ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ України

2 жовтня 2007 року                                                                          м. Київ

Судова палата у господарських
справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:
Шицького І.Б.

Суддів:              Барбари В.П., Карпечкіна П.Ф., Колесника
П.І.,

Потильчака О.І., Черногуза Ф.Ф., Щотки С.О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 року у справі №
2-235/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного реєстратора при Деснянській
районній державній адміністрації м. Києва, Товариства з обмеженою
відповідальністю “Повітряно-очисні пристрої” про визнання недійсними змін до
установчих документів та скасування державної реєстрації змін до установчих
документів, -

в с т а н о в и л а :

У
липні  2006  року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського
районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, Державного реєстратора при
Деснянській районній державній адміністрації м. Києва, Товариства з обмеженою
відповідальністю “Повітряно-очисні пристрої” в якому просив суд визнати
недійсними та скасувати зміни до статуту ТОВ “Повітряно-очисні пристрої” (далі
- Товариство) у редакції зареєстрованій державним реєстратором Деснянської
районної державної адміністрації м. Києва 30 червня 2006 року.

В обґрунтування позову позивач вказав,
що згоди на вступ ОСОБА_2 до Товариства не надавав, нової редакції статуту із
змінами не підписував, при посвідченні нової редакції статуту Товариства у
приватного нотаріуса присутнім не був, реєструвати зміни до статуту нікого не
уповноважував.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007
року скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2007
року. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 року
скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня
2007 року, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2007
року залишено в силі.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Вищого господарського
суду України від 6 червня 2007 року з
мотивів  неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду України від 26
липня 2007 року порушено касаційне провадження з перегляду постанови Вищого
господарського суду України від 6 червня 2007 року у справі № 2-235/07.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,
дослідивши доводи касаційної скарги, Судова палата вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вищий господарський суд України, скасовуючи постанову апеляційного
господарського суду, погодився з висновком суду першої інстанції, що підставою
до внесення змін до установчих документів ТОВ “Повітряно-очисні пристрої” стало рішення загальних
зборів учасників товариства, прийняте у відповідності до вимог чинного
законодавства та статуту Товариства.

Проте, з такими висновками не можна
погодитись з наступних підстав.

Деснянським районним судом м. Києва встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер  учасник ТОВ “Повітряно-очисні
пристрої”  ОСОБА_3, якому належало 54,5%
статутного фонду Товариства. Спадкоємцями майна померлого за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Апеляційним судом встановлено, що згідно свідоцтва про
право на спадщину  виданого 5 жовтня 2005
року п'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2,
дружина померлого, є спадкоємницею ½ частки ОСОБА_3 На іншу ½  частку майна померлого видано свідоцтво про
право на спадщину  від 5 жовтня 2005 року
дочці померлого - ОСОБА_4.

Протоколом №14 від 4 травня 2006 року затверджено рішення
загальних зборів учасників Товариства про прийняття ОСОБА_2 до складу учасників та яким
вирішено передати їй частку, яка належала ОСОБА_3 вартістю 604 950 грн., що
складає 54,5 % статутного капіталу.

Пунктом 10.9 статуту Товариства у редакції, що діяла на час смерті учасника
ОСОБА_3, встановлено, що при ліквідації юридичної особи або смерті фізичної
особи, учасника Товариства, їх спадкоємці, правонаступники мають першочергове
право на частку у статутному капіталі Товариства при згоді інших учасників. При
відмові спадкоємця, правонаступника від вступу до Товариства або при відмові у
прийняті до складу учасників Товариства, з такими особами проводиться
розрахунок відповідно до п.10.6. (п. 10.10 статуту Товариства).

Одночасно апеляційним судом встановлено, що згоду на
вступ ОСОБА_4 не
надано та відсутнє рішення про виплату належної їй частки 27,25% в зв'язку з
відмовою у прийнятті її до складу учасників Товариства.

Частиною 2 п.5 ст. 147 ЦК України встановлено, що розрахунки із
спадкоємцями учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно
до ст. 148 цього Кодексу.

Пунктом 2 ст. 148 ЦК України передбачено, що учасник, який виходить із
товариства з обмеженою відповідальністю має право одержати вартість частини
майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і
спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у
статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і
законом.

