ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

26.10.07                                                                                           Справа№ 28/282А

12 год 00 хв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс”, м. Львів

до відповідача 1: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, м. Львів

до відповідача 2: Головного управління  державного казначейства України у Львівській області, в особі Управління державного казначейства у Шевченківському районі  м. Львова Головного управління  державного казначейства України у Львівській області, м. Львів

про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення від 25.04.2007 року №/0/9455 та стягнення суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 28664,79 грн.

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Босак О.Є. - представник

Від відповідача 1: Мельничук В.А. –головний державний податковий інспектор, Навроцький  А.І. - головний державний податковий інспектор

Від відповідача 2:  Брич Н.В. –головний спеціаліст

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс” до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова та до Головного управління державного казначейства України у Львівській області, в особі Управління державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова Головного управління  державного казначейства України у Львівській області про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення від 25.04.2007 року №/0/9455 та стягнення суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 28664,79 грн.

Хід розгляду справи наведений у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених в по зовній заяві, позивач просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 25.04.2007 року №/0/9455, яким ТзОВ “Юрок плюс” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 28 664,79 грн за 2 міс. 2007 року та стягнути суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 28664,79 грн. Позивач не погоджується з висновком перевіряючого органу про те, що в порушення пп.7.7.1 пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” ТзОВ “Юрок плюс” завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий місяць 2007 року на 28 664,79 грн.    Сума податку на додану вартість, яка була включена позивачем у попередніх звітних періодах до складу податкового кредиту, включалась до бюджетного відшкодування в сумах, що відповідали фактичній сплаті податку на додану вартість в складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг) у відповідних податкових періодах. Крім того, позивач вказує на те, що перевіряючими не заперечується фактичний розмір сплати податку на додану вартість в попередньому податковому періоді та правомірність формування сум податкового кредиту. Тому, на переконання позивача, відповідачем неправомірно визначено ТзОВ “Юрок-плюс” спірним податковим повідомленням-рішенням суму завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. За таких обставин, на думку позивача спірне податкове повідомлення-рішення повинно бути визнано судом нечинним, а неправомірно зменшена сума бюджетного відшкодування підлягає стягненню з Державного бюджету на користь ТзОВ “Юрок плюс”.

Відповідач 1 проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву від 18.10.2007 року, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, свої заперечення відповідач 1 обгрунтовує тим, що до розрахунку суми бюджетного відшкодування платник податку може врахувати із суми податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 Декларації з ПДВ) ті суми податку, які фактично сплачені у такому ж податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) грошовими коштами (у тому числі авансом), включаючи суми податку, які фактично були сплачені у такому ж попередньому податковому періоді при ввезенні на митну територію України товарів (супутніх послуг), у тому числі і суми ПДВ, які були сплачені грошовими коштами у такому попередньому податковому періоді як погашення податкового векселя, виданого при імпорті товарів. Щодо позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості в сумі 28 664,79 грн., відповідач 1 зазначає наступне. Пунктом 3.6 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затв. Наказом ДПА України 18 липня 2005 року № 276, затв. в Міністерстві юстиції України 02.08.2005 року за № 843/11123, стан розрахунків з бюджетом (суми нарахованого та сплаченого платежу, пені, штрафних (фінансових) санкцій, плати за кредит щодо розстрочених (відстрочених) податкових зобов”язань, суми податкового боргу, наміру та/або помилково сплачені, та суми, заявлені до відшкодування, й інше) відображає зворотній бік картки. Отже, висновок про відшкодування сум податку на додану вартість платнику податків подається в органи Державного казначейства лише на підставі даних картки особового рахунку, яка відображає суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню. Станом на сьогоднішній день, в картці особового рахунку відсутні відомості про підтвердження права позивача на бюджетне відшкодування з ПДВ в сумі 28 664,79 грн. за березень 2007 року.

