ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.06.2007
Справа № 2-740/06

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого і доповідача судді  Чохи Л.В.,

суддів: Головка
В.Г, Євстигнеєва О.С.,

при секретарі судового засідання:
Ревкової Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача- 1,2,3,4,5,6,7:
представник у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

від відповідача-1:
ОСОБА_8, довіреність №б/н  від
20.02.07,  представник;

від відповідача-1:
ОСОБА_9, паспорт НОМЕР_1,  директор;

від відповідача-2:
ОСОБА_10, довіреність №б/н  від 18.10.06,
представник;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю
"Дніпропетровська торгово-інвестиційна компанія", м.Дніпропетровськ на
рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська  від
28.11.06 у справі № 2-740/06

за
позовом:  позивач-1: ОСОБА_1,

позивач-2: ОСОБА_2,

позивач-3: ОСОБА_3,

позивач-4: ОСОБА_4,

позивач-5: ОСОБА_5,

позивач-6: ОСОБА_6,

позивач-7: ОСОБА_7

до:
відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Парус-Люкс",
м.Дніпропетровськ

відповідача-2: товариства з
обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська торгово-інвестиційна
компанія", м.Дніпропетровськ

про
визнання рішення загальних зборів учасників недійсним та визнання недійсними
змін до установчих документів, та за зустрічним позовом  товариства з обмеженою відповідальністю
"Парус-Люкс", м.Дніпропетровськ

до відповідачів:

1- ОСОБА_1,

2- ОСОБА_2,

3- ОСОБА_3,

4-ОСОБА_4,

5- ОСОБА_5,

6- ОСОБА_6,

7- ОСОБА_7,

8- товариство з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровська торгово-інвестиційна компанія",
м.Дніпропетровськ.

про визнання договору відступлення
права вимоги,

В С Т А Н О В
И В:

У грудні 2005 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в Ленінському районному
суді м.Дніпропетровська пред'явлено позов до товариства з обмеженою
відповідальністю "Парус-Люкс" про визнання рішення загальних зборів
учасників товариства від 08.01.2006 року і змін № 3, зареєстрованих 22.01.2003
року до установчих документів товариства а також всіх послідуючих змін недійсними.
(а.с. 2-4т.1)

Відповідач позов не визнав і
05.04.2006 року звернувся в суд з зустрічним позовом про визнання договору
уступки права  вимоги від 16.09.2005 року
недійсним і стягнення матеріальної шкоди у сумі 5000 грн. (а.с. 50-52,124-124
т.1)

Рішенням Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28.11.2006 року в задоволенні первісного позову
відмовлено, зустрічний позов задоволено з тих мотивів, що вартість основних
засобів по підприємству складає 29800грн, тому акціонери ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, доля яких в установчому фонді
скаладає 37%, не мали права передавати борг у сумі 54760грн.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 6.03.2007 року за апеляційною скаргою 3
особи: товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпроторгінвест” порушено
провадження з перегляду рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська
від 28.11.2006 року. Скаржник посилається на слідуючи доводи:

-          первісний і зустрічний позов не
пов'язані між собою, тому не можуть бути розглянуті в цьому провадженні,

- за зустрічним позовом товариство
з обмеженою відповідальністю “Дніпроторгінвест” повинно приймати участь як
відповідач, а не третя особа,

-          суд не визначив вартість майна
відповідача шляхом проведення експертизи;

-
суд не вказав норму матеріального права, на підставі якої договір було
визнано недійсним.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 2.04.2007р. товариство з обмеженою
відповідальністю “Торгово - інвестиційна компанія” залучена в якості
відповідача.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи,
судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких
підставах.

1б.09.2005 року між фізичними
особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7., ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
товариством з обмеженою відповідальністю „Дніпропетровська торгово-інвестиційна
компанія" був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до
якого фізичні особи відступили право вимоги виконання грошових зобов'язань
товариством з обмеженою відповідальністю „Парус-Люкс" (боржник), які
виникли із корпоративних відносин учасників товариства і боржника.

Згідно п. 1 цього договору до
товариства з обмеженою відповідальністю „Дніпропетровська торгово-інвестиційна
компанія" перейшло право отримання грошової компенсації учасників у
зв'язку з їх виключенням зі складу учасників товариства в розмірі 37% від
загальної вартості майна товариства в сумі 148000 грн. Сторони домовилися, що
підприємство сплачує кожному учаснику: у випадку повного отримання суми по 3800
грн; у випадку не отримання суми - по 800 грн.

У договорі також визначений строк
дії договору - до 31.12.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання
ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому
до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є
інститутом зобов'язального права і регулюється нормами глави 47 ЦК України.
Суть цього інституту полягає у тому, що первісний кредитор поступається своїм
правом вимоги за зобов'язанням новому кредитору. В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку
(ст.509 ЦК України). При відступленні права вимоги характер та зміст
зобов'язань не змінюється, а відбувається лише заміна осіб у зобов'язанні на
стороні кредитора.

Згідно ст.519 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність
переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого
обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед
новим кредитором. Отже, вимога, яка передається, повинна бути дійсною. Як
вбачається із договору фізичні особи передали підприємству право отримання
грошової компенсації в розмірі 37% від загальної вартості майна боржника в сумі
148000 грн.

Відповідно до ст.54 Закону України
„Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після
затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може
бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув,
виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році
до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в
користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Аналогічні приписи містить стаття
148 ЦК України. В силу ч.2 зазначеної норми порядок і спосіб визначення
вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, а
також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Статутом товариства з обмеженою
відповідальністю „Парус-Люкс" не встановлений порядок і спосіб визначення
вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, тому
зазначена в договорі відступлення права вимоги сума цієї вимоги не є дійсною,
оскільки не підтверджена відповідними документами. Дані обставини є підставою
для визнання укладеної угоди недійсною.

Стаття 515 Цивільного кодексу
України не допускає заміну кредитора у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з
особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з ч.1 статті 527 Цивільного
кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом ч.1 статті 527
Цивільного кодексу України усі зобов'язання визнаються особистими, якщо інше не
встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв
ділового обороту. Законом “Про господарські товариства” не обумовлено право
учасників передавати свої майнові права третім особам, зокрема право отримання
грошової компенсації долі від загальної вартості майна. Таким чином, через
порушення принципу особистого виконання зобов'язання на підставі статті 203
ч.1, статті 215 ч.1 Цивільного кодексу України спірний договір слід визнати
недійсним.

В іншій частині рішення не
оскаржується.

За таких обставин районний суд
правомірно визнав зазначений договір недійсним і рішення суду в цій частині
слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 101-105
Господарського процесуального кодексу України суд -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська торгово-інвестиційна
компанія" залишити без задоволення.

Рішення
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-740/06 -залишити
без змін.