ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.

№ 2-390/2006

Вищий
господарський суд  України у складі
колегії  суддів:

головуючого -судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. -(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги

ОСОБА_1,  Товариства з обмеженою відповідальністю
“ВІО-ЛЕ”

на постанову

Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 20.06.07

у справі

№ 2-390/2006 Октябрського
районного суду м. Полтави

за позовом

ОСОБА_1

до

Колективної
торгово-виробничо-торгівельної фірми “Полтава”, Регіонального відділення
Фонду Державного майна України по Полтавській області

треті особи

Товариство з обмеженою
відповідальністю “ВІО-ЛЕ”, Друга державна нотаріальна контора, КП “Полтавське
бюро технічної інвентаризації “Інвентаризатор”, Приватний нотаріус ОСОБА_2

про

визнання недійсним договору
купівлі-продажу

за участю представників від:

позивача

ОСОБА_3 (дов. від 19.05.07)

відповідача 1

Говорова С.Л. (дов. від 01.06.07)

третьої особи

ОСОБА_4 (дов. від 01.03.07)

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, обгрунтовуючи свої
вимоги тим, що вилучення та приватизація будівлі по АДРЕСА_1 є неправомірними,
оскільки вчинені всупереч наявності договору купівлі-продажу від 30.06.94
укладеного між Фондом комунального майна Полтавської області та організацією
орендарів Полтавської фабрики “Хімпластмас”.

Колективна виробничо-торгівельна
фірма “Полтава” звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до
Регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області про
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу №68 від 30.08.94.

Рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 23.11.06 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
Регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області
та визнано недійсним договір купівлі-продажу державного майна нежитлової
будівлі за № 269 від 30.08.96, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, який  укладено між регіональним відділенням Фонду
державного майна України в Полтавській області та Колективною виробничо-торгівельною
фірмою “Полтава”. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Колективна
виробничо-торгівельна фірма “Полтава” у 1996 році не мала права на здійснення
приватизації спірного майна через викуп, оскільки приватизацію цілісного
майнового комплексу по АДРЕСА_1 було здійснено у 1994 році Організацією
орендарів Полтавської фабрики “Хімпластмас” правонаступником майнових прав є
товариство з обмеженою відповідальністю “Віо-Ле”.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 20.06.07 рішення Октябрьського районного
суду м. Полтава скасоване, в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова
апеляційного суду мотивована тим, що позивачка є не стороною спірного договору,
останньою пропущено строк для пред'явлення даного позову, а також ОСОБА_1.
невірно обрано спосіб захисту майнових прав, а відтак, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

Суб'єкт касаційного оскарження
ОСОБА_1 вважає, що висновки Київського міжобласного апеляційного господарського
суду не відповідають обставинам справи, а винесена постанова прийнята з
порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме, ст. ст. 48, 76,
80, 145 Цивільного кодексу Української РСР ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 388 Цивільного кодексу України, вимог
Законів України “Про цінні папери і фондову біржу”, “Про власність”, “Про
господарські товариства”, “Про підприємства в Україні”, неправильного
трактування юридичних термінів та матеріалів справи, що є підставою для
скасування постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду
від 20.06.07 та залишення в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави
від 23.11.06.

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Віо-Ле”, заперечуючи проти постанови апеляційного
господарського суду, подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати
постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.06.07
та залишити в силі рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від
23.11.06. В обґрунтування своїх вимог суб'єкт касаційного оскарження зазначав,
що колегією суддів апеляційного господарського суду, всупереч ст.ст. 32,36
Господарського процесуального кодексу України, не досліджене питання
приватизації будинку по

АДРЕСА_1, що стало результатом  невірного застосування норм матеріального
права, а саме ст.ст. 48, 76, 80, 145, 388
Цивільного кодексу України, ст. 104 Господарського процесуального
кодексу України, Законів України “Про цінні папери та фондову біржу”, “Про
власність”, “Про господарські товариства”; неправильного тлумачення юридичних
термінів, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Заслухавши суддю-доповідача та
розглянувши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачка є власником
простих іменних акцій Закритого акціонерного товариства “Хімпластмас”,
та вважає, що порушене її право, як акціонера. Тому звернулась до суду з позовом
про визнання недійсним договору купівлі-продажу державного майна, а саме,
договору №269 від 30.08.96, предметом якого є купівля-продаж нежитлової
будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між регіональним
відділенням Фонду державного майна та Колективною виробничо-торгівельною фірмою
“Полтава”.

Також в судових актах встановлено,
що розпорядженням за № 650 від 10.06.93 виконкомом Полтавської міської ради
народних депутатів

м. Полтава було зареєстровано
Положення про організацію орендарів фабрики “Хімпластмас”. 30.06.94 між Фондом комунального
майна Полтавської області та організацією орендарів Полтавської фабрики
“Хімпластмас” укладено договір купівлі-продажу державного майна за № 68,
відповідно до умов якого серед іншого державного майна, було продано і дільницю
пластмасового цеху № 1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 1258,28 кв.м., пунктом 1.4 договору було передбачено, що приміщення
загальною площею 133,3 кв.м. передається в оренду. В той же час, відносно
оспорюваного майна, вдруге 30.08.96 був укладений договір купівлі-продажу між
регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області
та колективом виробничо-торговельної фірми “Полтава”.