Відповідач 2 у відзиві по справі № 28/282А від 10.09.2007 року № 03-05/793 (вх.№ 19193 від 11.09.2007 року) зазначив, що відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється територіальними органами Державного казначейства за висновками податкових органів або за рішенням суду за місцем реєстрації платника податку, відповідач 2 не несе відповідальності за діяльність тих чи інших органів (органів стягнення), уповноважених видавати розпорядчі документи на проведення стягнення з державного бюджету.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, декларація з податку на додану вартість, накладні, податкові накладні, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, довідки та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

26.10.2007 року відповідно до ч.3 ст.160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частину постанови, повний текст постанови складено 31.10.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Львова було проведено виїзну позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок сум податку на додану вартість за лютий 2007 року. За результатами перевірки складено Акт від 16.04.2007 року  № 727/95/23-4/30994872.

В ході перевірки податковою інспекцією встановлено наступне.

В п.3 описової частини акту перевірки, перевіряючими встановлено, що згідно з поданою ТзОВ «Юрок плюс»податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2007р. та розрахунком суми бюджетного відшкодування сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок за лютий 2007р. складає 102471,00 грн. Згідно з даними декларацій залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (р.24 декларації), складає 717471,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 податкової декларації попереднього податкового періоду) складає за січень 2007р. 209613,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) рядок 25 декларації по ПДВ 102471,00 грн.

В порушення пп. 7.7.1 пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР “Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) ТзОВ “Юрок плюс” завищено суму бюджетного відшкодування на 28 664,79 грн. (дана сума підлягає зарахуванню до складу залишку від”ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду, (рядок 26 декларації).

Згідно документів, представлених до перевірки (ж/о по рах. 631 “Розрахунки з вітчизняними постачальниками”, ж/о по рах. 68 “Розрахунки з іншими дебіторами та кредиторами”, реєстрів отриманих податкових накладних, реєстрів платіжних доручень), сума податкового кредиту за січень 2007 року, оплачена в січні 2007 року складає 73 806,21 грн. Виходячи із вищенаведеного, ТзОВ “Юрок плюс” зайво включено до складу бюджетного відшкодування в декларації за лютий 2007 року (р. 25.1) суму 28 664,79 грн. (дані суми повинні бути віднесені до залишку від”ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду, рядок 26 декларації).

Таким чином, в Акті перевірки податковий орган зазначає, що сума ПДВ, що підлягатиме відшкодуванню шляхом перерахування на розрахунковий рахунок, після отримання матеріалів зустрічних перевірок складає 73 806,21 грн.  В порушення п.п. 7.7.1 пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР “Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) ТзОВ “Юрок плюс” завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за лютий 2007 року на суму 28 664,79 грн.

На підставі Акту перевірки від 16.04.2007 року № 727/95/23-4/30994872 ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення –рішення від 25.04.2007 року №/0/9455, яким ТзОВ “Юрок плюс” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий місяць 2007 року в розмірі 28 664,79 грн.

Позивач із висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням не погоджується.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

Відповідно до п.1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регулюються п.п. 7.7 ст. Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

З аналізу вищевказаних правових норм Закону України «Про податок на додану вартість», вбачається, що законодавець ставить в залежність розмір бюджетного відшкодування від розміру фактичної сплати податку на додану вартість в попередньому періоді постачальникам товарів.

Відповідач 1 покликається на те, що згідно реєстрів отриманих податкових накладних, реєстрів платіжних доручень, сума податкового кредиту за січень 2007р., оплачена в січні 2007р. складає 73806,21 грн. На думку відповідача 1, позивач не мав права на бюджетне відшкодування в частині 28664,79 грн., а тому на переконання відповідача 1, сума податку на додану вартість зайво включена позивачем до складу бюджетного відшкодування в декларації за лютий 2007 повинна бути віднесена до залишку від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду (рядок 26 декларації з ПДВ).

Як вбачається з додатка 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, в рядок 3 розрахунку суми бюджетного відшкодування підлягає включенню показник «Сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)».

