ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12"
липня 2007 р.
Справа № 15/259-07 (н.р. 49/122-06)

вх. №

Колегія суддів господарського суду в складі:

Головуючий суддя   Лаврова
Л.С.

суддя
Хотенець П.В.

суддя
Білоусова Я.О.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - не
з*явився;  відповідача - ОСОБА_3

розглянувши справу за позовом СПД ФО ОСОБА_2, м. Луганськ

до  СПД ФО ОСОБА_1, с. Вільшани

про стягнення 74303,68 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в який
просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків за
відбракований товар у розмірі 74303,68 грн., які виникли внаслідок виконання
відповідачем умов договору № 2 від 20.05.2005 року, яким відповідач
зобов'язався доставити обумовлений вантаж. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач згідно п. 2.1.7 договору зобов'язався нести
повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час перевезення до
моменту передачі уповноваженому органу, проте відповідач відмовляється
сплачувати вартість пошкодженого та відбракованого товару згідно направленої
претензії від 24.09.2005 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.12.2006
року по справі № 49/122-06, залишеним без змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 06.02.2007 року, позовні вимоги задовлені
та стягнуто з субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на
користь Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 74303,68
грн. завданих збитків, 743,04 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.04.2007 року
рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2006 та постанова
Харківського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 зі справи №
49/122-06 скасовані.

У постанові ВГСУ зазначено, що вирішуючи спір та покладаючи на
відповідача повну матеріальну відповідальність за заподіяні позивачу збитки,
судові інстанції не врахували наведені положення законодавства, на підставі
сукупної оцінки наявних у справі доказів не встановили суму компенсації, що
підлягає стягненню з відповідача з огляду на те, що внаслідок пожежі було
знищено лише частину вантажу, а також зазначено, що судами не надано правової
оцінки наявному у матеріалах справи експертному висновку Калузької
торгово-промислової палати від 31.05.2005 № 26 (а.с. 70-71), що визначає
ринкову вартість партії товару, який не було знищено пожежею.

05.06.2007 року від представника відповідача до господарського
суду Харківської області  за вх. № 182
надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи. Ухвалою від 06.06.2007
року  заступником голови суду призначено
колегію суддів у складі : головуючий суддя Лаврова Л.С., судді Светлічний Ю.В.
та Білоусова Я.О.

Ухвалою заступника голови господарського суду від 02.07.2007 року
внесено зміни до складу судової колегії та призначено до розгляду справи
колегію суддів у складі : головуюча - суддя Лаврова Л.С.,судді Швед Е.Ю.,
Білоусова Я.О.

У зв*язку з відпусткою судді Швед Е.Ю. ухвалою заступника голови
господарського суду внесено зміни до складу судової колегії та призначено
колегію суддів у складі : головуюча суддя Лаврова Л.С., судді Білоусова Я.О. та
Хотенець П.В.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, через
канцелярію суду (вх. № 311 від 10.07.2007р.) надав клопотання розглянути справу
без його присутності, надав пояснення транспортно-експедиційного підприємства
щодо прийняття вантажу до перевезення. У поясненнях зазначено, що вантаж було
прийнято відповідачем до перевезення відповідно до міжнародного рахунку-фактури
-інвойсу та міжнародної товарно-транспортної накладної CMR  в яких чітко визначена ціна товару, його
вага, кількість, що також відповідає вантажно-митної декларації та вимогам
Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів. Позивач підтвердив свої
позовні вимоги листом від 05.07.2007року № 18.

Відповідач надав відзив на позовну заяву та вважає, що позов
підлягає задоволенню лише в сумі 25286,05 грн., мотивуючи це Інструкцією про
порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів
народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 2504.66р. № П-7, частиною 3 ст.314 ГК України та ч.2 ст.924
Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника
відповідача, встановив наступне.

18 січня 2005 року між ТОВ “Проктер енд Гембл Україна” і ДП “Кюне
і Нагель” було укладено договір про надання послуг по транспортній експедиції.
На виконання цього договору відповідальним екпедитором ДП “Кюне і Нагель” у ПП
ОСОБА_2 була замовлена послуга по перевезенню вантажів ТОВ “Проктер енд Гембл
Україна”. 20.05.2005 року між ними був укладений замовленн-договір №
20-7689-505-189/190, відповідно до якого доручено позивачеві виконання
зобов'язання з перевезення вантажу (побутова хімія) автомобільним транспортом за
маршрутом: м. Новомосковськ Тульської області Російської Федерації -м. Київ.

20.05.2005 року між ПП ОСОБА_2 та СПД ФО ОСОБА_1. було укладено
договір № 2, відповідно якого ПП ОСОБА_2 (Експедитор) доручає, а СПДФО ОСОБА_1
(Виконавець) приймає на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів
автомобільним транспортом по території України, та на території іноземних
держав згідно заявок позивача. Відповідно до п.1.1. договору номенклатура,
кількість, спосіб перевезення та вимоги до транспортного засобу, особливі умови
виконання послуг оговорюються в замовленнях, які додаються до договору № 2 та є
його невід'ємною частиною.

20.05.2005 р. сторони уклали додаткову угоду  № 2 до договору №2 від 20.05.2005 р. якою
узгодили специфічні умови перевезень продукції фірми „Проктер енд Гембл”.

На виконання договору № 2 від 20.05.2005 року між ПП ОСОБА_2 та
СПД ФО ОСОБА_1. був укладений разовий договір-замовлення, відповідно якого
відповідач зобов'язався доставити наданий йому вантаж до місця призначення та
видати уповноваженій особі, а позивач зобов'язався виплатити за перевезення
встановлену плату. В цьому замовленні сторони визначили адресу завантаження:
Тульська область, м. Новомосковськ, Комсомольське шосе, 64, ВАТ
„Новомосковськбитхім”, адресу розвантаження: м. Київ, вул.. Краснова, 27,
вантаж: побутова хімія, автомобілі: ДАФ № авт. НОМЕР_1, № п/п НОМЕР_2. В
зазначеному договорі -замовленні в п. 1 зобов'язань перевізника, відповідач
зобов'язався забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення
до моменту передачі в пункті призначення. У разі часткової або повної втрати,
зіпсування, нестачі, пошкодження вантажу з вини перевізника, останній повністю
відшкодовує експедиторові понесені збитки рівні сумі, зазначеній у видатковій
накладній.

Умовами цього договору передбачено повну матеріальну
відповідальність перевізника за втрату або пошкодження вантажу під час його
перевезення.

22.05.2005 відповідачем було прийнято до перевезення вантаж -
побутову хімію -вагою 19162 кг; загальна вартість цього вантажу згідно з
інвойсом від 22.05.2005 № 90112569 становила в еквіваленті 14713,60 дол. США.

Обставини справи свідчать про те, що у районі м. Калуга, що
знаходиться на шляху прямування до м. Києва, сталося загорання корпусу причепу.
Внаслідок цієї пожежі більша частина вантажу згоріла. Згідно доданого до
матеріалів справи акту про пожежу від 24.05.2005 року, складеного комісією
Ленінського міжрайонного відділу державного пожежного нагляду УГПН ГУ МНС Росії
по Калузькій області, пожежею частково було знищено кузов причепу та товар
(пральний порошок), який знаходився всередині. Частково товар зберігся та
піддався закопченню продуктами горіння. Згідно висновку ЛМО ГПН МНС Росії по
Калузькій області щодо причини пожежі, найбільш вірогідною причиною пожежі є запалювання
автогуми на одному з коліс причепа унаслідок розриву покришки та тертя
металевої частини колеса о поверхню покриття дороги.

До матеріалів справи додана претензія ТОВ “Проктер енд Гембл”від
13.06.2005 року до ДП “Кюне і Нагель”, якою вимагалось відшкодувати збитки
заподіяні ТОВ “Проктер енд Гембл Україна”у сумі 74303,68 грн., за пошкодження
1056 пачок прального порошку в результаті спламеніння автомобіля НОМЕР_1
НОМЕР_2. ДП “Кюне і Нагель”визнав претензію повному обсязі та 17 листопада 2005
року перерахував на поточний рахунок ТОВ “Проктер енд гембл Україна”компенсацію
збитків за вищевказаною претензією у сумі 74303,68 грн.

29.06.2005 року на адресу позивача надійшла претензія ДП „Кюне і
Нагель”  за № 34/05-СР, якою було
запропоновано сплатити на користь ДП „Кюне і Нагель" 74303,68 грн. в строк
до 01.08.2005 року. Позивач також визнав суму збитків, та відшкодував ДП „Кюне
і Нагель” вартість пошкодженого та відбракованого товару в сумі 74303,68 грн.,
що підтверджується копіями актів про зарахування зустрічних вимог, копії яких
додані до матеріалів справи.