Отже, апеляційний господарський суд, визнавши недійсними зміни до статуту
Товариства, дійшов вірного висновку про те, що при прийнятті рішення загальними зборами учасників товариства, на
підставі якого були внесені зміни до
установчих документів ТОВ
“Повітряно-очисні пристрої”, був недотриманий порядок прийняття нового учасника
(спадкоємця) до товариства.

Враховуючи викладене,
висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції про
те, що рішення загальних зборів учасників товариства, прийняте у відповідності
до вимог чинного законодавства та статуту Товариства є безпідставним і не
ґрунтується на вимогах закону.

Касаційний суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції вказав, що
суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо дотримання сторонами вимог
закону при внесенні змін до п. 9.5 статуту Товариства, оскільки установчий
договір є видом цивільного договору і учасники вільні у закріпленні порядку
прийняття рішень загальними зборами учасників товариства.

Пункт 9.5. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю “Повітряно-очисні
пристрої” у редакції, державна реєстрація якої оскаржується, передбачає, що
збори учасників товариства вважаються дійсними коли на них присутні учасники,
які володіють більш ніж 50% загальної кількості голосів. Рішення вважається
прийнятим, якщо за нього проголосували Учасники, які володіють у сукупності
простою більшістю голосів.

Статтею 145 ЦК України встановлено, що вищим органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори його учасників.

Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх
учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.
(Стаття 98 ЦК України).

Статтею 60 Закону України “Про господарські товариства” встановлено порядок
прийняття рішень загальними зборами учасників
товариства з обмеженою відповідальністю.

Частиною 1 вказаної статті встановлено, що загальні збори
учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні   учасники
(представники  учасників),  що
володіють  у сукупності  більш як 60 відсотками голосів.

Касаційний суд зазначених вимог закону до уваги не
прийняв.

Стаття 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є
затверджений учасниками статут. У статуті вказуються найменування юридичної
особи, її місцезнаходження, адреса, органи управління, їх компетенція, порядок
прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього.

Отже, статут є установчим документом направленим на створення юридичної
особи і не є видом цивільного договору в розумінні ст. 626 ЦК України.

Таким чином, висновок Вищого господарського суду про дотримання сторонами
вимог закону при внесенні змін до п. 9.5 статуту Товариства  є необґрунтований і суперечить вимогам
закону.

Враховуючи викладене, постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 року підлягає скасуванню, а постанова Київського апеляційного
господарського суду від 17 квітня 2007 року залишенню в силі.

Виходячи з положень статей 6,8 Конституції України, Судова палата у
господарських справах Верховного суду України не вважає за необхідне направляти
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки це суперечило б
положенням статті 125 Конституції України, статей 2,39 Закону України “Про
судоустрій України” щодо визначення статусу Верховного Суду України та його
завдання забезпечити законність у здійсненні правосуддя, і викликало б
конституційно недопустиму необхідність скасування законного рішення суду
апеляційної інстанції. У зв'язку з цим наведений у статті               11118 ГПК України
перелік наслідків розгляду касаційної скарги на постанову Вищого господарського
суду України не є процесуальною перешкодою для прийняття Судовою палатою у
господарських справах Верховного суду України зазначеного рішення.

Керуючись ст. ст. 11117 -
11120 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у
господарських справах, -

п о с т а н о в и л а  :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Вищого
господарського суду України від 6 червня 2007 року у справі № 2-235/07, а постанову Київського апеляційного господарського суду від
17 квітня 2007 року залишити в силі.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               І.Б. Шицький

Судді
В.П. Барбара

П.Ф. Карпечкін

П. І. Колесник

О. І. Потильчак

Ф.Ф. Черногуз

С.О. Щотка

Правова
позиція (справа № 3-2736к07)

Відповідно до ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є
затверджений учасниками статут. У статуті вказуються найменування юридичної
особи, її місцезнаходження, адреса, органи управління, їх компетенція, порядок
прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього.

Статут є установчим документом направленим на створення
юридичної особи і не є видом цивільного договору в розумінні ст. 626 ЦК
України.