Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2007 р.                                                           Справа № 05/240-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., суддя Лакіза В.В. , суддя Бондаренко В.П.

при секретарі Євтушенкові Є.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Асауленка П.В., довіреність № 35 від 15.05.2007 р. у справі,

відповідача -  Хлопузяна Р.Д., довіреність № 1869 від 31.05.2007 р. у справі,

третьої особи - Асауленка В.В., довіреність № 9 від 30.08.2007 р. у справі,

розглянувши у  відкритому  судовому засіданні  у  приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2245 Х/1-12) на рішення господарського суду Харківської області від 16.06.07 р. у справі № 05/240-07 (н.р. 53/102-06)

за позовом відкритого акціонерного товариства "Балаклійське будівельно-монтажне управління", м. Балаклія,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет      спору,  - товариство з обмеженою відповідальністю "МФК-Консалтинг", м. Харків,

до  управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, м. Балаклія,

про виселення та стягнення 31353,60 грн.,

встановила:

Позивач, відкрите акціонерне товариство "Балаклійське будівельно-монтажне управління", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, відповідача, про виселення  з нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Леніна, 45, та стягнення 15338,40 грн. збитків.

Рішенням господарського суду Харківської області  від 05.06.2006 р. у справі № 53/102-06 (суддя Прохоров С.А.) в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.08.2006р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Філатов Ю.М., суддя Фоміна  В.О., суддя Сіверін В.І.) рішення господарського суду Харківської області від   05.06.2006р. у справі № 53/102-06 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.03.2007р. судові рішення першої та другої інстанцій у справі № 53/102-06 було скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи, якій було присвоєно № 05/240-07, позивач 16.05.2007р. подав заяву про доповнення та збільшення позовних вимог, яка була прийнята до провадження господарським судом Харківської області, та просив суд виселити відповідача в примусовому порядку з нежитлового будинку, розташованого за адресою Харківська область, м. Балаклія, вул. Леніна, 45, та зобов‘язати його на підставі акту передати зазначений нежитловий будинок  позивачеві, а також стягнути з відповідача 31353,60 грн. збитків упущеної вигоди за період з січня по грудень 2006р.

14.06.2007р. позивач подав заяву про відмову від позову в частині виселення відповідача з нежитлового будинку, розташованого за адресою Харківська область, м. Балаклія, вул. Леніна, 45, та зобов‘язання передати будинок позивачеві.

Рішенням господарського суду Харківської області  від 16.06.2007 р. у справі № 05/240-07 (н.р.53/102-06) (суддя Ольшанченко В.І.) прийнято відмову позивача від позову в частині виселення відповідача в примусовому порядку з нежитлового будинку, розташованого за адресою Харківська область, м. Балаклія, вул. Леніна, 45, та зобов‘язання передати його ВАТ «Балаклійське будівельно-монтажне управління". Провадження в цій частині позову припинено згідно з пунктом 4 статті 80 Господарського  процесуального кодексу України.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків у сумі 31353,60 грн. відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення  з відповідача збитків у сумі 31353,60 грн. не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду  у вказаній частині скасувати та прийняти нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведене порушення відповідачем договірного зобов‘язання щодо звільнення орендованого приміщення через відсутність такого зобов‘язання в договорі  оренди № 1 від 30.12.2003р., а тому в діях відповідача відсутня вина та прямий причинний зв‘язок між порушенням зобов‘язання та настанням збитків.

На думку позивача, має місце неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме: не застосовано норму, яка підлягає застосуванню.

Третя особа підтримує апеляційну скаргу.

Відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, зокрема, з тих підстав, що позивачем було порушено порядок розірвання договору оренди, встановлений статтею 188 Господарського  кодексу України, оскільки виселенню та стягненню коштів втраченої вигоди повинні передувати позовні вимоги про розірвання договору оренди. А отож, оскільки договір оренди діяв, позивач підтвердив наявність договірних відносин тим, що приймав орендну плату від орендаря в розмірі, передбаченому договором оренди, підстави для стягнення збитків відсутні.

В судовому засіданні  було оголошено перерву  для  виготовлення  повного тексту  постанови з 30.08.2006 р. до 14:00 05.09.2007 р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та  відзиву  на неї, вислухавши пояснення  представників сторін та  третьої особи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм  матеріального та  процесуального права, колегія  суддів  дійшла  висновку, що апеляційна  скарга  задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, 30.12.2003р. між сторонами був укладений договір № 1 оренди нежитлового приміщення (будинку),  39/40 частини якого належить на праві власності позивачеві), розташованого за адресою   Харківська область, м. Балаклія, вул. Леніна, 45, загальною площею 730,4 кв. м строком до 31.12.2004р. та орендною платою 2500,00 грн. на місяць.