Відповідач 1 також вказує на те, що при заповненні рядка 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування платник податку може врахувати із суми податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 Декларації з ПДВ) ті суми податку, які фактично сплачені у такому ж податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) грошовими коштами (у тому числі авансом), включаючи суми податку, які фактично сули сплачені у такому ж попередньому податковому періоді при ввезенні на митну територію України товарів (супутніх послуг), у тому числі і суми ПДВ, які були сплачені грошовими коштами у такому попередньому податковому періоді як погашення податкового векселя, виданого при імпорті товарів.

В свою чергу, як встановлено судом з податкової декларації з податку на додану вартість ТзОВ «Юрок плюс»та розрахунку бюджетного відшкодування за лютий 2007р. сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 податкової декларації попереднього податкового періоду) складає за січень 2007р. 209613,00 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) рядок 25 декларації по ПДВ 102471,00 грн. Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок за лютий 2007р. задекларована позивачем в розмірі 102471,00 грн.

Як встановлено судом, позивачем також було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації) в розмірі 102471,00 грн. на банківський рахунок позивача.

Позивачем надано суду реєстр платіжних доручень про оплату вартості отриманих товарів (послуг) за січень 2007р. Як вбачається з вказаного реєстру, позивачем здійснено сплату податку на додану вартість в складі вартості товарів (робіт, послуг) в розмірі 102471,00 грн., що відповідає даним податкової декларації та розрахунку бюджетного відшкодування за лютий 2007р.

Відповідачем 1 в акті перевірки та поданому відзиві на позовну заяву не заперечується факту сплати загальної суми податку на додану вартість, що була сплачена позивачем в попередньому податковому періоді-в січні 2007р. в розмірі 102471,00 грн. Відповідачем 1 також не заперечується правомірність формування позивачем суми податкового кредиту.

Отже, зміст суперечності правових позицій сторін полягає при застосуванні норми п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»і Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість в частині визначення показника рядка 3 форми додатку №3 розрахунку бюджетного відшкодування, який відповідно впливає на визначення величини суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

При здійсненні правового аналізу та співставлення норми п.п. «а»п.п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»з положенням Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997р. N166 (у редакції наказу від 15 червня 2005р. N 213) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 2005р. за N 702/10982, в частині заповнення рядка 3 форми додатку №3 розрахунку бюджетного відшкодування, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.           Як зазначалось вище, згідно п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг). Аналогічно відповідно до п.5.12.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Таким чином, норма п.п. «а»п. 7.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», забезпечує право платника на отримання бюджетного відшкодування, та встановлює залежність розміру такого відшкодування лише від суми від”ємного значення суми ПДВ та суми оплати такого податку в складі суми товару постачальникам незалежно від дати формування податкового кредиту в складі такого від’ємного значення.

Згідно з Порядком заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997р. N166, останній затверджено відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість". Отже, вказаний Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість прийнято у відповідності та на виконання норм Закону України «Про податок на додану вартість»та для реалізації визначених у нормах Закону прав і обов’язків платників податків.

Однак, з огляду на викладене, рядок 3 форми додатка 3 (розрахунок суми бюджетного відшкодування) до декларації з податку на додану вартість істотно обмежує обсяг права платника податку на отримання суми бюджетного відшкодування встановлене нормою п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки норма Закону не ставить в залежність розмір бюджетного відшкодування від моменту виникнення податкового кредиту у платника.

При цьому, в нормі п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»при визначенні суми бюджетного відшкодування, законодавець не розділяє поняття податкового кредиту попереднього податкового періоду та періодів, що передували попередньому, а визначає його як від’ємне значення.

Зважаючи на викладене, застосуванню до спірних правовідносин підлягає норма п.п. «а» п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що має вищу юридичну силу, а тому, при розрахунку бюджетного відшкодування, по переконанню суду, платник податку має право врахувати суми податку на додану вартість сплачену постачальникам за попередні періоди.

