ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 р.
№ П12/140

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. –головуючого

Катеринчук Л.Й. (доповідач),

Заріцької А.О.

розглянувши  касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі

на рішення

господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2005

у справі
господарського суду
№ П-12/140
Івано-Франківської області

за позовом
Прокурора Коломийського району в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі

до
Акціонерного товариства закритого типу «Степан Мельничук»

про
стягнення заборгованості на суму 33609,52 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від заявника касаційної скарги
не з’явились

від позивача
не з’явились

від відповідача
не з’явились

В С Т А Н О В И В  :

У вересні 2005 року Прокурор Коломийського району звернувся з позовом в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі (далі –УПФУ) до акціонерного товариства закритого типу «Степан Мельничук» про стягнення 20341,06 грн. боргу по сплаті страхових внесків та 13268,46 грн. витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

В листопаді до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог про стягнення заборгованості по страхових внесках та витратах на виплату та доставку пільгових пенсій до 42581,02 грн.

Відповідач визнав позовні вимоги частково на суму 39336,48 грн. та просив суд розстрочити виплату заборгованості на три роки.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2005 (суддя Матуляк П.Я.) позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача суму по страхових внесках та витратах на виплату та доставку пільгових пенсій суму 39336,48 грн. та було відстрочено виконання рішення суду терміном на один рік.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, УПФУ звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відстрочення виконання рішення, аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 18, 20 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», ст. 68 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік».

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга УПФУ підлягає задоволенню частково.

Як вже було зазначено вище, прокурор Коломийського району звернувся з позовом в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі до господарського суду з позовом до акціонерного товариства закритого типу «Степан Мельничук» про стягнення 20341,06 грн. боргу по сплаті страхових внесків та 13268,46 грн. витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Рішення господарського суду Івано-Франківської області у даній справі прийнято 13.12.2005 за нормами Господарського процесуального кодексу України.

01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно пункту 1 частини 1 якої компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Пунктом 7 статті 3 цього Кодексу вичерпно визначено коло суб’єктів владних повноважень, до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позивачем у даній справі є Управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі, яке у спірних правовідносинах щодо заборгованості відповідача по сплаті страхових внесків на суму 20341,06 грн. виступає не як суб’єкт господарської діяльності, а як суб’єкт владних повноважень.

Враховуючи, що позивач є суб’єктом владних повноважень та спір в цій частині за своєю правовою природою належить до сфери регулювання публічного права, колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що даний спір підлягає вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, який як вже було зазначено набрав чинності з 01.09.2005.

Оскільки дану справу господарським судом першої інстанції розглянуто після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України за правилами господарського судочинства, що є порушенням приписів Господарського процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України, то прийняте у даній справі судове рішення господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, то відповідно до статті 14 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів та забезпечують фінансування виплат за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами.

Отже, у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального страхування, їх робочі органи виступають як суб’єкти владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, за приписами частин 1, 2 статті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій,  посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Виплата пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів “в” - “е” та “ж” статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного Фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, зазначеними нормами законодавства пенсійному фонду, як органу, наділеному владними повноваженнями в системі загальнообов’язкового державного соціального страхування, делеговано повноваження з виплати пільгових пенсій , які в майбутньому здійснюватимуться згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди (повноваження договірного характеру, а не владних управлінських функцій) .

За приписами частин 1, 3 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою і підсудні одному адміністративному суду. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням вимог процесуального законодавства в частині прийняття та задоволення в одному провадженні вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

За таких обставин, дана справа підлягає направленню до господарського суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене та прийняти судовий акт з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115,,1117,1119,11111,11112 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Коломийському районі задовольнити.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 13.12.2005 скасувати, справу №П-12/140 направити до господарського суду Івано-Франківської області на новий судовий розгляд.

Головуючий                                                                             Б. Поляков

Судді                                                                                                 Л. Катеринчук

А. Заріцька