ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"13" листопада 2007 р.
Справа № 11/329/05-нр

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого :                Мацюри П.Ф.

Суддів:                             Андрєєвої Е.І.

Ліпчанської Н.В.

При секретарі:                Юзьковій І.В.

за участю представників сторін:

від позивача:                   Погребняк К.В. за дов. б/н від 24.11.2006р.

від відповідача:              Лемле Н.В. за дов. б/н від 01.08.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Оліяторг"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 31 січня 2007 р.

зі справи № 11/329/05-НР

за позовом  Приватного підприємства "Оліяторг"

до  Приватного підприємства "БАЯ", м. Миколаїв, пр-т Миру, 36

про стягнення 575800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської  області від 31 січня 2007 р. (суддя Дубова Т.М.) позов Приватного підприємства "Оліяторг"   задоволено частково;стягнуто з Приватного підприємства „Бая” на користь Приватного підприємства „Оліяторг”  80 000,00 грн. основного боргу, 72 800,00 грн. неустойки та 30,68 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;  стягнуто з Приватного підприємства „Оліяторг” на користь Приватного підприємства „Бая” суму 47,04 грн. державного мита, мотивуючи не доведеністю  позивачем розміру збитків, понесених ним за контрактом №22/07-05 від 22.07.2005 р., укладеним з ТОВ „Кривоозерський комбікормовий завод” та заходів, прийнятих позивачем до зменшення таких збитків, тому у задоволені вимоги в частині нарахованого не отриманого прибутку в сумі 132 тис. грн. відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 10.04.2007р. апеляційну скаргу Приватного підприємства „Оліяторг” залишено без задоволення, рішення господарського суду від 31.01.2007р. залишено без  змін.

Постановою Вищого господарського суду від 11.07.2007р. було скасовано постанову Одеського  апеляційного господарського суду   від 10.04.2007 по справі 11/329/05-НР та  справу направлено на перегляд до Одеського апеляційного господарського суду для розгляду по суті,  у зв'язку з допущеними порушеннями процесуального законодавства.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2007р. зазначена справа була прийнята та призначена до розгляду.

Дослідивши  доводи апеляційної скарги та відзиву, наявні матеріали справи та обставини на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

22.07.2005р. між ПП „Оліяторг” (покупець) та ПП „БАЯ” (постачальник) укладено контракт №307-КП, відповідно до умов якого постачальник зобов’язаний передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2005р. (товар) у кількості 200 тон, а покупець зобов’язаний прийняти та оплатити товар за ціною 900грн. за тону, загальна вартість товару становила 180000грн.

Згідно з п. 4 контракту кінцевий термін поставки товару обумовлено сторонами до 15.09.2005р.

На виконання п.5 контракту (протягом 3-х банківських днів з моменту отримання покупцем оригіналу підписаного контракту покупець зобов’язаний оплатити вартість товару на умовах 100% передплати) 26.07.2005р. згідно з платіжним дорученням №1076 ПП „Оліяторг” перерахувало на поточний рахунок ПП „БАЯ” 180000грн..

В обумовлений контрактом строк ПП „БАЯ” насіння соняшнику покупцеві не передало, за непоставлений соняшник за контрактом ПП „БАЯ” повернуло ПП „Оліяторг”: 100 000 грн. 21.09.2005р. 45000грн. (платіжне доручення №156), 22.09.2005р. (платіжним дорученням №157) - 5000грн., 23.09.2005р. (платіжним дорученням №166) - 50000грн.

Залишок коштів у розмірі 80000грн. ПП „БАЯ” покупцеві не повернуло та зобов’язання за договором не виконало.

Повідомлень про виникнення обставин які перешкоджали виконанню зобов'язань за контрактом відповідач позивачу не надсилав, у зв'язку з неможливістю виконання зобов'язань питання про розірвання контракту як передбачено п.8 контракту не ставилося.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за контрактом позивачу спричинені збитки у вигляді неодержаних доходів у сумі 132 000 грн., які міг отримати у разі належного виконання зобов'язання, оскільки за контрактом №22/7 укладеного з ТОВ "Кривоозерський комбікормовий завод" не здійснена продажа соняшнику 200т. врожаю 2005р. по ціні 1560 грн. за тону.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб’єкта, який порушив зобов’язання, не звільняє цього суб’єкта від обов’язку виконати зобов’язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов’язання. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання зазначеного товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд першої інстанції цілком вірно дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача 80000 грн. –суми авансового платежу.

Також  колегія суддув не приймає  до уваги твердження скаржника щодо неправомірності нарахування позивачем відносно нього збитків та неустойки, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються наступні господарські санкції: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно господарські санкції ( ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України).

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов’язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов’язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов’язання товарів. відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України сторони зобов’язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов’язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Так, пунктом 8 контракту №307-КП від 22.07.2006р. передбачено, що в разі виникнення форс мажорних обставин (дії нездоланної сили, яка не залежить від волі сторін та перешкоджає виконанню обов’язків за даним контрактом), а саме: війни, воєнних дій, блокади, ембарго, інших міжнародних санкцій, валютних обмежень, інших дій держав, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов’язань, пожеж, повеней, іншого стихійного лиха чи природних явищ, зокрема таких як замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів, сторони звільняються від виконання своїх зобов’язань на час дії зазначених обставин. У разі коли дія зазначених обставин триває більш як за 30 днів, кожна із сторін має право на розірвання контракту і не несе відповідальності за таке розірвання за умови, що вона повідомить про це іншу сторону не пізніш як за 15 днів до розірвання. Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови постачальника від поставки товару, оплаченого до їх виникнення.

