ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.09.07                                                                                       Справа №15/122-05

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді  Колодій Н.А.    , Кагітіна Л.П.  , Мойсеєнко Т. В.

при секретарі: Лола Н.О.

За участю:

представника позивача: Федченко Л.В. – довіреність б/н від 31.10.2006 р.

представника відповідача – Трибушина А.М. – довіреність б/н від 16.02.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської залізниці, м. Одеса

на рішення  господарського суду  Херсонської області від 27.04.2007р. у справі № 15/122-05

за позовом: Одеської залізниці , м. Одеса

до відповідача: Херсонського міжгосподарського колективного шляхо-будівельного підприємства, м.  Херсон

про стягнення  суми

В С Т А Н О В И В:

В березні 2005 року  Одеська залізниця звернулась до господарського суду Херсонської області з позовом до Херсонського міжгосподарського колективного шляхо - будівельного підприємства про стягнення з відповідача  заборгованості за надані послуги, яка, з врахуванням уточнень, складає 295 761 грн.26 коп. (том 1 а.с.1-2, том 2 а.с.33).

Рішенням господарського суду Херсонської області від  27.04.2007 року ( суддя Немченко Л.М.)  в задоволенні позову відмовлено (том 2 а.с. 72-73). Рішення мотивовано недоведеністю наявності заборгованості у відповідача  перед позивачем .

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач у справі – Одеська залізниця  звернулась із апеляційною скаргою до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати судовий акт господарського суду Херсонської  області від  27.04.2007 року  та постановити нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник стверджує, що оскаржене рішення  прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, висновки суду суперечать фактичним  обставинам справи, а саме:  вважає, що  господарський суд невірно застосував приписи ст. 33 ГПК України , згідно з  якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на  які вона посилається як на підставу своїх   вимог і заперечень. Позивач зазначає, що ним були надані всі необхідні документи, які підтверджують виконання робіт та виникнення боргу, ці обставини доведено висновком судової експертизи по справі. Відповідач не виконав свого обов’язку щодо здійснення оплати, посилається на відсутність заборгованості, але доказів в підтвердження виконання ним обов’язку щодо  оплати та відсутності боргу не надав. Тому, як вважає позивач, саме відповідачем не доведено факту проведення  ним розрахунків , а ні навпаки – позивачем факту наявності боргу, який підтверджено матеріалами справи.  Вказує, що за таких обставин господарський суд неправомірно визнав встановленим та доведеним факт  оплати відповідачем заборгованості за  надані позивачем  послуги.

Вважає також, що суд неправомірно залишив поза увагою  ст. 843 ЦК України, відповідно до якої якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Вважає неправомірним покладення  на позивача обов’язку доводити факт несплати відповідачем 17873,64 грн.  при встановленні такої заборгованості  на дату розгляду справи і прийняття рішення. Вказує на неправильність висновків господарського суду щодо відсутності вимоги про сплату боргу, посилаючись на рахунки, яки відправлялись на адресу відповідача і яки являють собою вимогу в контексті приписів ст. 530 ЦК України.

Відповідач у справі – Херсонське міжгосподарське колективне шляхо - будівельне підприємство    вважає  апеляційну скаргу необґрунтованою, доводи про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставними, просить залишити скаргу без задоволення, рішення  господарського суду – без змін ( письмовий відзив додано до справи).

За клопотанням представників сторін розгляд справи відкладався, у зв’язку з чим  склад колегії суддів змінювався.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 2679 від 27.09.2007 справу призначено до розгляду у складі колегії: головуючий суддя – Колодій Н.А., судді – Кагітіна Л.П., Мойсеєнко Т.В.

Колегія суддів у даному складі прийняла справу до провадження.

