ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05.11.07                                                                                           Справа№ 28/246А

17 год 15 хв

За позовом: Львівського міського комунального підприємства „Львівводоканал”, м. Львів

до відповідача: Державної податкової інспекції у  м. Львові, м. Львів

про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ  у м. Львові від 12.12.2003 року № /0/22043

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Оприск Л.Є. - адвокат

Від відповідача: Гейшев О.О. -  старший державний податковий інспектор; Паук О.Я. - головний державний податковий ревізор-інспектор

Від прокуратури: не з”явився

Позов заявлено Львівським міським комунальним підприємством „Львівводоканал” до Державної податкової інспекції у м. Львові про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ  у м. Львові від 12.12.2003 року №/0/22043.

Листом від 04.09.2007 року № 1168(вх.№ 18738 від 04.09.2007 року) прокуратура м.Львова повідомила суд про вступ у справу в інтересах держави в особі ДПІ у м.Львові.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, позивач просить позов задоволити, скасувати податкове повідомлення –рішення ДПІ  у м. Львові від 12.12.2003 року №/0/22043, яким до ЛМКП „Львівводоканал” застосовано штраф в сумі 10085527,71 грн на підставі п.п. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за само стійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі та потребують обов'язкової по передньої згоди податкового органу на відчуження. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем пропущено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачені ст.250 Господарського кодексу України. Також в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005/справа № 1-9/2005 про податкову заставу/ визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", зокрема, підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу. На думку Конституційного суду України, розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмі рності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпоряджатися активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов"язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу. Таким чином, вважає позивач, письмовому узгодженню з податковим органом підлягають лише опера ції з відчуження активів при умові, що вартість цих активів рівна чи менша суми податкового боргу. Однак, станом на дати здіснення господарських операцій, описаних в Акті перевірки, розмір податкового боргу позивача був набагато меншим, аніж  вартість активів позивача. Окрім цього, позивач із посиланням на п.п.8.6.1 п.8.6.ст.8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зазначає, що описані в Акті перевірки господарські операції, штрафну санкцію за здійснення яких застосовано відповідачем, передбачали розпорядження майном, що використовується у підприємницькій діяльності позивача, відповідно розпорядження ним є вільне і не потребує погодження з відповідачем.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначає, що ЛМКП „Львівводоканал” здійснювало відчуження активів без попередньої згоди податкового органу, чим порушило п.п.8.6.1 «а)»п.8.6. ст.8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", так як здійснювало відчуження активів шляхом погашення векселів емітованих ЛМКП „Львівводоканал” та шляхом зарахування в рахунок виконаних робіт і отриманих матеріалів, тобто без надходження коштів на розрахункові рахунки підприємства. При цьому у позивача був наявний податковий борг, і його активи перебували в податковій заставі. З 01.10.2001 року(дати набрання чинності статтею 8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами") платник податків, активи якого перебувають в податковій заставі, здійснює вільне розпорядження своїм майном, майновими та немайновими правами, що використовуються у його підприємницькій діяльності(інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готовою продукцією, товарами і товарними запасами, роботами та послугами за умови проведення розрахунків за таке майно в грошовій формі. Інакше кажучи, вважає відповідач, якщо платник податків, майно якого перебуває в податковій заставі, здійснює відчуження такого  майна не за кошти, а за бартером або не за звичайними цінами, він повинен обов’язково узгодити такі операції з податковим органом. Відповідальність за порушення умов відчуження заставленого майна починаючи з 01.04.2001 року у сфері оподаткування регулюється ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", підпунком 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 якого визначено, що у разі, коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі,  відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов’язковим згідно з цим Законом, платник податків додатково сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за звичайними цінами. Також відповідач заперечує проти посилання позивача на  пропущення строків, встановлених ст.250 Господарського кодексу України, оскільки на думку відповідача застосування зазначеної штрафної санкції не є предметом правового регулювання Господарського кодексу України.

Прокуратура м. Львова  прокурора в судове засідання не направила. В попередньому судовому засіданні, яке відбулося 04.09.2007 року і в якому приймав участь прокурор, прокурор проти позову заперечував з тих же підстав що й відповідач. Таким чином, враховуючи що прокурор висловив свою правову позицію по суті спору, суд розглядає справу на підставі ст.128 КАС України за відсутності прокурора.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (податкове повідомлення-рішення, акт перевірки, розрахунок штрафних санкцій по акту перевірки, довідку про суми податкового боргу ЛМКП „Львівводоканал” в період з 25.10.2001 року по 31.12.2002 року, довідку про наявність необоротних активів по ЛМКП „Львівводоканал” за період з 01.01.2001 року по 01.01.2004 року, баланси ЛМКП „Львівводоканал” за 2001-2003 роки та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

