ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.08.07                                                                                           Справа  № 4/394-22/96

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі   колегії:

Головуючої -судді          Дубник О.П.

суддів          Скрутовського П.Д.

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання          Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу міського комунального підприємства (далі МКП) «Золочівтеплоенерго» від 06.06.07р. №493

на рішення   господарського суду Львівської області від 29.05.07р.

у справі         №4/394-22/96

за позовом    Дочірнього підприємства (далі ДП) «Газ-тепло»НАК «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача   МКП «Золочівтеплоенерго», м.Золочів

про          стягнення 27818,30 грн.

за участю представників

від  позивача –Дерев’янко С.Ю. –представник (дов. у справі);

від відповідача  –Миць О.О. –представник (дов. у справі).

Розпорядженням голови суду, яке знаходиться в матеріалах справи, проведено зміни в складі колегії суддів.

Права  та  обов’язки  згідно  ст.22 ГПК  України роз’яснено, заяв  про  відвід  суддів  не  поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.05.07р. у справі №4/394-22/96  (суддя Т.Костів) задоволено позов  ДП «Газ-тепло»НАК «Нафтогаз України» до МКП «Золочівтеплоенерго»та стягнено з відповідача на користь позивача 27818,30 грн. боргу.

Рішення суду мотивоване ст.ст.161, 162, 395, ч.2 ст.399 ЦК УРСР, ст.ст.526, 629, 632, 1011, ч.ч.1, 3 ст.1017 Цивільного кодексу України, ст.191 Господарського кодексу України, на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про підставність вимог позивача, оскільки відповідач безпідставно не відшкодувавши позивачу різницю в сумі 27818,30 грн. за ціну реалізованої теплової енергії, яка була нижча ніж ціна обумовлена за договором комісії №12/03-17 від 01.10.03р., не виконав зобов’язання за цим договором.

З мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, МКП «Золочівтеплоенерго»оскаржило рішення суду, як прийняте з порушенням норм матеріального права, наполягаючи на тому, що, виконуючи договір комісії №12/03-17 від 01.10.03р., відповідач реалізовував споживачам теплову енергію по тарифам, які були затверджені Золочівською районною радою №326 від 21.10.03р. і не змінювались протягом дії даного договору.

Також апелянт наполягає на зарахуванні однорідних (зустрічних) вимог –розміру комісійних.

Враховуючи наведене, апелянт просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

У заперечені на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами апелянта, стверджуючи про невиконання відповідачем п.4.11 договору комісії №12/03-17 від 01.10.03р., зокрема, вважаючи необґрунтованими аргументи МКП «Золочівтеплоенерго»щодо зарахування однорідних вимог, оскільки відповідно до ст.601 ГК України такі вимоги є неоднорідними (комісійна винагорода –неоплата послуг за продаж теплової енергії), а заява відповідача про зарахування таких вимог не надходила на адресу позивача.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, суд встановив наступне:

01.10.2003р. між ДП «Газ-тепло»НАК «Нафтогаз України»(комітент) та МКП «Золочівтеплоенерго»(комісіонер) укладено договір комісії №12/03-17, згідно із п.2.1 якого комітент уповноважує, а комісіонер зобов'язується протягом строку дії цього договору здійснювати діяльність по продажу теплової енергії відповідно до умов даного договору в інтересах комітента від свого імені та за рахунок комітента. Ціна теплової енергії визначається відповідно до актів прийому-передачі.

Відповідно до п.4.3 договору, комісіонер зобов'язався укласти від свого імені із споживачами угоди та забезпечити своєчасну оплату споживачами за спожиту енергію на рахунок комітента (п. п. 4.4, 4.7).

Як вбачається з матеріалів справи та актів прийому-передачі теплової енергії до вищевказаного договору комісії, позивач передав, а відповідач прийняв для реалізації теплову енергію в кількості 31548,2 Гкал. загальною вартістю 2837309,73 грн.

Однак, зі звітів комісіонера, розрахунків середніх тарифів випливає, що відповідач здійснював продаж товару, отриманого на комісію за нижчою ціною, ніж передбачено в актах прийому-передачі відповідно до договору комісії.

Згідно із п.4.11 спірного договору комісії, комісіонер зобов'язується відшкодувати за власні кошти комітенту різницю за ціну реалізованої теплової енергії, якщо він укладе угоди з ціною продажу меншою, ніж ціна, обумовлена цим договором.

Однак судом першої інстанції встановлено, що загальна сума, отримана від продажу комісіонером теплової енергії, становить лише 2809491,43 грн., недоотримана комітентом різниця становить 27818,30 грн., проти чого сторони не заперечували.

При цьому, відповідно до п.7.3 договору сторони домовились, що дії державних органів, органів місцевого самоврядування стосовно встановлення тарифів на реалізацію теплової енергії не є обставинами нездоланої сили.

Згідно із ст.ст.161,162 ЦК УРСР, ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 395 ЦК УРСР та ст.1011 ЦК України передбачено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або декілька право чинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ст.399 ЦК УРСР, ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов'язаний вчиняти право чини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок.

Відповідно до ч.2 ст.399 ЦК УРСР, ч.ч.1, 3 ст.1017 ЦК України, комісіонер має право відступити від вказівок комітента, лише якщо цього вимагають інтереси комітента і комісіонер не міг попередньо запитати комітента або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. Комісіонер, який продав майно за нижчою ціною, повинен заплатити різницю комітентові, якщо комісіонер не доведе, що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у відповідача перед позивачем наявний борг в сумі 27818,30 грн. за продаж теплової енергії за ціною меншою, ніж ціна, обумовлена договором комісії, так як МКП «Золочівтеплоенерго»не довів як факт звернення до позивача за відступом від його вказівок.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволені апеляційної скарги, залишаючи оскаржуване рішення суду без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись  ст.ст.103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу залишити без  задоволення, а рішення господарського Львівської області від 29.05.07р. у цій справі  - без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст.107, 109 ГПК України.

3.          Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча-суддя                                                                  О.П. Дубник

суддя                                                                                        П.Д.Скрутовський

суддя                                                                                        Г.Г.Якімець