Таким чином, з огляду на те, що норми Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість є по своїй правовій природі підзаконним нормативним актом, то розмір бюджетного відшкодування при складанні розрахунку суми бюджетного відшкодування повинен відповідати обсягу прав платнику податків наданий нормою п.п. «а»п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Крім того, відповідач 1 в підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вказує на те, що позивач не втратив право на включення зменшеної суми бюджетного відшкодування до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Однак, вказане на думку суду, не підтверджує правомірність висновку податкового органу про включення  цієї суми  до податкового кредиту, оскільки позивачем було обрано спосіб бюджетного відшкодування шляхом перерахування суми податку на банківський рахунок Позивача.

Відповідач 1 також вказує на те, що внаслідок адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення та прийняття нових податкових повідомлень-рішень, оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, а отже, на думку відповідача 1 не може бути предметом спору.

Вказане твердження відповідача 1 є необгрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п 6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо:

а) сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків;

б) контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження;

в) рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється судом;

г) податкові зобов'язання (крім податкового боргу) розстрочуються або відстрочуються чи стосовно них досягається податковий компроміс та про це зазначається у відповідному рішенні про розстрочення, відстрочення або податковий компроміс;

д) податковий борг визнається безнадійним.

Як встановлено судом з матеріалів справи та відзиву відповідача 1 на позовну заяву, оскаржуване податкове повідомлення-рішення в процесі адміністративного оскарження було залишено без змін.

В свою чергу, податкові повідомлення-рішення, що були прийняті в процесі адміністративного оскарження у відповідності до п.5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», направлялись позивачу для узгодження граничних строків зменшення суми бюджетного відшкодування.

Окрім того, на думку відповідача 1 позовна вимога позивача про стягнення з Державного бюджету суми заборгованості з податку на додану вартість не може бути предметом розгляду даної справи, оскільки на даний час в картці особового рахунку відсутні відомості про підтвердження права позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в сумі 28664,79 грн. за лютий 2007р.

Суд не погоджується з даним твердженням відповідача 1, оскільки відповідно до п. 4.1 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації, Державного казначейства України від 2 липня 1997 р. N 209/72 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України, Державного казначейства Українивід 21 травня 2001 р. N200/86) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 червня 2001 р. за N489/5680, відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Окрім цього, існування порушеного права, що підлягає судовому захисту, не залежить від наявності відповідних відомостей в картці особового рахунку такого платника податку.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач 1 не надав суду доказів правомірності прийняття ним спірного податкового повідомлення-рішення та порушення позивачем норм Закону України “Про податок на додану вартість”. Наведене в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог ТзОВ “Юрок плюс”.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, стягнути з відповідача кошти. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 25.04.2007 року №/0/9455, яким ТзОВ “Юрок плюс” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість  за  лютий 2007 року на суму 28 664 грн. 79 коп., є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Як наслідок, виходячи із змісту норм п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.6.2 „Порядку відшкодування податку на додану вартість” ( відповідно до якого платник податку має право в будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету) підлягає задоволенню і вимога про стягнення на користь ТзОВ “Юрок плюс”  бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в сумі 28 664 грн. 79 коп.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Судові витрати у вигляді 3 грн. 40 коп. та 286 грн. 65 коп. судового збору присуджуються з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.2-1, п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 87, 94, 98, 158, 160, 162, 163, 167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити повністю.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 25.04.2007 року №/0/9455.

3.          Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління  державного казначейства України у Львівській області, в особі Управління державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова Головного управління  державного казначейства України у Львівській області, м. Львів, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс” (79024, м.Львів, вул. Жовківська, 63, ідентифікаційний код 30994872) бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 28 664 грн. 79 коп.

4.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Юрок плюс” (79024, м. Львів, вул. Жовківська, 63, ідентифікаційний код 30994872)  290 грн. 05 коп. - судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.