ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2007 р.

09
год. 30 хвил.              Справа №
АС-27/18-07 (н.р. А-04/10-05)

вх. № 870/1-27 (н.р. 397/1-04)

Суддя господарського суду Харківської області Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання Макаровських А.С.

представників сторін :

позивача - ОСОБА_1 - особисто

відповідача - Заварза С.А. -державний податковий інспектор (за
дорученням)

по справі за позовом  СПД ФО
ОСОБА_1, м. Лозова, Харківська область

до  Лозівської ОДПІ, м.
Лозова

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, СПДФО ОСОБА_1, м. Лозова Харківської області звернувся до
господарського суду з позовною заявою, згідно якої просить визнати недійсним
рішення Лозівської ОДПІ у Харківській області від 25.11.2004 р. № /2,
як таке, що не відповідає вимогам законодавства.

Відповідачі, Лозівська ОДПІ у Харківській області у відзиві на
позовну заяву та представник відповідачів в судовому засіданні проти позову
заперечує, посилаючись на матеріали перевірки. Представник відповідачів вказує,
що перевірку проведено у відповідності до приписів діючого законодавства,
висновки перевірки ґрунтуються на документах бухгалтерського та податкового
обліку позивача, зроблені на підставі ретельного документального аналізу
господарсько-фінансової діяльності
позивача.

Справа розглядалася на підставі процесуальних норм Кодексу
адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив, що Лозівською ОДПІ Харківської області проводилась
комплексна планова документальна перевірка з питань дотримання вимог
податкового законодавства СПДФО ОСОБА_1 за період з 14.10.2003 р. по 01.01.2004
р., за результатами якої був складений акт № 288/17-118 від 30.06.2004 р.

На підставі акту перевірки було винесено податкове
повідомлення-рішення № /0 від 02.07.2004 р., яким нараховано
податкове зобов'язання в розмірі 478,25 грн., в т.ч. сума штрафних санкцій в
розмірі 170,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження ДПА у Харківській
області було скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 в частині
визначення СПДФО ОСОБА_1 суми податкових зобов'язань з прибуткового податку в
сумі 170,00 грн. Рішенням Державної податкової адміністрації України було
залишено без змін податкове повідомлення-рішення Лозівської ОДПІ Харківської
області та винесено податкове повідомлення-рішення № /2 від
25.11.2004 р., за яким було нараховано податкове зобов'язання з прибуткового
податку в сумі 308,25 грн. податкове зобов”язання позивачу було визначено
згідно п. п. 4.2.2  ст. 4, п. п. 17.1.3
ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Перевіркою було встановлено, що СПДФО ОСОБА_1 у листопаді 2003 р.
мобільний телефон, який не оприбутковано в книзі обліку доходів та витрат ф.
№10, не віднесено до 4 групи основних фондів згідно п. п. 8.2.2 ст. 8 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств”, на нього не нараховувалися амортизаційні
відрахування. Позивач вніс витрати по оплаті послуг за користування мобільним
зв'язком, при цьому не надав для перевірки розшифровку розмов свого мобільного
телефону та не підтвердив, що всі розмови пов'язані з отриманням валового
доходу.

Акту перевірки було встановлено, що позивач взятий на податковий
облік до Лозівської ОДПІ Харківської області 15.10.2003 р. Види діяльності за
перевіряє мий період з 14.10.2003 р. по 01.01.2004 р. - юридичні послуги,
інформаційні -консультаційні послуги. Свідоцтво про державну реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи видане позивачу 16.10.2003
р. №3434.

В акті встановлено, що громадянин ОСОБА_1 у серпні 2002 р. придбав
комп'ютер, який не передано СПДФО ОСОБА_1 та не оприбутковано по книзі обліку
доходів та витрат форми №10, не віднесено до 4 групи           основних фондів згідно п. п. 8.2.2
ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, на нього не
нараховувалися амортизаційні відрахування. Згідно п. п. 8.6.1 наведеної ст. 8.

В зв'язку з наведеним відповідач робить висновок про порушення
вимог ст. ст. 13,19 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок
з громадян” , ст. 8 п. 8.6 п. п. 8.6.1 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств”, не приймає до складу валових витрат, які визначив
позивач 569 грн. за жовтень -грудень 2003 р. витрат по сплаті послуг мобільного
зв'язку, та за цей же період 1764,40 грн. витрат за ремонт комп'ютера.

В зв'язку з наведеним, Лозівська ОДПІ донарахував прибутковий
податок та застосовує санкції.

Суд зазначає, що оскаржене податкове повідомлення - рішення
прийнято в зв'язку з переузгодженням граничної дати сплати визначеного
податкового зобов'язання згідно Порядку направлення органами державної
податкової служби України податкових повідомлень платникам податків
затвердженого наказом ДПА України №253 2001 р. Цим податковим повідомленням -
рішенням лише переузгоджена гранична дата сплати нарахованого раніш ПДВ. В ході
адміністративного оскарження прийняті ДПІ податкові повідомлення - рішення не
скасовувалися ні повністю ні частково, тобто є діючими.

