ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.09.07 р.                                                                               Справа № 45/187

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., суддів Ломовцевої Н.В. та Волошинової Л.В., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційний центр „Благобуд” (представник до судового засідання не з’явився), до товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво „Альтком” (представник Хаджинова Т.І., довіреність 13/03-06 від 13.03.07 року), про відшкодування завданих невиконанням господарського зобов’язання прямих збитків у розмірі 82’832,81 грн. та упущеної вигоди 58’516,44 грн., –

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційний центр „Благобуд” (далі – Продавець) звернулося до суду з позовом про стягнення суми боргу, трьох процентів річних та інфляційних, а також про відшкодування завданих невиконанням господарського зобов’язання прямих збитків у розмірі 82’832,81 грн. та упущеної вигоди 58’516,44 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво „Альтком” (далі – Покупець). Позовні вимоги Продавця ґрунтувалися на неналежному виконанні та простроченні Покупцем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки позивачем бітуму дорожнього 60/90 (далі – Товар) за договором купівлі-продажу № 7/07 від 05.07.05 року (далі – Договір).

Рішення господарського суду Донецької області від 07.09.06 року у справі № 45/187 постановою Вищого господарського суду України від 15.03.07 року у справі № 45/187 було скасоване в частині відмови у стягненні прямих збитків у розмірі 82’832,81 грн. та упущеної вигоди 58’516,44 грн. зі спрямуванням справи в цій частині на новий розгляд, натомість в решті висновків суду першої інстанції (щодо стягнення боргу, інфляційних та трьох процентів річних) – рішення залишене без змін.

Представник позивача при новому розгляді справи підтримав позовні вимоги щодо відшкодування прямих збитків у розмірі 82’832,81 грн. та упущеної вигоди 58’516,44 грн. та зазначив, що невиконання умов Договору з боку Покупця потягло за собою пред’явлення до Продавця майнових претензій з боку товариства з обмеженою відповідальністю „Союзінтертрейд” (далі – Фірма) за договором № 47-09/05 від 22.09.05 року в сумі 16’879,36 грн., з боку приватного підприємця Кірпач Вікторії Іванівни (далі – Підприємець) за договором доручення № 01/7 від 01.07.05 року, а також втратою Продавцем грошових коштів у вигляді упущеної вигоди за період з 01.01.06 року до 01.07.06 року в сумі 58’516,44 грн.

Представник відповідача зазначив, що відсутній причинно-наслідковий зв’язок між діями Покупця та завданням позивачу збитків, безпідставно нарахована та сплачена Продавцем пеня на користь Підприємця у розмірі 56’951,67 грн., наразі господарська діяльність Продавця є такою, що здійснюється на власний ризик і часткове невиконання відповідачем грошового зобов’язання не стало безпосередньою причиною понесення Продавцем зазначеного збитку. Окрім того, відповідач вважає недоведеними доказово вимоги про стягнення упущеної вигоди.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Продавця стосовно стягнення упущеної вигоди та завданих збитків не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Оцінивши зміст Договору (т.1 а.с.8-12), з якого виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин (не зважаючи на назву, вказану сторонами) за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Таким чином, в силу статті 712 ЦК України, статті 265 ГК України та розділів 1-3 Договору, Продавець зобов’язався передати у власність Покупця Товар на умовах поставки FCA, а Покупець зобов’язався прийняти продукцію та сплатити Продавцю за нього безготівкові грошові кошти після факту поставки не пізніше 3 банківських днів з моменту підписання сторонами акту звірення розрахунків. У відповідності до умов free carrier (FCA) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року Продавець здійснює поставку товару, шляхом передання призначеному Покупцем перевізнику у названому місці.

Надання Продавцем Покупцеві Товару вартістю 2’696’161 грн. у період з 11.07.05 року до 22.12.05 року підтверджується 16-ма видатковими накладними, які є наявними в матеріалах справи, та актами приймання-передачі Товару (т.1 а.с.13-33). Докази незгоди відповідача з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань по Договору – суду не надавалися.

Зазначені вище факти встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 07.09.06 року у справі № 45/187 в частині, що набрала законної сили, тому вказані факти не підлягають повторному доведенню в силу статі 35 ГПК України.

01.07.05 року між Підприємцем та Продавцем укладено договір доручення № 01/7 (т.1 а.с.66-70), згідно якого Продавець приймає доручення придбати Товар для поставки Покупцю, для чого отримує у Підприємця грошові кошти у розмірі 500’000 грн.

31.05.06 року Підприємець висунув Продавцю претензію № 15 (т.1 а.с.71-72), за змістом якої Продавець, як особа, що порушила умови грошового зобов’язання за договором доручення № 01/7 від 01.07.05 року у період з 01.01.06 року до 31.05.06 року, має сплатити Фірми пеню у розмірі 56’951,67 грн. та три проценти річних 9’001,78 грн., усього штрафних санкцій 65’953,45 грн.

Продавець погодився з вимогами претензії Підприємця № 15 від 31.05.06 року, про що свідчить платіжне доручення № 34 від 31.07.06 року (т.2 а.с.71), згідно якого позивач сплатив Підприємцю всю заявлену претензійну суму 65’951,67 грн. При цьому, суд вважає, що пеня, нарахована Підприємцем в розмірі 56’951,67 грн., є нарахованою та сплаченою Продавцем безпідставно, оскільки умови договору доручення № 01/7 від 01.07.05 року (зокрема, пункт 5.1 цього Договору) передбачають нарахування не пені, а штрафу за невиконання грошового зобов’язання. Договір доручення № 01/7 від 01.07.05 року взагалі не містить жодних посилань на можливість застосування неустойки у вигляді пені, таким чином, Підприємець та Продавець не дотрималися вимог передбаченої статтею 547 ЦК України обов’язкової письмової форми для такого виду забезпечення зобов’язань, як пеня. Недотримання письмової форми для неустойки у вигляді пені тягне за собою нікчемність такого правочину за законом, через що пеня у розмірі 56’951,67 взагалі не могла бути застосована до Продавця.

22.09.05 року між Фірмою та Продавцем укладено договір № 47-09/05 (т.1 а.с.51-54), згідно якого Продавець придбаває у Фірми нафтопродукти.

10.05.06 року Фірма висунула Продавцю претензію № 70 (т.1 а.с.62-63), за змістом якої Продавець, як особа, що порушила умови грошового зобов’язання за договором № 47-09/05 від 22.09.05 року у період з 12.12.05 року до 11.04.06 року, має сплатити Фірми пеню у розмірі 14’577,64 грн. та три проценти річних 2’301,72 грн., усього штрафних санкцій 16’879,36 грн.

Продавець погодився з вимогами претензії Фірми № 70 від 10.05.06 року, про що свідчить платіжне доручення № 35 від 31.07.06 року (т.2 а.с.72), згідно якого позивач сплатив Фірмі всю заявлену претензійну суму 16’879,36 грн.

Оцінивши в сукупності надані в обґрунтування позовних вимог матеріали, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення прямих збитків в сумі 82’832,81 грн., сплачених Продавцем у якості погашення штрафних санкцій за договорами № 01/7 від 01.07.05 року та № 47-09/05 від 22.09.05 року, задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 623 ЦК України  та статті 224 ГК України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

У відповідності зі статтею 225 ГК України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною,  яка зазнала збитків, а також неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Крім того, необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

ь          протиправність поведінки особи;

ь          збитки, як результат протиправної поведінки;

ь          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

ь          вина особи, що заподіяла збитки.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов’язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

За висновком суду, на момент сплати Продавцем штрафних санкцій у розмірі 82’832,81 грн. (31.07.06 року) ще не настав момент виникнення права грошової вимоги за Договором, тому дії відповідача Покупця щодо невиконання в цей час грошового зобов’язання не могли бути протиправними, до того ж, є відсутньою вина Покупця у невиконанні цього грошового зобов’язання.

Зокрема, згідно частини 1 статті 530 ЦК України та пункту 3.4 Договору, сторони зобов’язані здійснити необхідні розрахунки у вигляді перерахування коштів протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту звірення розрахунків за Договором. Оскільки суду надано лише два акти звірення розрахунків за Договором – від 26.07.06 року, згідно якого Покупець має борг 360’088,65 грн. та від 30.08.06 року, згідно якого сторони не мають заборгованостей за Договором, суд доходить однозначного висновку про те, що грошове зобов’язання Покупця на суму 360’088,65 грн. за Договором виникло лише 01.08.06 року, причому до 30.08.06 року це зобов’язання було повністю погашене. Питання моменту виникнення права грошової вимоги за Договором в рішенні господарського суду Донецької області від 07.09.06 року у справі № 45/187 (в його чинній частині) – не досліджувалося та не встановлювалося.

Такими чином, вина Покупця у невиконанні грошового зобов’язання перед Продавцем, через що останній поніс 31.07.05 року додаткові витрати у вигляді оплати Фірмі та Підприємцю штрафних санкцій в сумі 82’832,81 грн., - є відсутньою, оскільки грошове зобов’язання Покупця за Договором виникло істотно пізніше, ніж грошові зобов’язання Продавця за договорами № 01/7 від 01.07.05 року та № 47-09/05 від 22.09.05 року. Окрім того, суд вважає, що причиною завдання збитків Продавцю є не порушення Покупцем умов Договору, а саме порушення Продавцем умов договорів № 01/7 від 01.07.05 року та № 47-09/05 від 22.09.05 року, грошове зобов’язання за якими виникло раніше, ніж зобов’язання Покупця за Договором.

Окрім того, суд вважає відсутнім причинно-наслідковий зв’язок між втратою позивачем 82’832,81 грн. та діями Покупця, оскільки за матеріалами справи немає доказів того, що єдиною метою створення та господарської діяльності Продавця є комерційне посередництво між Покупцем з одного боку та Фірмою та Підприємцем з іншого боку, натомість згідно статті 42 ГК України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, Продавець не довів суду того, що не мав належної цивільної правоздатності щодо відшукування та отримання грошових коштів для виконання зобов’язань за договорами № 01/7 від 01.07.05 року та № 47-09/05 від 22.09.05 року з інших не заборонених законом джерел, окрім оплати за Товар за Договором, що додатково підтверджує відсутність причинно-наслідкового зв’язку між діями Покупця та завданими Продавцю збитками.

Позовні вимоги щодо стягнення упущеної вигоди за період з 01.01.06 року до 01.07.06 року в сумі 58’516,44 грн. також не можуть бути задоволені через відсутність вини відповідача у завданні цього збитку, відсутності порушення грошового зобов’язання Покупцем станом на період нарахування упущеної вигоди, а також через відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв’язку між діями Покупця та упущеною вигодою.

Зокрема, упущена вигода в сумі 58’516,44 грн. обрахована позивачем з середніх показників господарської діяльності з Покупцем за період з липня по грудень 2005 року (т.2 а.с.70). Наразі, результати господарської діяльності виходячи зі змісту статті 42 ГК України є змінним та нестабільним показником, які не можуть братися для розрахунку прибутків у майбутньому, оскільки на результати господарської діяльності впливає низка неконтрольованих факторів (зміна кон’юнктури ринку, коливання валютного курсу, зміна чинного законодавства тощо), які об’єктивно не можна планувати наперед.

До того ж, господарські правовідносини між Покупцем та Продавцем у період з 01.01.06 року до 01.07.06 року – не здійснювалися взагалі, тому позивач помилково вважає, що від цієї відсутньої господарської діяльності він зміг би отримати прибуток у розмірі 58’516,44 грн.

Таким чином, позовні вимоги Продавця про відшкодування завданих невиконанням господарського зобов’язання прямих збитків у розмірі 82’832,81 грн. та упущеної вигоди 58’516,44 грн. не можуть бути задоволені через відсутність складу господарського правопорушення з боку Продавця, а також через цілковиту правову та доказову безпідставність зазначених вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (в частині відшкодування збитків в сумі 141’349,25 грн.) покладаються судом на позивача.

На підставі ст.ст.530, 625 та 712 ЦК України, ст.42, 224, 264-271 ГК України,  керуючись ст.ст.1, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційний центр „Благобуд” до товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво „Альтком” про відшкодування завданих невиконанням господарського зобов’язання прямих збитків у розмірі 82’832,81 грн. та упущеної вигоди 58’516,44 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Суддя                                                                        Ломовцева Н.В.

Суддя                                                              Волошинова Л.В.

Надруковано у 3 примірниках:

1 – позивачу

2 – відповідачу

3 – господарському суду Донецької області