Від застосування аудиозапису судового процесу представники сторін відмовились, за їх згодою в судовому засіданні  27.09.2007 року  оголошено  вступну та резолютивну частини  постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами,  наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України,  у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні господарським судом рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню за наступних обставин:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач  стверджує, що у 2004 році він  в особі відокремлених структурних підрозділів  ПМС-127, ПМС-128, ПМС-Вознесенськ надав  Херсонському міжгосподарському колективному шляхо-будівельному підприємству послуги та відвантажив щебінь згідно  з договорами №№ ОД/П-04-610д-НЮ від 24.06.04р., ОД/П-04-464д-НЮ від 24.05.04., ОД/П-04-466д-НЮ від 24.05.04р., але відповідачем заборгованість, яка виникла у зв’язку з отриманими ним послугами, не була погашена у повному обсязі,   що з’явилось підставою для звернення у листопаді 2004 року до господарського суду  із позовом про стягнення  боргу в сумі 491249,99грн. Рішенням господарського суду Херсонської області від 14.02.2005 року  (том 1 а.с.19)  позовні вимоги визнані частково обґрунтованими і задоволені в частині стягнення з відповідача 100758 грн., в решті позову  вимоги  залишені без розгляд  з причин  ненадання  позивачем первинних документів, які  підтверджують наявність такої заборгованості.

У зв’язку із залишенням  позову в частині  без розгляду  Одеська залізниця ( позивач) вдруге звернулась   до відповідача з вимогою про стягнення 343753,95 грн. боргу, який виник   з  наведених вище договорів №№ ОД/П-04-610д-НЮ від 24.06.04р., ОД/П-04-464д-НЮ від 24.05.04., ОД/П-04-466д-НЮ від 24.05.04р. і  що стало предметом розгляду  у рамках даної справи.

В процесі  проведення по  справі, що розглядається,   судово-економічної експертизи ( том 1 а.с.122)  були отриманні висновки про відсутність  заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги та  поставлений щебінь за вказаними договорами. Разом з тим, в матеріалах  та висновках цієї експертизи міститься посилання на рахунки-фактури № 210 від 31.03.04р на суму 17873,64 грн.,   №29 від 18.09.2004 на суму 5839,20 грн., а також рахунок –фактуру №189  в частині суми, що дорівнюється 272048,42 грн.

Після отримання  результатів даної експертизи  позивач звернувся до господарського суду із заявами про уточнення позовних вимог ( т.1 а.с.137, том 2 а.с.33), в яких  зменшив суму позову  та  змінив  його підстави, стверджуючи, що заборгованість виникла не з  перелічених вище договорів, а на підставі  рахунку - фактури № 210  від 31.03.04 ( 17 873,64 грн.), рахунку - фактури №29  на суму 5839,20 грн. та частково - на підставі рахунку №189.

Заяви про зміну та уточнення позовних вимог господарським судом  визнані такими, що не суперечать приписам ст. 22 ГПК України та прийняті   до розгляду, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень  ст.. 509 ЦК України, зобов’язанням  є правовідношення, в якому одна сторона зобов’язана виконати на користь другої сторони певну дію ( виконати роботи, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Виходячи зі змісту ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки;  підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні обов’язки, як зазначено у ст. 14 ЦК України, виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські  зобов’язання належним чином відповідно до закону, договору.

Як стверджує позивач, заборгованість відповідача у сумі 17973,64 грн. за надані послуги  підтверджується рахунком-фактурою №210 від 31.03.04, послуги на вказану суму надавались без укладення договору. Аналогічно? без укладення договору, зазначає позивач,  виконувались роботи на суму 5839,20 грн., про що свідчить  рахунок – фактура  №29. Послуги  надавались та роботи виконувались, як вказує позивач, ПМС-127 та ПМС-128.

Також позивач зазначає, що виходячи з акту звірки розрахунків  від 25.08.2004 року, всі рахунки сплачені , крім рахунку №189, за яким залишкова заборгованість становить 453932,00 грн., а роботи виконувались згідно  договору №ОД/П-04-466д-НЮ від 24.05.04. Відповідно до акту звірки від 07.02.2005 року заборгованість відповідача, як  вважає позивач, складає 373932,64 грн., але, враховуючи  здійснення оплати за рішенням суду  від 14.02.05р., заборгованість за вказаним рахунком зменшилась до 272048,42 грн.

Отже, загальна сума заборгованості відповідача, за розрахунком позивача, складає  295 761,26 грн., що випливає, як вказує  позивач,   з неоплачених рахунків  № 210, № 29 та  частково з  рахунку № 189.