За усним клопотанням відповідача судом здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

05.11.2007 року проголошено вступну і резолютивну частину постанови, повний текст постанови складено 12.11.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у м.Львові було прийнято податкове повідомлення –рішення від 12.12.2003 року №/0/22043, яким на підставі п.п. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", за само стійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі та потребують обов'язкової по передньої згоди податкового органу на відчуження, ЛМКП „Львівводоканал” зобов’язано сплатити штраф у розмірі суми відчуження визначеної за звичайними цінами, що становить 10085527,71 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі Акту від 10 грудня 2003 року № 8/24-1/03348471 «Про результати проведення позапланової перевірки  ЛМКП „Львівводоканал” з питань дотримання вимог статті 8 Закону України від 21.12.00. № 2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" при відчуженні активів за період з 01.10.2001 року по 30.06.2003 року»(далі-Акт перевірки).

Підпунктом 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 -III від 21.12.2000 року передбачено, що у разі, коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі,  відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов’язковим згідно з цим Законом, платник податків додатково сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за звичайними цінами.

Згідно підпункту «а» підпункту 8.6.1 пункту 8.6 ст.8 цього Закону, платник   податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює  вільне  розпорядження  ними,  за винятком  операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом:  купівлі чи продажу,  інших  видів відчуження або оренди(лізингу)  нерухомого  та  рухомого  майна, майнових чи немайнових прав, за винятком  майна,  майнових  та  немайнових  прав,  що використовується  у  підприємницькій  діяльності платника податків (інших    видах   діяльності,   які   за   умовами   оподаткування прирівнюються  до  підприємницької),  а  саме  готової  продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими  за звичайні.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступних обставин та таких міркувань.

Як вбачається із змісту Акту перевірки, розрахунок штрафних санкцій по акту перевірки,  позивач (ЛМКП „Львівводоканал”) здійснив ряд господарських операцій із своїми контрагентами. Відповідно до договору на поставку продукції від 25.10.2001 року ЛМКП „Львівводоканал” 31.10.2001 року відпустив товар на суму 3573124,85 грн, за який ЗАТ «Ріна»розрахувалася з ЛМКП „Львівводоканал” простим векселем, емітованим ЛМКП „Львівводоканал” від 31.10.2001 року, акт прийому передачі векселів від 12.11.2001 року.  Відповідно до договору на поставку продукції від 26.10.2001 року ЛМКП „Львівводоканал” 27.12.2001 року відпустив товар на суму 5776611,60 грн, за який ЗАТ «Ріна»розрахувалася з  ЛМКП „Львівводоканал” простим векселем, емітованим ЛМКП „Львівводоканал” від 27.12.2001 року, акт прийому передачі векселів від 28.12.2001 року. Також ЛМКП „Львівводоканал” протягом 2002 року відпустило товар ДП «Оргтехбуд»на суму 284856 грн, Шляховому ремонтно-будівельному управлінню № 1 на суму 30067,9 грн, ПП «Обрій»на суму 27499,9 грн, МПП фірмі «Кріп»на суму 71969,5 грн, ЛКП ЛШЕД Личаківського р-ну на суму 29903 грн, 11627,7 грн, 24636,49 грн та 9987,8 грн, ДКП «Сервісбуд»на суму 12210,5 грн, ТзОВ «Захід-Львів»на суму 58554,3 грн, ВАТ «Львівшляхрембуд»на суму 21569,2 грн, ПП «Галичина-Стиль»на суму 93679,3 грн, ТзОВ КТБ «Перун»на суму 33264 грн, ТзОВ «МВМ-ОКО»на суму 20348,4 грн, відпуск товару було здійснено в рахунок погашення заборгованості за отримані товари та виконані роботи. Також було передано основні засоби на суму 5617,25 грн. В період здійснення цих операцій все майно та майнові права ЛМКП „Львівводоканал” перебувало в податковій заставі у зв’язку із наявністю податкової заборгованості.

Як вбачається із розрахунку штрафних санкцій по акту перевірки та Акту перевірки, при здійсненні вказаних операцій податковий орган вбачає порушення позивачем п.п.8.6.1 «а)»п.8.6.статті 8 Закону України „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 -III від 21.12.2000 року, у вигляді відчуження продукції, товарів не за кошти, без попереднього узгодження з податковим органом.

