Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 13/209-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Полтєвої І.О.

за участю представників сторін:

позивача - Лисенко В.М.

відповідача -  Бруньов В.М., Кабанов В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2648С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 20.06.07 р. по справі № 13/209-07

за позовом ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Сумської філії ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" , м. Суми

до Виробничо-комерційного підприємства "Спектр СІП" ТОВ, м. Суми

про визнання недійсним договору

встановила:

У квітні 2007 р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання договору № 6  від 03.01.2006 р. на надання диспетчерських послуг таким, що не відповідає вимогам закону з моменту його укладання.

Позивач подав уточнення до позовної заяви, з посиланням на те, що договір на надання диспетчерських послуг протирічить вимогам Правил технічної експлуатації та Інструкції про організацію руху на коліях ППЗТ, яка є обов’язковою для працівників всіх підрозділів ППЗТ, а також для підприємств, що обслуговуються.

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.06.2007 р. (суддя –Лиховид Б.І.) по справі № 13/209-07 в задоволенні позовних вимог відмовлено, з  посиланням на їх безпідставність  та необґрунтованість, оскільки позивачем не подано доказів в обґрунтування своїх вимог, зокрема, немає посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких слід вважати недійсним з моменту його укладання договір № 6.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки судом не в повному обсязі з’ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми процесуального права, а  саме - ст.ст. 4-2, 4-3, 35 ГПК України та матеріального  права, а саме на думку позивача, судом невірно застосовані положення Закону України "Про радіочастотний ресурс України" та дозволу Центру "Укрчастотнагляд" на підставі яких позивач, як технологічний користувач радіочастного ресурсу України користується радіочастотним ресурсом. Договір протирічіть вимогам ПТЕ та Інструкції „Про порядок обліку, маркування, зберігання та вилучення з експлуатації гальмових башмаків”. Позивач вважає, що відповідач не склав та не надав Інструкцію про порядок обслуговування та організацію руху на своїх під’їзних коліях, відповідачем не ведеться журнал з безпеки руху, локомотиви відповідно до ПТЕ не оглянуті, машиністи тепловозів, кранів та складачі поїздів не про атестовані в комісії позивача.

Відповідач з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, вважає рішення суду обґрунтованим, законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на користування власними радіоелектронними засобами та гальмовими башмаками, складання Інструкції про порядок обслуговування та організацію руху на своїх під’їзних коліях, з якою ознайомлені всі робітники  позивача та відповідача, які причетні до виконання маневрових робіт, локомотиви технічно справні та проводиться підвищення кваліфікації та атестація працівників.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін встановила:

між ВАТ «Сумське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», яке наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.04.2006 року  № 396 реорганізоване у Сумську філію відкритого акціонерного товариства «Київ-Дніпропетровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»з правами та обов'язками правонаступника, та відповідачем - Виробничо - комерційним підприємством «Спектр-СІП»ТОВ був укладений договір № 6 від 03.01.2006 року на надання диспетчерських послуг.

В процесі виконання зазначеного договору у сторін виникли деякі питання, які вони намагалися вирішити шляхом укладання додаткової угоди до договору, яка не була підписана відповідачем. В зв’язку з чим позивач звернувся з позовом про визнання договору недійсним. Основними доводами позивача в обґрунтування позову є посилання на невиконання умов договору або труднощі його виконання, що не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як свідчать матеріали справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, договір № 6 на надання диспетчерських послуг укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст. ст. 203, 207 ЦК України.

Позивачем не подано доказів в обґрунтування своїх вимог, зокрема, немає посилання на нормативно - правові акти, на підставі яких слід вважати недійсним з моменту його укладення договір на надання диспетчерських послуг від 03.01.2006 року № 6.

Посилання позивача на те, що судом невірно застосовані, а сторонами порушенні при укладанні договору положення Закону України "Про радіочастотний ресурс України" безпідставне та необґрунтоване, оскільки, як свідчать матеріали справи при укладанні п. 2.1.7 сторони ні яким чином не порушили вимоги діючого законодавства, а саме Закону України «Про радіочастотний ресурс України», так як позивач є технологічним користувачем РЧР, на підставі дозволу Центру «Укрчастотнагляд»користується радіочастотним ресурсом, а умовами  п. 2.1.7 договору передбачено, що виконавець, в особі диспетчера підприємства - (позивач) зобов’язаний забезпечити складачів «підприємства»переносними радіостанціями для здійснення радіозв’язку з машиністами локомотивів, а не радіочастотним ресурсом, що в свою чергу не є порушенням Закону України «Про радіочастотний ресурс України».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про радіочастотний ресурс України»до загальних користувачів радіочастотного ресурсу  України відносяться користувачі,  які не внесені до переліку,  визначеного частиною другою цієї статті.

Позивач не внесений до зазначеного переліку, тобто є загальним користувачем радіочастотного ресурсу. Як свідчить акт перевірки від 28.04.2007 р. позивач в цілому додержується умов дозволів на експлуатацію РЕЗ, приєднання радіомережі користувача до телекомунікаційних мереж загального користування і до мереж інших операторів та фактів надання користувачем телекомунікаційних послуг не встановлено. Порушення, на які посилався позивач, не підтверджені матеріалами справи, а документи та доводи відповідача про користування власними радіоелектронними засобами та гальмовими башмаками, про складання Інструкції про порядок обслуговування та організацію руху на своїх під’їзних коліях, з якою ознайомлені всі робітники  позивача та відповідача, які причетні до виконання маневрових робіт, про технічну справність локомотивів   та проведення підвищення кваліфікації та атестація працівників позивачем не спростовані.

Суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволені позовних вимог з посиланням на їх безпідставність  та необґрунтованість, оскільки, як свідчать матеріали справи, позивачем не подано доказів в обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно вважав, що вимоги позивача щодо визнання договору на надання диспетчерських послуг від 03.01.2006 року № 6, укладений між сторонами, як такий, що не відповідає вимогам закону з моменту його укладення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам, а мотиви позивача, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для  його скасування, керуючись ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 20.06.2007 р. по справі № 13/209-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Могилєвкін Ю.О.

Судді                                                                    Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписаний 22.10.2007 р.