15.07.2005 позивач направив відповідачеві претензію № 9 з вимогою
компенсувати спричинені збитки в сумі 74303,68 грн., яку було визнано СПД
ОСОБА_1. у листі від 12.09.2005.

Як зазначено у постанові ВГСУ від 03.04.2007 року та встановлено
судом, причиною виникнення даного спору стало питання про наявність у
відповідача обов'язку відшкодувати позивачеві вартість втраченого вантажу в
сумі 74303,68 грн.

Відповідно до ст. 53 закону України „Про автомобільний транспорт
України”, організацію міжнародних
перевезень  пасажирів   і
вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів
України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

У статті 1 Конвенції про договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів від 19.05.1956 року, яка набрала чинності для СРСР
01.08.1986 року і яка підлягає застосуванню на території України згідно Закону
України “Про правонаступництво України” від 12.09.1991 року, визначено, що
остання застосовуються до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів
за плату за допомогою автомобілів, коли вказані у договорі місце прийняття до
перевезення вантажу та місце, передбачене для здавання вантажу, знаходяться на
території двох різних держав, із яких принаймні одна є учасницею Конвенції.
Застосування Конвенції не залежить від місця проживання та національності
сторін, що укладають договір.

Як вбачається з установлених обставин справи, місцем навантаження
вантажу є Російська Федерація, яка на момент укладання та виконання названих
договорів перевезення була учасницею Конвенції. Відтак положення останньої
поширюються на спірні правовідносини.

Відповідно до приписів Конвенції:

транспортер несе відповідальність за повну або часткову втрату
вантажу або за його пошкодження, що сталося у проміжок часу між прийняттям
вантажу до перевезення та його здаванням, а також за прострочення
доставки(стаття 17); коли, згідно з положеннями цієї Конвенції, транспортер
зобов'язаний відшкодувати шкоду, викликану повною або частковою втратою
вантажу, розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається на підставі
вартості вантажу у місці та під час прийняття його до перевезення. Вартість
вантажу визначається на підставі біржового котирування або, за відсутності
такого, на підставі поточної ринкової вартості, або ж, за відсутності й однієї
і другої, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду та якості (стаття
23); у випадку пошкодження вантажу транспортер повинен сплатити суму, що
відповідає знеціненню вантажу, яка обчислюється з прийняттям за основу вартості
вантажу у відповідності з положеннями пунктів 1, 2 та 4 статті 23 (стаття 25).

Відповідно до статті 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань,
що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.926 ЦК України, позовна давність, порядок
пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезенням у закордонному сполученні,
встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами
(статутами).

Відповідно ч. 1 ст. 32 Конвенції, подача позовів, які можуть
виникнути внаслідок перевезень, виконаних у відповідності до цієї Конвенції,
може здійснюватись на протязі одного року. При цьому в частині 2 цієї статті
зазначено, що пред'явлення рекламації в письмовій формі зупиняє перебіг строку
до того дня, коли перевізник в письмовій формі відхилив рекламацію з
поверненням доданих до неї документів. У разі часткового визнання пред'явленої
рекламації строк подачі позову поновляється лише по відношенню до тієї частини
рекламації, яка є предметом спору.

Отже пред'явленням претензії від 15.07.2005 року до відповідача,
був зупинений перебіг строку позовної давності щодо подачі до суду позову про
відшкодування СПДФО ОСОБА_1. заданих збитків в розмірі 74303,68 грн.

До матеріалів справи додана копія листа відповідача від 12.09.2005
року, в якому СПДФО ОСОБА_1 визнав претензію № 9 від 15.07.2005 року на суму
74303,68 грн. та зобов'язався погашати заборгованість на розрахунковий рахунок
позивача по справі. Доказів письмового відхилення зазначеної претензії до
матеріалів справи відповідачем не надано. Тобто, враховуючи визнання
відповідачем суми заборгованості перед позивачем у розмірі 74303,68 грн.,
керуючись ч. 2 ст. 32 Конвенції, суд дійшов висновку, що на теперішній час
перебіг строку позовної давності зупинений, не поновлювався, а отже, не був
пропущений позивачем при подачі цього позову до суду.