Матеріали справи свідчать, що з метою встановлення наявності заборгованості відповідача  перед позивачем  на підставі названих рахунків, господарським  судом  було  призначено додаткову судово-економічну експертизу,  висновки якої вказують на наступне: При наданні висновків про наявну кредиторську заборгованість в розрахунках між сторонами експертом досліджувались надані документи за рахунками №28, 189, 210 та розрахунки за ними. При перерахуванні грошових коштів Одеській залізниці, кошти ХИКП перераховувало з посиланням в одних випадках на договори, в других випадках на рахунки. Суми перерахованих коштів не завжди співпадали з рахунками. Посилання при перерахування коштів на рахунки №29,189,210 відсутні. За даними бухгалтерського обліку відповідача встановлено, що виконано робіт на загальну суму 3028626,35 грн., оплату за які здійснено у повному обсязі, в тому числі через розрахунковий рахунок 2927868,23 грн.; через виконавче провадження – 100758,12 грн. Встановити  за даними бухгалтерського обліку позивача, на яку суму позивач в особі відокремлених структурних підрозділів –ПМС-127, ПМС-128, ПМС-Вознесенськ згідно рахунків № 29, №189, №210 надав послуги та виконав роботи , та чи проводив відповідач розрахунки по зазначеним рахункам, не надається можливим, оскільки відповідач перераховував грошові кошти з посиланням в одних випадках на договори, в інших – на рахунки. При перерахуванні грошових коштів переведені суми по розрахунковому рахунку не співпадають з виписаними рахунками. Господарські операції прийнятих послуг ХМКП по завантаженню та розвантаженню вантажів вертушки відображені в бухгалтерському обліку  на підставі податкових накладних, а ні на підставі первинних документів (накладних, актів виконаних робіт тощо).

Аналіз у сукупності  матеріалів справи, в тому  числі результатів судово-економічних експертиз  свідчить про правомірність  висновків господарського суду  про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем на підставі рахунку №189, який виставлено за договором №ОД/П-04-466д-НЮ від 24.05.2004,  та про недоведеність заборгованості, що випливає з рахунків № 210 та №29.

Так, як встановлено судово-економічною експертизою  та не спростовано іншими матеріалами справи і поданими позивачем доказами, заборгованість по розрахункам за договором №ОД/П-04-466д-НЮ від 24.05.2004 відсутня, отже, відсутня і заборгованість  по рахунку №189.

З огляду на наведене,  колегія суддів  погоджується   з висновком господарського суду що  необґрунтованості   позовних вимог в  частині стягнення з відповідача 272048,42 грн. на підставі рахунку №189..

Акти звірки взаєморозрахунків, на які посилається позивач, не  є документом в контексті приписів ЦК України, які породжують взаємні права та обов’язки, а  являє собою лише документ бухгалтерської звітності. Акти прийому виконаних робот не містять ціни та правомірно не прийняті господарським судом до уваги як підтвердження  виникнення зобов’язання щодо сплати певної грошової суми за виконані та прийняті роботи.

Крім того, як зазначено у висновках додаткової судово-економічної експертизи, на підставі наданих оригіналів первинних документів неможливо зробити висновок про наявність або відсутність заборгованості відповідача по вказаних  рахунках № 210 та №29 на зазначену в них суму.

Відповідно до приписів ст.. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається  я к на підстави заявлених вимог або заперечень.

Позивач, заявляючи  вимоги щодо стягнення заборгованості,  має довести наявність цієї заборгованості. Докази в підтвердження обґрунтованості заявлених позивачем вимог в матеріалах справи відсутні, не надані таки докази і суду апеляційної  інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення господарським судом норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими, не спростовують висновків суду  першої інстанції та не приймаються судом до уваги з зазначених в мотивувальній частині постанови  підстав.

Враховуюче вищевикладене,  колегія суддів вважає, що господарський суд Херсонської  області вірно застосував норми матеріального і процесуального права  і правильно прийняв рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються, відповідно до норм ГПК України, на  заявника апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний  господарський  суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеської залізниці, м. Одеса, на рішення  господарського суду  Херсонської області  від  27.04.2007р.  у справі № 15/122-05 залишити без задоволення.

Рішення  господарського суду  Херсонської області від  27 квітня 2007 року  у справі  №   15/122-05 – без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді  Колодій Н.А.

Кагітіна Л.П.  Мойсеєнко Т. В.