ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2007 р.
№ 15/28

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В..

розглянула

касаційну скаргу
державного підприємства "Макіїввантажтранс" (далі Підприємство)

на рішення
господарського суду Донецької області

від
19.06.07

у справі
№ 15/28

господарського суду
Донецької області

за позовом
державного підприємства "Донецька залізниця" (далі Залізниця)

до
Підприємства

про
стягнення плати за користування вагонами у сумі

9 363,72 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Ігнатова Н.О. (за дов. № Н-01/1567 від 16.05.07);

- відповідача:

Іванова Г.О. (за дов. № 07-17/17 від 24.01.07);
Локтєв С.А. (за дов. № 07-17/19 від 24.01.07).

Ухвалою від 13.08.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В., Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням від 09.04.04 заступника Голови Вищого господарського суду України, касаційна скарга Підприємства № 01-12/59 від 17.07.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 06.09.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з перебуванням суддів Савенко Г.В., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 03.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 15/28 господарського суду Донецької області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 06.09.07, створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 06.09.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.09.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 19.06.07 господарського суду Донецької області (суддя Богатир К.В.) позовні вимоги Залізниці задоволено частково. З Підприємства на користь Залізниці стягнуто плату за користування вагонами в сумі 9 242,76 грн., а також 116,82 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 100,98 грн. витрат по сплаті державного мита. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 120,96 грн. Залізниці відмовлено. Вказане судове рішення мотивовано тим, що матеріалами справи доведено дотримання Залізницею умов п.п. 4.6 Договору, а тому нарахування плати за користування вагонами здійснено правильно, за винятком подачі вагонів 03.08.06.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 19.06.07 господарського суду Донецької області скасувати, та прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Залізниці, або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального права, а саме: ст.ст. 526, 629, 908 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 71, 72, 121 Статуту залізниць України, ст.ст. 3, 21 Закону України "Про залізничний транспорт".

У своєму відзиві на касаційну скаргу Залізниця щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржене судове рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попереднєю судовою інстанцією на підставі матеріалів справи Залізницею у серпні-грудні 2006 року на залізничні під'їзні колії при станціях Макіївка та Харцизьк, що належать Підприємству, подавалися вагони під вивантаження та навантаження. При цьому, встановлено, що облік часу перебування зазначених вагонів на під'їзній колії Підприємства проводився станцією Макіївка за відомостями плати за користування вагонами форми "ГУ-46" №№ 0108327, 0108328, 0508335, 1508356, 1608357, 1608358, 1808361, 1808863, 1908363, 1908364, 2208370, 2384, 2808385, 2808386, 2908387, 2908388, 3008389, 1309418, 1410497, 1410495, 1510498, 1510499, 1503, 2210513, 2210514, 2410518, 0212058, 0212059, 0312062, 0312063, копії яких долучені до матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що Залізницею за користування зазначеними вагонами на підставі ст. 119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами та контейнерами було нараховано Підприємству плату за користування вагонами у сумі 91 407,63 грн. з урахуванням ПДВ.

На підставі наданих сторонами доказів по справі місцевим судом встановлено, що відомості плати за користування вагонами Підприємство підписало із зауваженнями, частину нарахованої за ними плати у розмірі

9 363,72 грн. не визнало, у зв'язку з тим, що вагони, на його думку, зараховувалися Залізницею в користування з порушенням п. 1.2.3. Єдиного технологічного процесу від 05.12.05 із перевищенням максимальної переробної спроможності вантажних пунктів контрагента Підприємства –

ВАТ ЦЗФ "Пролетарська".

Також, при вирішенні спору по суті попереднєю судовою інстанцією встановлено, що 31.01.06, на підставі єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії Підприємства, між Залізницею та Підприємством було укладено договір № 1/111 (з протоколом розбіжностей, підписаним сторонами 06.03.06) на експлуатацію залізничної під'їзної колії Підприємства при станціях Макіївка, Харцизьк Донецької залізниці (далі Договір), умовами якого передбачено подавання вагонів в тому числі і на під'їзну колію для ВАТ ЦЗФ "Пролетарська", яка є контрагентом Підприємства та одержує вантаж як зі ст.Макіївка, так і зі ст.Харцизьк.

Судом першої інстанції встановлено, що п. 4 Договору передбачено, що подавання вагонів на під'їзну колію та зарахування їх користування власнику під'їзної колії здійснюється за інтервалами без попереднього повідомлення про час подавання вагонів: - навантажених: по ст.Макіївка –не менше 2-х годин; по ст.Харцизьк –не менше 3-х годин; по незалежним інтервалам для кожної ЦЗФ - порожніх: не менше 4-х годин за єдиним інтервалом для обох станцій.