Суд погоджується із твердженням позивача про те, ЛМКП „Львівводоканал” здійснював операції з відчуження майна, що використовується у підприємницькій діяльності платника податку(товари і товарні запаси), а отже позивач мав право вільно розпоряджатися активами без погодження з податковим органом. Під час проведення перевірки податковий орган неправильно визначив природу вищезазначених господарських операцій. Описані господарські операції не є бартером, залік як такий не може вважатися у даному випадку бартерною операцією. Згідно з ч.1 ст.217 ЦК УРСР(що був чинним на час здійснення описаних господарських операцій) зобов’язання припиняються зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. В даному випадку мало місце зарахування зустрічних однорідних грошових вимог. Бартер-же за своєю правовою природою є договором міни(ст.241 ЦК УРСР, чинного на час здійснення описаних господарських операцій), за яким між сторонами проводиться обмін одного майна на інше майно.

Так(по операціях із ЗАТ «Ріна»)  ЛМКП „Львівводоканал” поставив товар, внаслідок чого у одержувача товару виник обов’язок оплатити кошти ЛМКП „Львівводоканал”. Потім у ЛМКП „Львівводоканал” виник обов’язок оплатити кошти ЗАТ «Ріна»за векселями, емітованими ЛМКП „Львівводоканал”(так як відповідно до статті 21 чинного в період здійснення описаних операцій Закону України «Про цінні папери і фондову біржу»від 18.06.1991 року № 1201-XII, вексель –це цінний  папір,  який  засвідчує  безумовне  грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю)). У зв’язку із виникненням зустрічних однорідних грошових вимог про сплату коштів, ці вимоги були зараховані сторонами, тобто відбувся залік зустрічних однорідних грошових вимог про сплату коштів. Наведеним спростовується твердження податкового органу про те, що відбулося відчуження позивачем майна не за кошти, оскільки не мав місце обмін одного майна на інше, а мало місце виникнення зустрічних однорідних грошових вимог про сплату коштів,

та їх наступне зарахування сторонами.

Вищенаведене в рівній мірі стосується і решти операцій, здійснених протягом 2002 року між ЛМКП „Львівводоканал” та ДП «Оргтехбуд», ШРБУ № 1, ПП «Обрій», МПП фірмою «Кріп», ЛКП ЛШЕД Личаківського р-ну,  ДКП «Сервісбуд», ТзОВ «Захід-Львів», ВАТ «Львівшляхрембуд», ПП «Галичина-Стиль», ТзОВ КТБ «Перун»та ТзОВ «МВМ-ОКО». Так, зазначені підприємства поставили ЛМКП „Львівводоканал” товари(виконали роботи), внаслідок чого у ЛМКП „Львівводоканал” виникло грошове зобов’язання по сплаті коштів зазначеним підприємствам. Потім ЛМКП „Львівводоканал” поставив зазначеним підприємствам товар, внаслідок чого у цих підприємств виникло грошове зобов’язання по сплаті коштів  ЛМКП „Львівводоканал”. У зв’язку із виникненням зустрічних однорідних грошових вимог про сплату коштів, ці вимоги були зараховані сторонами, тобто відбувся залік зустрічних однорідних грошових вимог про сплату коштів. Наведеним спростовується твердження податкового органу про те, що відбулося відчуження позивачем майна не за кошти, оскільки не мав місце обмін одного майна на інше, а мало місце виникнення зустрічних однорідних грошових вимог про сплату коштів, та їх наступне зарахування сторонами.

Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для твердження про те, що зазначені вище операції підлягали обов’язковому попередньому узгодженню з податковим органом          , наслідком чого є відсутність підстав для застосування до позивача штрафу, передбаченого підпунктом 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 -III від 21.12.2000 року.

Не може суд залишити поза увагою і посилання позивача на Рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005/справа № 1-9/2005 про податкову заставу/. Цим Рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", зокрема, підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу.

В пункті 4.3 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005 зазначено, що на думку Конституційного суду України, розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмі рності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпоряджатися активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов"язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу.

Пленум Верховного Суду України в п.2 Постанови від 01.11.1996 року № 9 „Про засто сування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначив, що  «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нор мативно-правового   акта   з   точки   зору  його відповідності   Конституції  і   в  усіх  необхідних     випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.  Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй».

Таким чином, відповідно до закріпленого у ст.8 Консти туції України принципу верховенства права, названий підпункт 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" суперечив Конституції з дня його прийняття (в тому числі і у перевірений період), і втрата чинності зазначеним підпунктом з дня ухвалення Конституційним судом України Рішення від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005 не звільняє суди від обов’язку оцінювати зміст цього підпункту з точки зору його відповідності Конституції до цієї дати. На думку суду, втрата чинності названим підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону з дня ухвалення Рішення Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005, не свідчить про те, що цей підпункт відповідав Конституції в період з  01.10.2001 року (дати набрання чинності статтею 8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами") до 24.03.2005 року(дата ухвалення Рішення Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005), а зміст самого Рішення Конституційного суду прямо вказує на невідповідність цього підпункту Конституції України.