Судом також встановлено, що 31.05.2005 року за замовленням ТОВ
“Проктер енд Гембл” від 30.05.2005 року було проведено відповідну експертизу
про визначення вартості вантажу після пожежі. Експертним висновком 26 від
31.05.2005 року Калужської торгово-промислової палати Російської Федерації
визначено, що вартість вантажу після пожежі (426 коробів) складає 149336,42
російських рублів, що еквивалентно 26880,56 грн. згідно курсу НБУ. Залишок
вантажу на суму 26880,56 грн. було повернуто вантажовідправнику  ТОВ “Проктер енд Гембл- Новомосковськ",
що підтверджується актом приймання вантажу від 01.06.2005 року.

Пунктом 22 Інструкції про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю,
затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66р. №
П-7 передбачено, що для участі в прийомці продукції виділяються особи,
компетентні в питання визначення якості і комплектності продукції. В акті від
01.06.2005 року в порушення цієї інструкції не зазначено, що особи, які
підписували акт, є компетентними з питань визначення якості товару.

Крім того, в акті приймання продукції від 01.06.2005р. не
зазначено : умови зберігання продукції на складі одержувача до складання акту,
стан тари і упаковки у момент огляду продукції, зміст зовнішньої маркіровки
тари. Акт, на який посилається позивач, був складений 01.06.2005 року  0 9.01 год., а приймання продукції
проводилось з 00.30 год. по 02.00 год. , тобто невідомо умови зберігання
продукції у проміжок часу між приймання та складанням акту.

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено,
що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі
пошкодженян вантажу у розмірі суми, на яку зменшилась його вартість.

Згідно частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник
відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до
перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди

Згідно статті 52 Закону України "Про автомобільний
транспорт" автомобільний перевізник зобов'язаний відшкодовувати замовнику
збитки за пошкодження  або псування
вантажу,  часткову чи повну його втрату.

У накладній № 80317180 на відпуск матеріалів на строну (арк.с.
55-56) зазначено вартість відвантаженого товару в сумі 336313,28 рос.руб. (що
було еквівалентним 12028,04 дол.США). Тобто, дійсна вартість вантажу становить
60741,51 грн. За вирахуванням вартості повернутого вантажу вартість
пошкодженого вантажу становить 33861,05 грн. Відвантажено 1056 кор. загальною
вагою 19162кг.

Між позивачем та відповідачем підписано акт заліку зустрічних
вимог від 12.09.2005 року на суму 8575 грн.

За таких обставин сума, що підлягає відшкодуванню складає 25286,05
грн.

Відповідач проти стягнення суми 25286,05 грн. не заперечує.

02.07.2007 року відповідач через канцелярію суду (вх. № 13924)
звернувся з заявою про розстрочку виконання рішення з додержанням порядку
виконання 2000грн. на місяць на 13 місяців. Свою заяву відповідач мотивув тим,
що внаслідок пожежі він зазнав збитків на суму 120000 грн. , що становлять
вартість напівпричепу-рефрижературу марки "Кромхаут" № НОМЕР_2.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню
частково в сумі 25286,05 грн.

Заява відповідача про розстрочку виконання рішення не підлягає
задовленню в зв*язку з тим, що відповідачем документально не обгрутоване заявлене
клопотання відповідно до ст. 121 ГПК України.

Керуючись ст.49,82-85 ГПК України, Конвенцією про договір
міжнародного дорожнього перевезення вантажів від 19.05.1956 року,
ст.920,924,926 ЦК України, ст.314 ГК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Суб*єкта підприємницької діяльності- фізичної особи
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, свідоцтво про державну реєстрацію СПДФО від ІНФОРМАЦІЯ_1
року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 р/р НОМЕР_3 в АВУББ "Грант"
філія №6 МФО НОМЕР_5) на користь
Суб*єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_2
ідентифікаційний номер НОМЕР_6 р/р НОМЕР_7 в ФБ "Фінанси і кредит"
м.Луганськ, МФО 304717 іпн НОМЕР_8) суму 25286 грн 05 коп.

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

Головуючий
суддя
Лаврова Л.С.

суддя
Хотенець П.В.

суддя                                                                                            Білоусова
Я.О.

рішення
підписане 13.07.2007 року