Отже, за умовами договору передбачено, що достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є висновок, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до ч. ст. 14 Закону України „Про Торгово-промислові палати України” торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, проте за ч.2 ст. 11 вказаного Закону методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є

обов'язковими для застосування на всій території України, а тому колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не приймає до уваги твердження відповідача щодо доведеності ним факту настання форс-мажорних обставин довідкою Миколаївського обласного центру гідрометеорології від 07.11.2005р. №319, довідкою ПП „БАЯ”, яка погоджена Начальником управління Агропромислового розвитку Жовтневої райдержадміністрації, актом ПП „БАЯ” по виявленню ступеню пошкодження градобоєм посівів соняшнику в ПП „БАЯ” від 09.08.2005р., затвердженим Начальником управління Агропромислового розвитку Жовтневої райдержадміністрації, з тих підстав, що вказані документи не можуть бути в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України прийняті як належні та допустимі докази.

При цьому апеляційний суд критично оцінює акт комісії складеного представником Жовтневої райдержадміністрації за участі представників ПП "Бая2, та відсутності представників ПП "Оліяторг" (а.с. 101), яким встановлені пошкодження приблизно 70-80% та передбачено комісії провести повторне обстеження після повного підсихання рослин для визначення урожайності пошкодженого соняшника.

Питання надзвичайного стану природного характеру розглядалися комісією Жовтневої райдержадміністрації (протокол  №9 від 15.08.2005р. ) яка своїм рішенням запропонувала провести повторне обстеження пошкоджень по мірі дозрівання соняшника. Із пояснень педставників сторін у судовому засіданні встановлено, що повторних обстежень не проводилось.

Пунктом 9.1 контракту сторони передбачили, що за порушення будь-якою стороною умов контракту така сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим збитки, у тому числі неотриманий прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або становлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються також і не одержані управненою стороною доходи, які б вона одержала у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Щодо заявлених позивачем  позовних вимог щодо стягнення з ПП „БАЯ” збитків у вигляді неотриманих позивачем доходів у розмірі 132000грн. колегія суддів  вважає, що господарським судом першої інстанції  не правомірно відмовлено у задоволені їх  позивачу  з наступних підстав.

22.07.2005р. між ПП „Оліяторг” та ТОВ „Кривоозерський комбікормовий завод” укладено контракт №22/7, за умовами якого ПП „Оліяторг” зобов’язалося передати у власність ТОВ „Кривоозерський комбікормовий завод” 200 тонн насіння соняшнику врожаю 2005 року за ціною 1560грн. за тону на загальну суму 312000грн..

Предметом вказаного контракту було насіння соняшника, яке ПП „БАЯ” повинно було передати ПП „Оліяторг” за контрактом №307 –КП від 22.07.2005р., а останній в свою чергу - ТОВ „Кривоозерський комбікормовий завод”, що підтверджується умовами контракту №307-КП від 22.07.2005р. та контракту №22/7 від 22.07.2005р.

У разі виконання свого зобов’язання відповідачем ПП „Оліяторг” могло отримати доход від продажу насіння соняшника у розмірі 132000грн., та саме невиконання ПП „БАЯ” умов контракту №307-КП від 22.07.2005р. не дало змоги позивачу отримати вказаний прибуток.

Також на думку  колегії судів  судом першої інстанції не правомірно  було відмовлено у задоволені  заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача неустойки, за неналежне виконання умов договору.

Досліджені матеріали справи і обставини свідчать проте, що відповідач знехтував умовами контракту та вимогами діючого законодавства. При наявності обставин, які утруднювали виконання контракту не ставив питання про його розірвання, отримавши передплату не прийняв дії щодо закупівлі соняшнику у третіх осіб та передачі позивачу або за домовленності повернути борг та припинити дію договору.

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 9.3 контракту №307-КП від 22.07.2005р. встановлено, що у випадку недопоставки або несвоєчасної поставки товару згідно умов даного контракту постачальник сплачує покупцеві штрафну неустойку у розмірі 0,5% загальної вартості поставленої партії товару за кожен день прострочення.

Враховуючи обставини які склалися при виконанні умов договору внаслідок погодних умов, умови при яких здійснюють господарську діяльність сільгоспвиробники суд приходить до висновку про зменшення розміру неустойки. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відмови в стягненні штрафу передбаченого п.9.5 контракту.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Оліяторг" задовольнити частково.

Рішення  господарського суду Миколаївської  області від 31.01.2007р. у справі  №11/329/05-НР   скасувати,  позов задовольнити частково.

Стягнути з  Приватного підприємства "Бая" (  м. Миколаїв, пр. Мира, 36 р/р 0001 в ФА КБ "Надра" Миколаївське регіональне управління М. Миколаєва, МФО 326803 ) на користь Приватного підприємства "Оліяторг" (м. Київ, вул. П.Радченка, 27  р/р 35474 в КЦП АППБ "Аваль", МФО 322904, ) 80 000 грн.  боргу, 132 000 грн. збитків, 17 053,15 грн. неустойки, 4 290,53 грн. держмита.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у  касаційному порядку.

Головуючий                                                                    П.Ф.Мацюра

Судді:                                                                             Е.І. Андрєєва

Н.В.Ліпчанська