Вищенаведене підтверджується і обов’язком адміністративного суду у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень перевіряти, чи прийняті вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи  і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія)(пункт 8 частини 3 ст.2 КАС України).

Також слід відзначити, що пунктом 5 частини 2 ст.245 КАС України законодавець закріпив правило, згідно якого підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлення Конституційним судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Наведене ще раз вказує на те, що встановлення Конституційним судом України неконституційності підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" має правове значення для кваліфікації правовідносин, які існували до прийняття Рішення Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005.

Таким чином, письмовому узгодженню з податковим органом підлягають лише опера ції з відчуження активів при умові, що вартість цих активів рівна сумі податкового боргу чи менша від суми податкового боргу. Розпорядження іншими активами(у разі, якщо у платника залишаються в наявності активи вартістю, достатньою для погашення суми податкового боргу), не є порушення встановлених законом правил податкової застави з огляду на те, що на ці активи податкова застава не поширюється.

Як вбачається із матеріалів справи (Довідки ДПІ у м.Львові про суми податкового боргу ЛМКП „Львівводоканал” станом на дати, коли здійснювалося відчуження активів, долученої відповідачем із письмовим клопотанням від 27.09.2007 року,вх.№ 20681 від 27.09.2007 року, на виконання вимог ухвали суду від 04.09.2007 року), сума податкового боргу ЛМКП „Львівводоканал” станом на 25.10.2001 року становила 1 491 471,83 грн, а станом на кінець 2002 року ця сума зросла до 8 104 092,94 грн. В той-же час (як вбачається із Довідки ЛМКП „Львівводоканал” від 31.10.2007 року № 12-6598, балансів ЛМКП „Львівводоканал” за 2001-2003 роки, долучених позивачем до матеріалів справи із письмовим клопотанням, вх.№ 23880 від 05.11.2007 року), вартість необоротних активів(в тому числі основних засобів) ЛМКП „Львівводоканал” становила: на 01.10.2001 року- 1 067 036 600 грн, на 01.01.2002 року- 1 058 643 700 грн, на 01.01.2003 року- 1 013 280 800 грн. Таким чином, вартість активів ЛМКП „Львівводоканал” в період відчуження майна, описаного в акті перевірки, в десятки разів перевищувала суму податкового боргу ЛМКП „Львівводоканал” в цей період. З наведеного вбачається, що відчуження майна, про яке йдеться в акті перевірки, здійснено із суми активів, що перевищує розмір податкового боргу.   Докази здійснення опису активів, що перебувають в податковій заставі, саме на зазна чене майно, яке відчужувалося позивачем, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні відповідні посилання на це в акті перевір ки.

Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для твердження про те, що зазначені вище операції підлягали обов’язковому попередньому узгодженню з податковим органом          , наслідком чого є відсутність підстав для застосування до позивача штрафу, передбаченого підпунктом 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 -III від 21.12.2000 року.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що відповідачем при прийнятті спірного податкового повідомлення - рішенння було пропущено строк застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.250 Господарського кодексу України, є помилковим, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято 12.12.2003 року, коли ще не набрав чинності Господарський кодекс України, і було відсутнє в законодавстві визначення поняття адміністративно-господарських санкцій, порядку та строків їх застосування.

Не заслуговує на увагу суду твердження відповідача(неведене в письмовому клопотанні від 23.10.2007 року, вх.№ 23022 від 25.10.2007 року) про пропуск позивачем трьохрічного терміну позовної давності при зверненні з даним позовом, встановленого ст.257 Цивільного кодексу України, оскільки зазначені положення ЦК України стосуються терміну захисту порушеного цивільного права. Не можуть бути кваліфіковані як позовна давність строки звернення до суду з позовами, що випливають з адміністративних правовідносин. Закон України „Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 -III від 21.12.2000 року не містить визначення строку позовної давності на оскарження податкового повідомлення-рішення.

Виходячи із усього вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що оскар жуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону та порушує законні права та інтереси позивача, що дає суду підстави для його скасування. Тому позовна вимоги є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Судові витрати у вигляді 3 грн 40 коп судового збору присуджуються з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,87,94,98,158,160,162,163,167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити повністю.

2.          Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ  у м. Львові від 12.12.2003 року № /0/22043.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Львівського міського комунального підприємства „Львівводоканал” (79017, м.Львів, вул.Зелена,64, ідентифікаційний код 03348471) 3 грн 40 коп - судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.