ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е
М  У К Р А Ї Н И

"01" листопада 2007 р.
Справа №  02/4994а

м.
Черкаси, 10 год. 03 хв.

Господарський суд Черкаської області
в складі: головуючого судді Пащенко А.Д.,

із секретарем судового засідання
Давиденко В.Г., за участю представників сторін: позивача: Пасічник А.А. -за
довіреністю, відповідача: ОСОБА_1. -підприємець особисто,  розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м. Черкаси  справу

за позовом
Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до  фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1

про стягнення  2 358 грн. 15 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення з
відповідача 2 358 грн. 15 коп., в тому числі
2 238 грн. 89 коп. адміністративно-господарських санкцій за незайняте
інвалідом у відповідача в 2006 році 1 робоче
місце,  з мотивів порушення
відповідачем вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", та         119 грн. 26 коп. пені за несвоєчасну
сплату зазначених санкцій.

Представник позивача  у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила  позов задовольнити та прийняти рішення у
даному судовому засіданні.

Відповідач не подав суду письмовий відзив на позов, у судовому
засіданні  заперечив проти позову з
мотивів неможливості працевлаштування інваліда, оскільки відповідач займається
виготовленням меблів, всі наймані працівники працюють у важких умовах, у яких
інвалід фізично не зможе працювати, пояснив,
що звіти форми № 3-ПН до центру зайнятості не подавав.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності, заслухавши пояснення та доводи представника позивача та
відповідача,  суд  встановив
наступне.

Згідно статті 19 Закону
України  "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (далі
-  Закон) для підприємств,
установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі -
підприємства) у 2006 році встановлювався норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності  штатних працівників
облікового складу за рік,  а якщо
працювало від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 20 Закону
підприємства, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням
Фонду  соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві  за
кожне робоче місце,  призначене для працевлаштування
інвалідів і не зайняте інвалідом.  Для
підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
осіб,  розмір
адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

В частині 4 статті 20 Закону
вказано,  що адміністративно-господарські
санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами,
організаціями  самостійно в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу,
встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до
правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених
цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського
кодексу України.

Таким чином, у разі невиконання
підприємцем у 2006 році встановленого Законом нормативу,  він
зобов'язаний був сплатити адміністративно-господарські  санкції
не пізніше 15 квітня 2007 року.

Як вбачається із звіту відповідача
про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік та не заперечується
відповідачем, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового
складу в 2006 році у відповідача складала 9 осіб, отже, для відповідача
норматив на 2006 рік складав 1 робоче місце для працевлаштування
інвалідів.  Також із Звіту  відповідача вбачається та ним
визнається,  що у 2006 році інваліди у
відповідача не працювали.

Згідно статті 18 Закону  підприємства зобов'язані  виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів,  надавати
державній службі зайнятості інформацію, необхідну  для організації працевлаштування
інвалідів,  звітувати Фонду
соціального  захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності
учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті  встановлено, зокрема,  що учасник
господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи  порушення
правил здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх залежних  від
нього заходів  для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідач не довів, що він вжив
всіх можливих заходів для виконання вимоги Закону. Закон не ставить сплату
адміністративно-господарських  санкцій у
залежність від наявності  можливості
створення робочого місця для інвалідів та можливості виконання ними
роботи.

Оскільки відповідач не створив у
2006 році одне робоче місце для працевлаштування інвалідів, не надавав
державній службі зайнятості звіти встановленої форми № 3-ПН про наявність
вакансій для працевлаштування інвалідів,
тому  суд  вважає правомірною вимогу позивача про
стягнення із відповідача
адміністративно-господарських санкцій відповідно до статті 20 Закону за
одне нестворене робоче місце для працевлаштування інвалідів.

Виходячи із даних Звіту відповідача
про зайнятість інвалідів за 2006 рік, середня річна заробітна плата в 2006
році  у відповідача склала 4 477 грн. 80
коп. Таким чином,  виходячи із припису
статті 20 Закону, відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські
санкції в сумі  2 238 грн. 89 коп.

У зв'язку з невиконанням
відповідачем вимог Закону, на підставі статті 20 Закону  із відповідача належить до стягнення пеня в
сумі  119 грн. 26 коп. за порушення
термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, виходячи із встановленої
судом  до сплати суми
адміністративно-господарської санкції.
Вимога у адміністративному позові про стягнення із відповідача пені за
прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій є законною і обгрунтованою,
вона  ґрунтується на вимозі закону, не
спростована відповідачем. З огляду на викладене, з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача пеня в сумі
119 грн. 26 коп. за період з 16.04.2007 року по 10.10.2007 року.

На підставі ст. 94 КАС України з
відповідача підлягають стягненню 23 грн. 58 коп. судового збору до Державного
бюджету.

Виходячи з викладеного,  керуючись
ст.ст.  94, 160 -163 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути із фізичної особи -
підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,  ідентифікаційний код НОМЕР_1):

а) на користь Черкаського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів (18000, м. Черкаси,  проспект Хіміків, 50)  адміністративно-господарські санкції в
сумі  2 238 грн. 89 коп., 119 грн. 26
коп. пені;

б) в доход Державного бюджету
України для зарахування на реєстраційний рахунок відділення державного
казначейства у м. Черкаси № 0002, банк - Управління державного
казначейства в Черкаській області, МФО 854018, код 22809222, код бюджетної
класифікації 22090200, символ звітності банку 095, через державну податкову
інспекцію -23 грн. 58 коп. судового збору.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до
Київського  апеляційного
адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом 10
днів з дня  проголошення постанови, апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
А.Д. Пащенко