Так, відповідно до п. п. 4.2.3 ст. 4 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене
контролюючим органом у випадках, визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є
помилковим, покладається на платника податків, за винятком випадків,
визначених  пунктом  4.3
цієї статті.

Суд зазначає, що згідно ст. 13 Декрету Кабінету міністрів України
„Про прибутковий податок з громадян” (якій діяв в період за який проведене
нарахування і тому підлягає застосуванню) оподатковуваним доходом вважається
сукупний  чистий доход, тобто різниця між
валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній  формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені документально,
то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних  розрахунків за нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів,  належать витрати, які
включаються до складу валових витрат виробництва (обігу)  або підлягають амортизації згідно з Законом
України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

Суд зазначає, що позивач при визначенні об'єкту оподаткування вибрав
метод документального підтвердження витрат. Його витрати, навіть за вичетом не
прийнятих ДПІ сум валових витрат перевищують розмір можливих витрат в разі не
підтвердження їх документально встановлений ДПА України.

Згідно ст. 19 Декрету Громадяни, доходи яких підлягають
оподаткуванню відповідно до цього Декрету, зобов'язані вести облік доходів,
одержаних протягом року, і витрат, безпосередньо пов'язаних з їх одержанням, за
формою, що встановлюється Головною державною податковою інспекцією України.

Відповідно до  ст. 5 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств” Валові витрати виробництва та
обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг),
які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській діяльності.

Тобто для віднесення сум до валових витрат необхідно їх
використання у господарській діяльності.

Суд зазначає, що позивач повинен довести факт використання
комп'ютеру та мобільного телефону у господарській діяльності. Але з матеріалів
справи такого використання не вбачається.

В обґрунтування своїх вимог позивач надав власне письмове рішення
про використання комп'ютеру у господарський діяльності, рахунки - фактури,
квитанції, про придбання СПДФО ОСОБА_1 комп'ютерних матеріалів (запчастин), акт
виконання робіт по ремонту комп'ютеру. А стосовно мобільного телефону - товарні
чеки на придбання мобільного телефону та аксесуарів до нього, ваучерів для  використання мобільного телефону.

Крім того позивачем надані 2 договори на юридичне обслуговування
клієнтів та договір банківського обслуговування рахунків позивача з банком.

Але ці документи не є доказами використання комп'ютеру та мобільного
телефону у господарської діяльності. Рішення про використання комп'ютеру у
господарської діяльності  не свідчить про
його справжнє відповідне використання, як і придбання від імені СПДФО запчастин
та проведення ремонту комп'ютеру, оскільки ці дії не свідчать про використання
комп'ютеру для отримання валового доходу. Теж саме стосується мобільного
зв'язку. Суду не надано жодного документу підтверджуючого факт використання
такого зв'язку через придбаний телефон у господарській діяльності, та в загалі не
надано документів підтверджуючих його використання (навіть здійснення чи
прийому дзвінка), докази використання ваучерів. Також суд зазначає, що з
товарних чеків на придбання мобільного телефону, аксесуарів до нього та
ваучерів не вбачається хто саме придбав ці товари і в якої якості (фізичної
особи чи СПДФО). Стосовно наданих договорів на юридичне обслуговування та
банківське обслуговування, то суд зазначає, що з них не вбачається використання
у господарській діяльності комп'ютеру та мобільного телефону, мобільного
зв'язку, крім того не надано доказів виконання договорів.

Крім того, як свідчать вищенаведені норми Декрету, позивач повинен
був вести належний облік витрат, але як свідчать матеріали справи дані обліку
не підтверджують використання мобільного телефону та комп'ютеру у господарській
діяльності. Позивач не врахував у обліку по книзі обліку доходів та витрат
мобільний телефон, не відніс його до 4 групи основних засобів згідно ст. 8
Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, не рахував у обліку
комп'ютер та не відніс його до 4 групи основних засобів згідно ст. 8 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Враховуючи наведене позивач не підтвердив що витрати на мобільний
зв'язок та ремонт комп'ютеру, які виключені (не прийняті) ДПІ до валових
витрат, пов'язані з господарською діяльністю, тобто є валовими витратами і
відповідно не довів правомірність їх включення до валових витрат та не довів
неправомірність нарахування податку та санкцій.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, з
дотриманням вимог чинного законодавства України.

За таких  обставин, позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 8 Конституції України, враховуючи ст.ст. 4,8,17,50,
86,87, 94,138,143,151-153,160- 163
Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному
обсязі.

Апеляційна скарга може бути
подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно
направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для
подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 16.07.2007 р. о 09-15 год.

Суддя
Мамалуй О.О.