Октябрський районний суд м.
Полтава, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, зазначив, що приватизація
цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 в м. Полтава здійснена на законних
підставах, а отже  КВТУ “Полтава” не мала
права на здійснення приватизації майна через викуп в 1996 році, що було
здійснено з порушенням законодавства. Дані висновки Октябрського районного суду
базовані на тих доводах, що цілісний майновий комплекс за адресою м. Полтава,

АДРЕСА_1  перебував в оренді організації орендарів
Полтавського орендного підприємства фабрики “Хімпластмас”.

10.05.94 прийнято наказ Голови
Фонду комунального майна області № 180-П про дозвіл на приватизацію державного
майна Полтавської орендної фабрики “Хімпластмас” та вчинення дій, направлених
на реалізацію плану приватизації. За результатами плану приватизації укладено
між Фондом комунального майна Полтавської області та  Організацією орендарів Полтавської фабрики
“Хімпластмас” договір купівлі-продажу державного майна за № 68 від 30.04.94.

Господарським судом апеляційної
інстанції не прийняті до уваги висновки суду першої інстанції з тих підстав, що
спірна будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до комунальної
власності і її форма власності не змінювалась.

В період з 1992 року по 01.01.05
управління комунальним майном Полтавської області здійснювалася Полтавською
обласною радою народних депутатів в особі виконавчого органу з питань
управління цим майном -Фондом комунального майна Полтавської області, який був
виконавчим органом, що виконував рішення сесії Полтавської обласної ради з
приводу управління та розпорядження майном обласної комунальної власності.

Відповідно до програми приватизації
комунального майна, затвердженої рішенням тринадцятої сесії двадцять першого
скликання Полтавської обласної ради народних депутатів від 9 липня 1993 року,
згідно п.1.3 якої, не підлягали приватизації будинки, що знаходилися в зоні
реконструкції міст обласного підпорядкування та районних центрів, зокрема,
будинок за адресою: АДРЕСА_1 і лише згідно розпорядження № 123 від 04.03.96
спірний будинок був виключений із складу об'єктів комунальної власності, що не
підлягали приватизації.

У 1996 році регіональним
відділенням ФДМУ по Полтавській області на виконання приписів законодавства
щодо прискорення процесу малої приватизації в Україні прийнято наказ № 252-ПР
від 29.04.96 “Про проведення приватизації орендованого майна апарату управління
об'єднання “Полтава”. За результатами проведеної процедури та дотримання
застережень законодавства, що регулює питання приватизації, 30.08.96 між
регіональним відділенням Фонду державного майна України та Колективною виробничо-торгівельною
фірмою “Полтава” був укладений договір купівлі-продажу державного майна, за
умовами якого Колективна виробничо-торгівельна фірма “Полтава” придбала
державне майно цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1255 га, виділеної згідно рішення
Полтавської міської ради народних депутатів № 550 від 13.06.53 за ціною 3842076
тис. укр. крб., у тому числі частину будівлі площею 482,4 кв.м. за вказаною
адресою.

Окрім того, апеляційним судом
відмічено, що акціонер

ОСОБА_1 не є стороною договору та
нею невірно визначений спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України “Про судове рішення”, викладених у п. 1 постанови від
29.12.76 №11, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення
та постанова цим вимогам не відповідають.

Так, при постановленні судового
рішення та при перегляді справи в апеляційній інстанції суди залишили поза
увагою вимоги за зустрічною позовною заявою, чим порушили норми Господарського
процесуального кодексу України щодо судового захисту та розгляду судом всіх
заявлених вимог.

При оцінці оспорюваного договору
купівлі-продажу державного майна, а саме, договору № 269 від 30.08.96
купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного
між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській
області та Колективною виробничо-торгівельною фірмою “Полтава”, судові
інстанції залишили поза увагою питання щодо приватизації та викупу майна у 1994
році, правомірність дій суб'єктів приватизації та органів державної влади, та
наявність у останніх повноважень на проведення процедури приватизації спірного
майна, а також, чи допускалась можливість приватизації спірного майна.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України відмічає, що судами попередніх інстанцій не
досліджувалося питання, чи могло спірне майно приватизуватися на підставі
наказів та розпоряджень відповідних органів приватизації, хто був власником
спірного майна та наділений правом ним розпоряджатись і вчиняти дії, направлені
на його відчудження. В судових актах не досліджувалося також питання, хто
використовував майно на час укладення угоди в 1994 році та угоди в 1996 році,
коли оформлене право власності на оспорюване майно, чи оспорювалося це право
власності, якщо так, то коли і ким.

Як слідує з оспорюваних судових
актів, районним судом до участі у справі в якості третьої особи залучене
Товариство з обмеженою відповідальністю “Віо-Ле”. Між тим, правовий статус
третьої особи не визначений ні місцевим, ні апеляційним господарським судом.
Дана обставина не може свідчити про те, що права товариства не зачіпаються,
оскільки наявність договору купівлі-продажу, який оспорюється, зачіпає інтереси
товариства.

Колегія суддів вважає, що за
наведених обставин оспорювані судові акти, відповідно до ст. 11110
Господарського процесуального кодексу України, підлягають скасуванню, а справа
-направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При
новому розгляді справи судам слід вирішити спір з урахуванням наведених вище
обставин.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та
Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІО-ЛЕ” задовольнити частково.
Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.06.07
та рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від 23.11.06 по справі

№ 2-390/2006 скасувати, справу
направити на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Головуючий - суддя
В. Дерепа

Судді
Б. Грек

Л.
Стратієнко