В той же час, встановлено, що відповідно до п. 6 даного Договору максимальна кількість вагонів в кожній партії, яка одночасно зараховується в користування власнику під'їзної колії, складає не більше - навантажених: по ст.Макіївка – 15 вагонів, у тому числі 8 вагонів для ЦЗФ "Пролетарська", 7 вагонів для ЦЗФ "Колосниковська", 5 вагонів для інших контрагентів; по ст.Харцизьк –8 вагонів для ЦЗФ "Пролетарська", 7 вагонів для

ЦЗФ "Колосниковська", 5 вагонів для інших контрагентів; - порожніх: - 30 вагонів по кожній станції. У відповідності до п. 9 Договору при подаванні Залізницею на під'їзну колію вагонів з дотриманням умов, викладених у п.п. 4, 6 Договору, вважається, що максимальна переробна спроможність пунктів навантаження та вивантаження не перевищується.

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, місцевий суд прийшов до висновку, що Підприємство фактично погодилось на приймання вагонів для кожної ЦЗФ по кожній станції, незалежно від того одночасно вагони прибувають по обом станціям чи ні.

Також, при вирішенні спору по суті судом першої інстанції встановлено, що згідно п.п. 7 п. 16 Договору вагони можуть зі згоди власника під'їзної колії зі ст.Харцизьк подаватися на під'їзну колію та зараховуватися в користування в кількості більшій встановленої Договором. У цьому випадку наступний інтервал здачі вагонів обчислюється виходячи із кількості зданих вагонів та у відповідності з п.п. 4, 6 даного Договору.

Попереднєю судовою інстанцією встановлено, що відповідно до п. 13 Договору власник під'їзної колії сплачує Залізниці плату за користування вагонами (контейнерами) згідно Правил користування вагонами і контейнерами та інші збори та плати, а у п. 12 Договору сторони передбачили подавання вагонів контрагентам Підприємства, в тому числі ВАТ ЦЗФ "Пролетарська".

Отже, проаналізувавши умови Договору, суд першої інстанції встановив, що Залізниця може подавати на під'їзну колію під вивантаження для

ВАТ ЦЗФ "Пролетарська" 8 вагонів по станції Макіївка за інтервалом не менш 2 години та 8 вагонів по станції Харцизьк за інтервалом не менше 3 годин, при цьому, такі інтервали є незалежними для кожної ЦЗФ. Таким чином, встановлено, що умовами Договору не передбачено залежність інтервалів подавання вагонів між станціями та не передбачено узгодження інтервалів подавання вагонів між станціями Макіївка та Харцизьк.

На підставі наданих сторонами доказів по справі, зокрема, акту звірки по пам'яткам користування вагонами вибіркових інтервалів фактичної та одночасної подачі вагонів Залізницею по станціям Макіївка і Харцизьк за серпень 2006 року на ВАТ ЦЗФ "Пролетарська" від 27.03.07, місцевим судом встановлено, що по станціям Макіївка та Харцизьк під вивантаження на ВАТ ЦЗФ "Пролетарська" було подано вагонів у кількості, що відповідає умовам Договору, окрім 03.08.06 о 16 год. 00 хвил., де вказано, що по станції Харцизьк під вивантаження на

ВАТ ЦЗФ "Пролетарська" подано 15 вагонів одночасно (норма подачі не більше 8 вагонів).

Отже, під час розгляду справи по суті судом першої інстанції встановлено, що при розрахунку позову Залізниця безпідставно збільшила суму заявленої плати, оскільки з відомості № 0508335 плати за користування вагонами вбачається, що Залізницею було подано 15 вагонів на станції Харцизьк для

ЦЗФ "Пролетарська", що є порушенням п. 6 Договору і відповідно нарахована сума плати за відомістю у розмірі 8 181,90 грн., визнано Підприємством з цієї суми було лише 8 081,10 грн. різниця становить 100,80 грн. без ПДВ, з урахуванням ПДВ 20 % - 120,96 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно

ч. 1 ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут) за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами –суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України “Про залізничний транспорт” відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під'їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.

Згідно ст. 71 Статуту взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів). Експлуатація залізничних під'їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії і станції примикання.

Відповідно до ст. 76 Статуту час перебування вагонів під навантаженням і вивантаженням у разі обслуговування залізничної під'їзної колії локомотивом залізниці визначається з моменту фактичної подачі вагонів на місце навантаження або вивантаження до моменту одержання станцією від підприємства повідомлення про готовність вагонів до забирання. Місце і порядок операцій встановлюються договором про експлуатацію залізничної під'їзної колії. Договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії із станцією примикання.

Відповідно до п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458) час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Зважаючи на приписи п. 119 Статуту та п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами слід визнати, що у Підприємства існує обов’язок по сплаті Залізниці плати за користування вагонами за весь час, який вагони знаходилися в його користуванні на залізничній під’їзній колії.

Водночас, береться до уваги, що згідно п. б ст. 121 Статуту залізниць України вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає доводи, викладені Підприємством в касаційній скарзі, необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємства "Макіїввантажтранс" № 01-12/59 від 17.07.07 залишити без задоволення.

Рішення від 19.06.07 господарського суду Донецької області у справі

№ 15/28 господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Кравчук

О.Муравйов