ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2007 р.                                                          Справа №  12/7250

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі                                                              ,

за участю представників сторін:

від позивача: Кириліна Т.І., довіреність №5 від 20.08.2007р.,      Стубайло Ю.В. - директор (був присутній в судовому засіданні

18.09.2007 року),

від відповідача: Кравчук В.С. - директор,

Прокопенко П.С., довіреність №12, від 10.07.2007 року (був присутній  в судовому засіданні 27.09.2007 року),

помічника військового прокурора  Житомирського гарнізону Барілова Д.В., посвідчення №588 від 30.11.2005р.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Славутич - К", м. Хмельницький

на рішення господарського суду Хмельницької  області

від "25" травня 2007 р. у справі № 12/7250 ( суддя Шпак В.О. )

за позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України ( м. Київ ) в

інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони України

"Київське управління механізації і будівництва", м. Київ

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Славутич - К", м. Хмельницький

про стягнення 69482,04 грн. та розірвання договору купівлі-продажу

з перервами  в судовому засіданні згідно зі  ст. 77 ГПК України з 18.09.2007р. по

20.09.2007р., з 20.09.2007р. по 27.09.2007р. та з 27.09.2007р. по 03.10.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 25.05.07 рокуу справі №12/7250 позов Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони України „Київське управління механізації і будівництва” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма „Славутич-К” задоволено. Розірвано договір купівлі-продажу №21 від 21.06.2005р., укладений між КФ „Славутич” та Державним підприємством Міністерства оборони України „Київське управління механізації і будівництва”. Стягнуто з відповідача: на користь позивача –69 482грн. 04коп.  заборгованості; в доход державного бюджету України  державне мито в розмірі 779грн. 82коп.; в доход державного бюджету України - 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач у справі подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення скасувати з підстав, наведених у скарзі, та прийняти новий судовий акт, яким в позові відмовити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач, зокрема зазначив таке :

- суд першої інстанції порушив процесуальні права відповідача як учасника судового процесу, оскільки копії ухвал про призначення судових засідань та повідомлення направлялись на недійсну адресу : вул. Кам"янецька, 2 ( така адреса зазначена і в рішенні ), хоч згідно з довідкою органу статистики, поданою в першому засіданні на вимогу суду представником відповідача, зазначено таку адресу : вул. Свободи, 36;

- пунктом 8.2 укладеного між сторонами договору передбачено право сторін розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону у письмовому вигляді не менше, ніж за 30 календарних днів, однак покупець у вказаний строк не повідомив про розірвання договору та повернення коштів;

- Любезний І.О. видану йому довіреність у встановлені Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на одержання цінностей порядок та строк не повернув;  в пояснюючій від 25.08.2005 р. зазначив, що не отримував товар;

- відповідач товар відвантажив, ДП МОУ "КУМіБ" товар отримало і згодом розрахувалось; зобов"язання по договору купівлі-продажу виконані обома сторонами;

- доводи суду стосовно розірвання договору купівлі-продажу та стягнення заборгованості не відповідають дійсності та спростовуються актом звірки розрахунків між сторонами;

- вимога позивача про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення        будь-якої заборгованості є неправомірною та незаконною.

В судових засіданнях представники відповідача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити; представники позивача, а також помічник військового  прокурора  Житомирського гарнізону проти її доводів й вимог заперечили, вважаючи оскаржене рішення законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін, а скаргу - без задоволення ( більш детально позицію позивача та військового прокурора викладено в письмових відзивах на апеляційну скаргу відповідно за №48 від 12.09.2007 р. та за №3408 від 18.09.2007 р. - а. спр.106-108, 110-113, т.1 ).

Заслухавши пояснення військового прокурора Житомирського гарнізону та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального й процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник військового прокурора Центрального регіону України, керуючись приписами ст.121 Конституції України, ст.ст.20,36-1 Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про Збройні Сили України", рішення Конституційного Суду України №3-РП/99 від 08.04.1999 р., Указів Президента України №888/97 від 21.08.1997 р. та 13.03.1998 р.,  Закону України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби ЗС України, відповідного Статуту звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" ( м. Київ ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Славутич-К" ( м. Хмельницький ) про стягнення 69482грн. 04коп. заборгованості та розірвання договору купівлі-продажу №21 від 21.06.2005р. з  посиланням на  невиконання відповідачем умов вказаного договору, укладеного між ДП МО України "Київське управління механізації і будівництва" ( Покупець ) та відповідачем                     ( Продавець ), щодо купівлі-продажу будівельних матеріалів. При цьому, заступник військового прокурора зазначив, що в порушення вимог ст. ст. 655, 662 ЦК України та істотних умов договору, передбачених   п.п. 1.1, 3.3 Продавець, незважаючи на проведення попередньої оплати ,  товар Покупцю не передав. У зв'язку з цим 22.12.2005 року ДП МО України „Київське управління механізації і будівництва” направило претензію на ім'я директора відповідача з вимогою повернути грошові кошти, виплачені за товар, який покупцем не був отриманий. Претензія позивача, щодо погашення боргу залишена без розгляду.

Також в позовній заяві зазначено, що відповідно до ст.ст.611,665 ЦК України в разі відмови продавця передати проданий товар, покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу ( а.спр.2-6, т.1 ).

Прийнявши вищезазначену позовну заяву до розгляду, порушивши провадження у справі №12/7250 ( а. спр. 1, т.1 ), розглянувши вимоги по суті, своїм рішенням господарський суд Хмельницької області задовольнив ці вимоги, дійшовши висновку про їх обґрунтованість ( а.спр.78,79, т.1 ).

Однак судова колегія з таким висновком погодитись не може та вважає за необхідне зазначити наступне.

З"ясуванням наявних у справі доказів колегією суддів встановлено, що 21.06.2005р. між відповідачем (Продавець) та позивачем (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №21.

Відповідно до умов даного договору (п.1.1, п.2.1, п.2.2, п.2.3) продавець                ( відповідач ) зобов’язується здійснювати поставки та передавати у власність покупцю       ( позивач ), а покупець приймати та оплачувати згідно умов даного договору будівельні матеріали та інше (товар) в обсягах, вказаних у додатках -специфікаціях до даного договору, що є його невід’ємними частинами. Ціна товару встановлюється в гривнях з урахуванням ПДВ і вказується в додатку - специфікації на кожну партію товару. Оплата за товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. З метою проведення своєчасних взаєморозрахунків та виконання сторонами своїх зобов’язань згідно з даним договором, сторони можуть погоджувати й інші форми розрахунків, що оформлюються у вигляді додаткових угод до даного договору.

Слід зазначити, що специфікації відсутні.

Проте предмет договору та вартість товару визначена в рахунках-фактурах           ( а.с. 139,140, т.1 ), які відповідач надіслав позивачу. Позивач вказані рахунки отримав та відповідно до них перерахував кошти.

Отже, підстав вважати договір неукладеним не вбачається.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що він товар відвантажив, ДП МОУ "КУМіБ" товар отримало і згодом розрахувалось; зобов"язання по договору купівлі-продажу виконані обома сторонами.

Однак такі твердження спроствує постанова військової прокуратури Дарницького гарнізону від 27.01.2007р. ( а.спр. 60-63, т.1 ), якою відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно посадових осіб ДП МО України „КУМіБ” за фактом привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем на підставі ст.6 п.2 КПК України, тобто за відсутністю у діянні складу злочину.

Даною постановою встановлено, що як пояснив керівник ДП МО України „КУМіБ” Стубайло Ю.В. у червні 2005 року для вирішення питань по забезпеченню життєдіяльності підприємства необхідно було придбати дизельне пальне для службового автотранспорту та будівельні матеріали (щебінь та цемент) для будівництва будівельного майданчика. Керівництво підприємства знайшли фірму  відповідача, яка була готова продати необхідні матеріальні цінності цінами, що не перевищували ринкових.

У зв'язку з цим ДП МО України „КУМІБ" з відповідачем було укладено договір №21 від 21 червня 2005 року купівлі-продажу будівельних матеріалів, у якому були оговорені всі умови.

25 червня 2005 року ним, Стубайло Ю.В. на ім'я старшого інженера МТО Любезного І.О. була виписані довіреності серії ЯКУ №440779 від 25.06.2005 року на отримання 21100,000 літрів дизельного палива та №440780 від 29.06.2005 року на отримання 40,500 куб.м. щебеню, 39,000 куб. м. щебеню Ч та 25,751 тон цементу марки М400.

У відповідності до п. 2.2 вказаного договору ДП МО України „КУМІБ” 30 червня 2005 року було здійснено попередню оплату в сумі 69482,04 грн., за поставку будівельних матеріалів та дизельного палива на розрахунковий рахунок відповідача за платіжним дорученням №264 від 30.06.2005 року.

У кінці червня 2005 року він, Стубайло Ю.В. визвав до себе Любезного І.О. і взяв у останнього довіреності для передачі їх відповідачу для оформлення видаткових накладних на отримання товару.

Після цього він, Стубайло Ю.В. особисто відвіз оригінали довіреностей до офісу відповідача, який знаходився на той час у м. Києві для оформлення видаткових накладних на отримання товару, а на ДП МО України „КУМІБ" залишив копії довіреностей.

У зв'язку з цим у видаткових накладних №А-25-03 від 25.06.2005 року та №А-25-04 від 25.06.2005 року на видачу будівельних матеріалів на загальну суму 69482,04 грн. були проставлені реквізити довіреності серії ЯКУ №440779 від 25.06.2005 року.

Відповідач, згідно замовлення, направив на адресу ДП МО України „КУМІБ” видаткові накладні №А-25-03 від 25.06.2005 року та №А-25-04 від 25.06.2005 року на видачу будівельних матеріалів на загальну суму 69482,04 грн.

Враховуючи, що за умовами договору відповідач зобов'язаний був здійснити поставку товарів, а також те, що у ДП МО України „КУМІБ" немає своїх бензовозів, для отриманню матеріальних цінностей не потрібно було їхати до м. Хмельницький, де знаходиться відповідач.

В подальшому, він, Стубайло Ю.В. поцікавився у відповідача, коли вони привезуть дизельне пальне та будівельні матеріали, на що представники відповідача відповіли, що вказаний товар вони вже відправили і ДП МО України „КУМІБ” його отримали.

Також, Стубайло Ю.В. пояснив, що вищевказані видаткові накладні №А-25-03 від 25.06.2005 року та №А-25-04 від 25.06.2005 року на видачу будівельних матеріалів на загальну суму 69482,04 грн. не підписані ні постачальником, ні отримувачем Любезним І.О., що свідчить про те, що ДП МО України „КУМіБ” не отримувало від відповідача зазначених у накладних матеріальних цінностей. 22 грудня 2005 року ДП МОУ „КУМіБ” направило претензію відповідачу з вимогою повернути грошові кошти за товар, який нами не був отриманий але відповіді не отримали.

Окрім цього, Стубайло Ю.В. пояснив, що ні він ні інші службові особи ДП МО України „КУМіБ” не привласнювали та не розтрачали дизельне пальне та будівельні матеріали, що нібито ДП МО України „КУМіБ” отримали від відповідача.

У зв'язку з невиконанням умов договору зі сторони відповідача у вересні 2006 року ДП МО України „КУМІБ” звернулось до Господарського суду м. Хмельницького про стягнення з відповідача на користь ДП МОУ „КУМіБ" заборгованості в суму 69482,04 грн. за невиконання умов договору купівлі-продажу №21 від 21.06.2005 року та розірвання вказаного договору.

Покази Стубайло Ю.В. підтвердила заступник керівника ДП МО України „КУМіБ” Кириліна Т.І., яка також вказала, що влітку 2006 року вона передала відповідачу акт звірки де проставила дані, які вказують на те, що вказана фірма є боржником ДП МО України „КУМіБ” на загальну суму 69482,04 грн.

Як пояснив Любезний І.А. - старший інженер ДП МО України „КУМіБ”, що дійсно 25 червня 2005 року на його ім'я були виписані довіреності серії ЯКУ №440779 від 25.06.2005 року на отримання 21100,000 літрів дизельного палива та №440780 від 29.06.2005 року на отримання 40,500 куб.м. щебеню, 39,000 куб. м. щебеню Ч та 25,751 тон цементу марки - М400.

Вказані довіреності були необхідні для передачі їх відповідачу для оформлення видаткових накладних на отримання товару. В подальшому вказані довіреності він, Любезний І.А. передав Стубайло Ю.В. для оформлення видаткових накладних на отримання товару.

Також, Любезний І.А. пояснив, що від відповідача він будівельних матеріалів не отримував і нікуди за ними не їздив.

Відповідно до платіжного доручення №264 від 30 червня 2005 року вбачається, що ДП МО України „КУМіБ” здійснило попередню оплату на розрахунковий рахунок відповідача в сумі 69482,04 грн., за поставку будівельних матеріалів.

Як вбачається із видаткових накладних №А-25-03 від 25 червня 2005 року на видачу будівельних матеріалів, а саме щебеню - 40,500 куб. м., щебеню Ч - 39,000 та цементу-М400 у кількості 25,751 т. на загальну суму 9220,44 грн. та №А-25-04 від 29 червня 2005 року на видачу 21100,000 літрів дизельного палива на загальну суму 60261,60 грн. ДП МО України „КУМіБ” не отримувала від відповідача вищевказаних будівельних матеріалів, що підтверджується відсутністю відповідних підписів постачальника та одержувача.

В постанові викладено висновок : під час перевірки не здобуто даних, які б свідчили про те, що ДП МО України "КУМіБ" отримало від відповідача згідно з договором купівлі-продажу №21 від 21.06.2005 р. відповідні матеріальні цінності.

Частиною 5 ст.35 ГПК України встановлено, що факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Крім того, відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного господарського суду доказів, які б свідчили, що позивач отримав від відповідача товар. У видаткових накладних від 29.06.2005 р. та від 25.06.2005 р., оригінали яких оглянуто в засіданні апеляційного суду, відсутні підписи відповідальних осіб, які б підтверджували, що відповідач передав товар, а позивач його отримав ( а.спр. 9,11, т.1 ).

Отже, судова колегія не приймає твердження відповідача про те, що він   відвантажив товар позивачу.

Однак вказане не свідчить про беззаперечну обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог заступника військового прокурора Центрального регіону, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за  договором  купівлі-продажу  одна  сторона  (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положення ч.2 ст. 651 ЦК України передбачають, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вважаючи, що відповідач допустив істотне порушення договору та порушив приписи ст. 193 ГК України й ст.ст. 525, 526 ЦК України, які передбачають обов"язок виконання зобов"язань належним чином відповідно до умов договору та недопущення односторонньої відмови від виконання зобов'язань або односторонньої зміни його умов, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині   розірвання договору купівлі-продажу №21 від 21.06.2005р. підлягають задоволенню       ( при цьому, місцевий суд посилався на ст. 665 ЦК України, ч.1 якої передбачає, що у разі відмови продавця передати проданий  товар  покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу ).

Однак суд першої інстанції не врахував таке.

Пунктом 8.2 укладеного між сторонами договору передбачено, що кожна сторона має право розірвати даний Договір, повідомивши про це іншу Сторону у письмовому вигляді не менше, ніж за 30  ( тридцять ) календарних днів.

Частиною 1 статті 206 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов’язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Згідно зі ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором ( ч.1 ).

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором ( ч.2 ст.188 ГКУ). Тобто, пропозиція щодо внесення змін до договору або його розірвання може виходити від будь-якої сторони і має бути викладена письмово.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду ( ч.3 ст.188 ГКУ).

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни ( розірвання ) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду ( ч.4 ст.188 ГКУ ).

Як   вбачається   з   матеріалів справи, позивач  у встановлених договором та законом порядку й строк не   звертався   до   відповідача з пропозицією про розірвання договору купівлі-продажу №21 від 21.06.2005 р.

ДП МО "КУМіБ" в порушення приписів ст.33 ГПК України протилежне не довело, в матеріалах справи відповідні докази відсутні.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги  і заперечення сторін.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

Оскільки господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при  зміні або розірванні договорів, то тільки дотримання сторонами встановленого статтею 188 Господарського кодексу України порядку зміни та розірвання договору і недосягнення при цьому в досудовому порядку згоди може свідчити про наявність між ними спору. Якщо ж особа, яка бажає змінити або розірвати договір, не зверталася з відповідною пропозицією до іншої сторони, то в цьому разі відсутні підстави  стверджувати про існування спору між сторонами.

Таким чином, оскільки позивач не звертався до відповідача з пропозицією про розірвання договору, то у військового прокурора та позивача немає підстав стверджувати про існування між останнім та відповідачем спору про розірвання договору та передавати його на вирішення до суду на підставі п.4 ст.188 ГК України.

Позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу №21 від 21.06.2005 р. не підлягають задоволенню ( аналогічною є  позиція ВГС України в постановах від 14.12.2005 р. у справі №4/137 та від 22.12.2006 р. у справі           №15/104-ПД-06 (15/10410) ).

Крім того, слід зазначити, що відмову від договору, зокрема купівлі-продажу, можливість якої при певній умові передбачена ч.1 ст.665 ЦК України, слід відрізняти від розірвання договору. Для односторонньої відмови від правочину достатньо заяви однієї сторони. Позивач же такої заяви не подавав, в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про протилежне.

Як зазначалось вище, однією з позовних вимог було стягнення з                           відповідача 69482,04 грн. В позовній заяві заступник прокурора зазначає, що вказана сума є сумою попередньої оплати за договором купівлі-продажу.

Посилаючись на положення ст.693 ЦК України, якою передбачено право покупця вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати при певних обставинах,  та вважаючи, що в даній справі мають місце саме такі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення  69482,04 грн. й стягнув їх з відповідача на користь позивача .

Судова колегія такий висновок вважає помилковим з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право  вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Проте у договорі купівлі- продажу сторони не визначили строк передачі товару покупцеві.

Відповідно до ст.663 ЦК України продавець зобов"язаний передати товар  покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов"язок у семиденний строк від дня пред"явлення вимоги, якщо обов"язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, якщо у договорі купівлі-продажу сторонами не визначений строк виконання обов"язку продавця щодо передання товару, то покупець має право вимагати передачі товару у будь-який час, а продавець зобов"язаний виконати такий обов"язок у семиденний строк від дня пред"явлення вимоги.

Однак позивач не надсилав відповідачу вимогу про передання товару в порядку ст.530 ЦК України ( претензії позивача за №456 від 22.12.2005 р. - а.спр.18,19,т.1 та за №117 від 27.04.2006 р. - а.спр.120,121, т.1 свідчать лише про вимогу повернути сплачені грошові кошти ).

Таким чином, строк виконання обов"язку відповідача щодо передачі товару позивачу ще не настав, у зв"язку з чим позивач не вправі вимагати повернення суми попередньої оплати.

Місцевим господарським судом вищенаведене не враховано.

Підсумовуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з"ясував обставини, що мають значення для справи, а також припустився порушень норм матеріального права.

Крім того, мають місце порушення процесуальних норм.

Так, із поданого місцевим судом на вимогу апеляційного суду реєстру відправки рекомендованої кореспонденції від 16.05.2007 р. ( а.спр.118, т.1 ) вбачається, що  зокрема ухвалу ( її копію ) від 11.05.2007 р. надіслано на таку адресу відповідача : вул. Кам"янецька, 2, тоді як згідно з довідкою органу статистики, поданою в першому засіданні господарського суду Хмельницької області на його вимогу представником відповідача ( копія довідки знаходиться на а.спр.36, т.1, оригінал оглянуто в засіданні апеляційного суду 20.09.2007 р. ), зазначено місцезнаходження ТОВ фірма        "Славутич-К" за адресою : 29000 м. Хмельницький,  вул. Свободи, 36.

Отже, відповідача про місце засідання суду належним чином не повідомлено.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

З врахуванням наведеного вище оскаржене рішення слід скасувати, прийнявши   нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, та задовольнивши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Славутич - К".

Керуючись ст.ст.101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Славутич - К", м. Хмельницький  задовольнити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 25 травня 2007 року у справі №12/7250 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У позові Заступника військового прокурора Центрального регіону України (м.Київ) в інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва", м. Київ - відмовити.

3. Справу №12/7250 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий - суддя:

судді:

Віддрук. 5 прим.:

---------------------------

1 - до справи

2,3 - сторонам

4 - військ. прок. Центрального регіону

5 - в наряд