Викладена позивачем в апеляційній скарзі позиція щодо припинення з 31.12.2005р. укладеного сторонами договору оренди та обов‘язку відповідача негайно звільнити орендоване приміщення, на думку судової колегії, є необґрунтованою.

Згідно з приписами частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України договір оренди вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом  одного місяця після закінчення строку його дії, однак сторони, конкретизуючи умови, за наявності яких договір оренди вважається продовженим, у пункті 4.3 договору (том 1-й, аркуш 9) передбачили, що про розірвання  (припинення договору) сторона повинна заявити за 30 днів до закінчення терміну дії договору.

Проте, як свідчать матеріали справи, адресований відповідачеві лист № 133 від 29.11.2005р. про розірвання договору оренди № 1 від 30.12.2003р. позивачем був вручений відповідачеві згідно з наявним на листі штампом вхідної кореспонденції відповідача 29.12.2003р. (том 1-й, аркуш 14).

Якщо розцінювати цей лист як відмову від продовження договору оренди        № 1 від 30.12.2003р.на тих же умовах і на той же строк, то він не може бути підставою для припинення договору через те, що направлений (вручений) відповідачеві не за 30 днів, а за 1 день до закінчення терміну дії даного договору.

Якщо ж цей лист є пропозицією розірвати договір оренди, який вже продовжився на тих же умовах на той же термін, то він не свідчить про розірвання договору, оскільки згідно з частиною 1 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається, а в порядку, передбаченому частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди не розривався.

З урахуванням викладеного, а також того, що  відповідач у період з січня по грудень 2006р. користувався орендованим за договором № 1 від 30.12.2006р. майном,  сплачував позивачеві орендну плату в передбаченому договором розмірі, а позивач приймав орендну плату; згідно з частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або капітальної споруди припиняється з моменту повернення наймачем предмета договору найму, оформленого актом, підписаним сторонами договору, є всі підстави вважати, що впродовж 2006 р. цей договір оренди діяв.

Слід також зазначити, що для стягнення збитків позивач повинен був надати суду докази, які підтверджують порушення відповідачем взятих на себе зобов‘язань; причинно-наслідковий зв‘язок між понесеними збитками і невиконанням відповідачем зобов‘язання, розмір збитків, які виникли у позивача внаслідок порушення відповідачем своїх договірних зобов‘язань.

Заявляючи вимогу про стягнення збитків у вигляді неотриманих доходів, позивач повинен був також довести, що такі доходи не є абстрактними, а дійсно могли  бути ним отримані в разі належного виконання відповідачем своїх зобов‘язань. При визначенні реальності неодержаних доходів суд повинен враховувати також заходи, вжиті кредитором щодо зменшення збитків.

Однак належні докази, які б могли слугувати підставами для стягнення з відповідача збитків, у тому числі на підтвердження порушення відповідачем зобов‘язань, розміру збитків та їх реальності в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи договір оренди № 01/12/05 від 03.12.2005р. (том 1-й, аркуші 12,13) між позивачем та третьою особою,  копія якого була додана до позовної заяви виходячи з розміру орендної плати (5112,80 грн. на місяць), за яким позивач визначив розмір збитків (упущеної вигоди), судова колегія зазначає, що цей договір не може слугувати належним доказом завданих позивачеві збитків, оскільки предметом цього договору є нежитлові приміщення площею 730,4 кв. м в будівлі, розташованій за адресою Харківська область, м. Балаклія, вул.. Леніна, 45, які на час укладення цього договору були предметом іншого договору оренди № 1 від 30.12.2003р., термін дії якого не закінчився і ці приміщення знаходились у користуванні позивача, а тому не могли бути предметом іншого договору, а саме договору № 01/12/05 від 03.12.2005р.

Колегія суддів зазначає також, що в матеріалах справи знаходиться надана відповідачем (том 1-й, аркуші справи 30-32) копія іншого, укладеного позивачем та третьою особою, договору оренди спірного майна № 12/05 від 10.12.2005р., аналогічного за змістом першому договору, за винятком розміру орендної плати.

Наявність цих двох договорів оренди ставить під сумнів, який саме розмір орендної плати був узгоджений сторонами цього договору.

Що ж до договору суборенди № 01/06 від 02.01.2006р. між третьою особою та відповідачем (том 1-й, аркуші 25-28), то він у розумінні статті 43 Господарського процесуального кодексу України не є належним  доказом через те, що є не договором, а проектом договору, оскільки підписаний лише товариством з обмеженою відповідальністю «МФК-Консалтинг».

Зважаючи на викладене та керуючись    статтями 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського  суду  Харківської  області від 16.06.2007р.    у справі            №  05/240-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                     Слюсарева Л.В.

Суддя                                                                     Лакіза В.В.

Суддя                                                                     Бондаренко В.П.