ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.09.07                                                                                       Справа №17/211-6/262/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Хуторной В.М. судді  Хуторной В.М.    , Кричмаржевський В.А.  , Мойсеєнко Т. В.

при секретарі Соколові А.А.

За участю представників від позивача: Литкін А.П., довіреність від 08.09.2007 р.; від відповідача - не з’явився; від третьої особи 1 – Кравченко М.В., довіреність № 01-38/1238 від 31.07.2007 р.; від третьої особи 2 Кравченко М.В., довіреність № 833/04-05 від 30.03.2007 р.;

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Головне підприємство теплових мереж» на рішення господарського суду Запорізької області від 12.07.2007 р. у справі № 17/211 - 6/262/07

за позовом: Закритого акціонерного товариства «Головне підприємство теплових мереж», м. Запоріжжя (далі ЗАТ «ГПТМ»);

до відповідача: Державної податкової інспекції в Хортицькому районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя( далі ДПІ в Хортицькому районі);

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1- Запорізька міська рада, м. Запоріжжя

2- Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно – експлуатаційне житлове об’єднання № 8», м. Запоріжжя

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду від № 2517 від 10.09.2007 р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Хуторной В.М., судді – Мойсеєнко Т.В., Кричмаржевський В.А., якою справу прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.07.2007 р. у справі № 17/211-6/262/07 в задоволені позову відмовлено. Вказане рішення мотивовано тим, що ДПІ у Хортицькому районі ні при яких зазначених в ст. 392 ЦК України обставинах не може бути належним відповідачем.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж», позивач по справі звернулося з апеляційною скаргою в якій зазначає на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку заявника апеляційної скарги судом порушено ст. 24 ГПК України, оскільки в судовому засіданні суд не вирішував питання  про заміну відповідача та не вирішував питання про згоду на це позивача, що призвело до відмови у захисті порушеного права. Просить суд скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 12.07.2007 р. у справі № 17/211-6/262/07 та задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримує доводи апеляційної скарги.

ДПІ у Хортицькому районі,  відповідач по справі, відзиву на апеляційну скаргу не надала, про причину неявки суд не повідомила хоча була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи.

Треті особи 1, 2 у відзивах на апеляційну скаргу заперечують проти доводів апеляційної скарги, оскільки вважає, що ДПІ у Хортицькому районі є неналежною стороною по справі та не заявляє свого права на предмет спору.

Представник третьої особи 1, 2 у судовому засіданні вказує на законність та обґрунтованість спірного рішення.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За заявою представників позивача та відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Сутність спору: 24 січня 1996 р. на Запорізькій регіональній біржі нерухомості між ТОВ «Дельта» (продавець) в особі брокера Мевіус В.І. та ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» (покупець) в особі брокера Пономарьова А.А. укладено договір купівлі – продажу нерухомості № 2727.к, за умовами якого, позивач придбав у власність 1 – кімнатну квартиру № 196 корисною площею 33,4 кв. м., розташовану в будинку №7 по вул. Рубана в м. Запоріжжі.

На виконання умов вказаного договору зазначена квартира була зареєстрована за ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» в АП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» .

Разом з тим, Запорізькою міською радою за зверненням позивача було прийнято рішення №197/3 від 27.06.2002 р. про прийняття вищезазначеної квартири до комунальної власності міста згідно з Переліком квартир, що передаються до комунальної власності.

Відповідно до Наказу Управління житлового господарства Запорізької міської ради №232 від 08.08.2002 р. вищевказану квартиру було прийнято у повне господарське відання КП «ВРЕЖО №8». Пунктом 1.2 цього наказу передбачено  про необхідність зареєструвати вказану квартиру в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

На звернення КП «ВРЕЖО №8» до реєстратора провести реєстрацію квартири №196 по вул. Рубана, 7 у м. Запоріжжя на підставі рішення №197/3 від 27.06.2002 р., останнім було відмовлено у зв’язку з тим, що вказане рішення не є підставою для погашення реєстрації прав власності за ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» (лист №343/отк від 17.05.2004 р.), що в свою чергу стало підставою для відмови в приватизації мешканцям даної квартири, які звернулися із заявою до КП «ВРЕЖО №8».

З метою формування ліквідаційної маси ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» на запит до ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації отримало лист № 1121 від 10.03.2005 р., яким останній повідомляє позивача, що за ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» зареєстровано об’єкт нерухомості – квартира №196 по вул. Рубана, 7 м. Запоріжжя.

Предметом судового позову було визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки у позивача відсутні оригінали документів, що підтверджують право власності на нерухомий об’єкт.

Рішенням господарського суду від 12.07.2007 р. у справі №17/221-6/262/07 в задоволені позову відмовлено, з чим не погодився  позивач.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 п/п. 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (далі Тимчасове положення), затвердженого Наказом № 7/5 від 07.02.2002 р. в Мін’юсті України 18.02.2002 р. за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації.

Згідно до п.1 п/п. 1.7  Тимчасового положення, реєстр прав власності на нерухоме майно (далі  -  Реєстр прав) є інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права власності, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV і Додатку №1 до п. 2.1 Тимчасового положення встановлено перелік документів, що підтверджують право власності та повинні бути надати державному реєстратору для реєстрації виникнення, існування та припинення прав власності на нерухоме майно.

Як свідчать матеріали справи позивач набув право власності на квартиру №196 по вул. Рубана, 7 у м. Запоріжжя на підставі  договору купівлі – продажу нерухомості №2727.к, зареєстрованого в ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, що також підтверджується листом останнього №1121 від 10.03.2005 р.

Однак, в позовній заяві в позивач вказує про відсутність (втрату) документів, що підтверджують його право власності на нерухоме майно з вимогою підтвердити цей об’єкт нерухомості на підставі ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином,  враховуючи норми вказаної статті відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його.

В даному випадку колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ДПІ у Хортицькому районі не є належним відповідачем по справі, оскільки не має ніякого відношення до спірного майна.

За таких обставин посилання позивача на порушення господарським судом норм процесуального права є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні будь – які докази того, що позивачем заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача на належного.

Враховуючи викладене колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення господарського суду від 12.07.2007 р.

Керуючись ст. 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Головне підприємство теплових мереж» залишити без задоволення, а рішення господарського суду від 12.07.2007 р. по справі № 17/211-6/262/07 – без змін.

Головуючий суддя Хуторной В.М.

судді  Хуторной В.М.

Кричмаржевський В.А.  Мойсеєнко Т. В.