ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 16/166 (25/112-32/324-30/308)

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків чорнобильської катастрофи в особі Південного регіонального спеціального (воєнізованого) аварійно-рятувального загону, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2006

зі справи  № 16/166 (25/112-32/324-30/308)

за позовом Дніпропетровського обласного центру зайнятості, місто Дніпропетровськ

до державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків чорнобильської катастрофи в особі Південного регіонального спеціального (воєнізованого) аварійно-рятувального загону,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Криворізький міський центр зайнятості, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області,

про стягнення 3 023 272, 90 грн.,

та зустрічним позовом державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків чорнобильської катастрофи в особі Південного регіонального спеціального (воєнізованого) аварійно-рятувального загону (далі –Служба)

до Дніпропетровського обласного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

про визнання недійсним розпорядження від 22.04.2004 № 40,

за участю представників:

позивача –Платоненко О.О.,

відповідача –Мігутіної Л.В.,

третьої особи –Резніченко О.М.,

Генеральної прокуратури України –Громадського С.О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2004 року Центр зайнятості звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення зі Служби 69 156,80 грн. донарахованих страхових внесків, 2 950 661,80 грн. штрафу та 3 454,36 грн. пені, а всього 3 023 272,90 грн.

Служба подала зустрічний позов про визнання недійсним розпорядження Центру зайнятості від 22.04.2004 № 40 про стягнення зі Служби відповідних грошових сум.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2006 (суддя Васильєв О.Ю.) первісний та зустрічний позови залишено без розгляду. У прийнятті зазначеного рішення місцевий суд виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом без поважних причин не подано витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення вимог як за зустрічним, так і за первісним позовами.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2006 (колегія суддів у складі: Ясир Л.О. –головуючий, судді      Прудніков В.В. і Герасименко І.М.) ухвалу місцевого господарського суду від 07.02.2006 скасовано; справу передано на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Служба просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2006 скасувати внаслідок її прийняття з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, третьої особи та прокурора, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною виникнення спору зі справи стали питання щодо правомірності стягнення із Служби сум донарахованих страхових               внесків, штрафу та пені, а також щодо відповідності оспорюваного розпорядження Центру зайнятості вимогам чинного законодавства.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ “Про загальнообов’язкове державне   соціальне   страхування  на  випадок  безробіття”  (далі  – Закон № 1533).

Відповідно до статті 34 Закону № 1533 забезпечення збору страхових внесків, контроль правильності їх нарахування та своєчасності сплати віднесено до обов’язків Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі –Фонд).

Згідно з частиною другою статті 12 цього Закону функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

За змістом статей 38, 39 Закону центрам зайнятості надано право контролю за належною сплатою страхових внесків і стягнення відповідної заборгованості та адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, господарськими судами першої та апеляційної інстанцій в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.07.2006 касаційну скаргу Служби на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2006 разом з матеріалами справи передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.07.2007 відмовлено у відкритті касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Служби та справу повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень, постановлених не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд господарськими судами першої та апеляційної інстанцій публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятих ними рішень зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначені судові рішення підлягають безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків чорнобильської катастрофи в особі Південного регіонального спеціального (воєнізованого) аварійно-рятувального загону задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2006 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2006 зі справи № 16/166 (25/112-32/324-30/308) скасувати.

Справу передати до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя                                                                                                В.Селіваненко

Суддя              І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов