо оподатковування не можуть установлюватися або змі нюватися другими законами України, крім законів в оподатковуванні.

Згідно статті 15 Закону України "Про плату за землю", власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у влас ності або користуванні у поточному році. Відповідно до ст. 13 цього Закону підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідач в порушення зазначених приписів законодавства не врахував, що стосовно земельних ділянок в м. Зміїв та в м. Барвінкове, відсутні будь-які документи, яки засвідчують право власності або право постійного користування, також відсутні договори оренди.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню, а податкові повідомлення - рішення ДПІ у Ізюмському районі № /0, № /0, № /0, № /0 від 17.04.2007р. - визнанню недійсними.

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір в сумі 3,40 грн. підлягає відшкодуванню позивачу з державного бюджету.

Керуючись  163  Кодексу адміністративного судочинства України , колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ізюмському районі Харківської області № /0, № /0, № /0, № /0 від 17.04.2007р.

Стягнути з державного бюджету на користь Державного підприємства "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (61103, м. Харків, вул. Дерев"янка,1 "А", , дані про р/р в банківських установах в матеріалах справи відсутні) судовий збір 3,40 грн.

Після набрання постановою законної сили за заявою стягувача видати виконавчий лист.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови  виготовлено та підписано 24.10.2007 року.

Головуючий суддя                                                                     Хачатрян В.С.

суддя           Прохоров С.А.

суддя           Яризько В.О.