ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 33/268

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області

на рішення господарського суду Донецької області від 03.04.2007

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.05.2007

зі справи № 33/268

за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області (далі –Відділення)

до відкритого акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Кометас" (далі –Товариство), м. Маріуполь Донецької області,

про стягнення 5 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відділення звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства 5 000 грн. моральної шкоди в порядку регресу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.04.2007 (суддя Дучал Н.М.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.05.2007 (колегія суддів у складі: Старовойтова Г.Я. –головуючий суддя, судді Волков Р.В., Запорощенко М.Д.), у задоволенні позову відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано наявністю між сторонами відносин із загальнообов’язкового державного соціального страхування, яке не передбачає обов’язку роботодавця як страхувальника відшкодовувати Відділенню здійснені страхові виплати.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та позов задовольнити. Своє прохання скаржник мотивує посиланням на те, що відносини сторін врегульовано не Законом України від 23.09.1999 № 1105-ХІV “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі –Закон № 1105), а цивільним законодавством і законодавством про працю.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.02.2004, залишеним в цій частині без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11.06.2004, з Відділення на користь працівника Товариства громадянина Чеченіна М.А. на підставі статі 34 Закону № 1105 у зв’язку із нещасним випадком на виробництві стягнуто страхові виплати в сумі 27 353,30 грн. (у тому числі й 5 000 грн. компенсації за моральну шкоду);

- Відділенням рішення районного суду виконано та сплачено потерпілому 27 353,30 грн., що підтверджено копією платіжного доручення від 09.09.2004 № 433/3;

- Товариство як роботодавець стосовно своїх працівників є страхувальником із загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і платником відповідних страхових внесків.

Причиною даного спору є питання про те, чи має відповідач відшкодовувати витрати Відділення, яке здійснило страхову виплату за моральну шкоду на виконання рішення суду відповідно до приписів Закону № 1105.

Принципи, загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в України визначені Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі –Основи).

Відповідно до статті 21 Основ внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розмір внесків встановлюється у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці та інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян.

Статтею 11 Основ та статтею 13 Закону № 1105 визначено, що страховий ризик –це обставини, внаслідок яких може статися страховий випадок, а страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 Закону № 1105, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно з статтею 2 Закону № 1105 дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору.

Статтею 6 цього Закону встановлено, що суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (працівник); страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи; страховик –Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (робочим органом якого згідно з статтею 18 Закону № 1105 є Відділення).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105 у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною першою статті 25 Закону № 1105 передбачено, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Згідно з частинами першою та другою статті 28 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп/2004 зі справи № 1-9/2004 дано офіційне тлумачення частини третьої статті 34 Закону № 1105, яку треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності.

Відповідно до частини другої статті 45 Закону № 1105 роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.

Отже, взаємовідносини сторін, якими є страховик (в особі Відділення) і страхувальник (Товариство) врегульовано Законом № 1105, який не передбачає можливості пред’явлення страховиком вимог до страхувальника з приводу відшкодування Фонду страхових виплат в порядку регресу.

Водночас наявність між сторонами зі справи відносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, відповідно до частини другої статті 1 Цивільного кодексу України виключає можливість застосування до них норм цього Кодексу, оскільки зазначені відносини не є цивільно-правовими.

У свою чергу, доводи Відділення щодо відсутності правових підстав для стягнення з нього коштів (моральної шкоди) в зв’язку із страховим випадком, який мав місце до набрання чинності Законом № 1105, не можуть бути підставою для задоволення вимог касаційної скарги, оскільки перевірка правильності рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області перебуває поза межами повноважень Вищого господарського суду України.

Таким чином, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 03.04.2007 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.05.2007  зі справи № 33/268 залишити без змін, а касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області –без задоволення.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов