Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2007 р.                                                           Справа №29/454-06

Колегія суддів у складі:

головуючого судді  Токара М.В., судді Сіверіна В.В., судді  Фоміної В.О.

при секретарі   Чудних С.О.

за участю представників:

позивача –Попова Т.П. (доручення у справі)

1-го відповідача –не з’явився

2-го відповідача –Яловенко Н.М. (доручення у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача вх.№1200Х/1-11 на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.07р. по справі  №29/454-06

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Промислова компанія “Система”,  м. Харків

до  1. Товариства з обмеженою відповідальністю “Росія”, с. Чорне

2. Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль”, м. Київ

про визнання договору застави недійсним, -

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.02.2007 року по справі № 29/454-06 (суддя Тихий П.В.) в задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсним договору застави транспортних засобів № 010/02-1/578/5 від 24.12.2002р.,  укладеного між першим та другим відповідачами, відмовлено повністю в зв’язку із необґрунтованістю  позовних вимог та відсутністю підстав для їх задоволення.

Позивач із рішенням місцевого  господарського суду не погодився, звернувся  до апеляційного господарського суду  з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення по даній справі, посилаючись на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення  були порушені норми  матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим рішення є незаконним.

Зокрема, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що місцевим господарським судом  не повністю  досліджені обставини по справі, порушені вимоги ст. 22 ГПК України щодо позбавлення права позивача  надавати докази та приймати участь  у судовому засіданні, не розглянуте клопотання  позивача та  не надана оцінка  поданим доказам.

Перший відповідач - ТОВ „Росія” надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що підтримує позовні вимоги позивача та .вважає договір застави транспортних засобів нечинним, оскільки заставлене майно не є власністю ТОВ «Росія», а дії колишнього керівника ТОВ «Росія»по укладенню договору застави та реєстрації транспортних засобів в органах ДАІ є протиправними.

Другий відповідач - ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі  Харківської обласної дирекції Райффайзен Банк Аваль” надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає рішення господарського суду законним і обґрунтованим, в зв’язку з чим просить залишити  його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів розглянула апеляційну скаргу позивача, перевірила матеріали справи, заслухала присутніх у судовому засіданні представників сторін і встановила наступне.

Перший відповідач, ТОВ «Росія», будучи належним чином повідомлений про місце та час судового засідання, що підтверджується підписом його представника Шев”якової С.С. у явочному листі (а. с. 154) свого представника в судове засідання не направив, про неможливість з’явлення в засідання суду з позовних причин не повідомив, а судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника першого  відповідача за наявними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2002 року між ТОВ «Росія»«Заставодавцем»та Акціонерним поштово – пенсійним банком «Аваль»«Заставодержателем»було укладено договір застави № 010/02 –1/578/5  (а. c.14, 15) згідно з яким «заставодавцем»надано в заставу «заставодержателю»23 одиниці транспортних засобів.

Договір застави посвідчений державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Марченко Н.І.

Як було зазначено в пунктах 1. 4, 1. 5 договору застави, предмети застави знаходяться  у володінні і користуванні заставодавця, а останній гарантує, що предмети застави є його власністю, він уповноважений розпоряджатися предметами застави, які не закладені за іншими зобов’язаннями, не є предметом податкової застави та об’єктом  судового розгляду, та не обтяжені будь –якими зобов’язаннями.

Позивач в позовній заяві стверджує, що передані в заставу по договору № 010/02-1/578/5 від 24.12.2002 року транспортні засоби, на момент укладання договору застави не були власністю ТОВ «Росія», а були передані ТОВ «Росія»в оренду  співвласниками КТАГО  «Росія»по договору оренди від 16.04.2001 р., а тому майно, передане в заставу є спільною частковою власністю співвласників КТАГО  «Росія», а позивач є власником майнового паю КТАГО  «Росія», в зв’язку з тим вважає, що договір застави укладений з порушенням вимог ч. 3 ст. 11 та ст. 6 Закону України «Про заставу», а тому договір застави № 010/02-1/578/5 від 24 грудня 2002 р. підлягає визнанню недійсним з моменту укладення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.02.2007 р. позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, в зв’язку із їх необґрунтованістю та відсутністю підстав для їх задоволення.

Позивач із рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення прийняте при неповному дослідженні обставин по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права, та судом не була надана належна оцінка доказам позивача.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи між,  КТАГО  «Росія»та ТОВ «Росія»  27 березня 2000р. було укладено договір про перевід боргу (а. с. 30), згідно з яким КТАГО  «Росія»передало, а ТОВ «Росія»прийняло податковий борг в сумі 1083721грн. перед В. –Бурлуцькою державною податковою адміністрацією.

В рахунок виконання обов’язків по погашенню боргу КТАГО  «Росія»передало ТОВ «Росія»майно на загальну суму 1083721 грн.

Зазначений договір погоджено з податковими органами.

Згідно з актом приймання –передачі від 27.03.2007 р., який є, як в ньому зазначено, додатком до договору про перевід боргу від 27.03.2000 р. (а. с. 31) в рахунок погашення заборгованості, в розмірі 1083721 грн. КТАГО «Росія»передала ТОВ «Росія»24 автомобілі, 6 причепів, зерно соняху, ячменю та вівса, а також незавершене будівництво.

Договір про перевід боргу від 27.03.2000 р. не скасований та не визнаний недійсним у встановленому порядку.

Саме передані КТАГО  «Росія»ТОВ «Росія»по акту приймання –передачі від 27.03.2006 р.  транспортні засоби і були предметом застави по договору застави  транспортних засобів № 010/02-1/578/5 від 24.12.2002 р., а тому твердження позивача про те, що в заставу по вищевказаному договору були передані транспортні засоби, передані ТОВ «Росія»в оренду по договору оренди від 16.04.2001 р. не відповідають дійсності, оскільки неможливо передати в оренду майно, яке уже раніше вибуло із власності КТАГО  «Росія» по договору про перевід боргу від 27.03.2000 р. та стало власністю  ТОВ «Росія».

Те, що автомобілі, які є предметом договору застави були зареєстровані на праві власності за ТОВ «Росія»на підставі договору про перевід боргу від 27.03.2000 р. вбачається із свідоцтв про реєстрацію (а. с. 35-46), в яких в графі особливі відмітки стоїть дата 01.04.2000 р.

Таким чином, твердження позивача про те, що ТОВ «Росія»по договору застави № 010/02-1/578/5 від 24.12.2002 р. були передані в заставу транспортні засоби передані останньому по договору оренди від 16.04.2001 р. спростовується матеріалами справи.

А  оскільки ТОВ «Росія»на момент передачі в заставу транспортних засобів було їх власником, що підтверджується договором про перевід  боргу від 27.03.2000 р., актом приймання –передачі до нього (а. с. 30, 31)  розшифровкою балансового рахунку «Основні засоби»(а. с. 33, 34) та свідоцтвами про реєстрацію  транспортних засобів (а. с. 35-46), то твердження позивача, що на момент укладання договору застави ТОВ «Росія»були порушені вимоги ч. 3 статті 11 та статті 6 Закону України «Про заставу»не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а тому позивач не довів відсутність у ТОВ «Росія»права власності на транспортні засоби, передані в заставу по договору  від 24.12.2002 р.

Що стосується посилання позивача в апеляційній скарзі про позбавлення його можливості надати відповідні докази по справі, то судова колегія вважає за необхідне зазначити, що провадження у справі було порушено 20 листопада 2006 р., а оскаржуване рішення прийняте господарським судом 13 лютого 2007 року, причому розгляд справи двічі відкладався судом, а саме 11.12.2006 р. на 17.01.07 р., та 17.01.07 р. на 06.02.07 р., а крім того, в судовому засіданні 06.02.07 р. була оголошена перерва до 13.02.07р., про що позивач був повідомлений під розпис, а тому колегія суддів вважає, що в позивача було достатньо часу для надання доказів.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 13 лютого 2007 року по справі №29/454-06 прийняте при належному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до чинного матеріального і процесуального права, і підстави для його скасування відсутні, в зв’язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2007року по справі №29/454-06 залишити без змін.

Головуючий суддя                     (підпис)                              Токар М.В.

суддя                     (підпис)                              Сіверін В.І.

суддя                    (підпис)                              Фоміна В.О.