ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.07                                                                                                    Справа №  21/229/07

Суддя

За позовом –Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 1)

до відповідача –Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Запоріжгаз” ( 69035, м. Запоріжжя,  вул. Заводська, б.7; код за )

про стягнення   201165 грн. 78 коп.,

Суддя Черкаський В.І.

За участю представників сторін:

Від позивача –Мацегорін А.О., дов.  № 368/10  від 29.12.2006;

Від відповідача –Власова І.Ю., дов. № 08/34 від 05.01.2007;

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою від 23.08.2007 справа прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 08.10.2007.

23.08.2007 Дочірньою компанією “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”  подана позовна заява про стягнення з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Запоріжгаз” сум  44372 грн. 88 коп. 3% річних , та  156792 грн. 90 коп. втрат від інфляції. Позовні вимоги обгрунтовуються наступним.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.03.2006 року у справі № 21/37/06 з  відповідача на користь позивача стягнуто 1061044,39 грн. основного боргу, 316485,05 грн. інфляційних нарахувань, 89 08,34 грн. 3% річних, 14667,28 грн. державного мита; 99.65 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На день подання цієї позовної заяви рішення господарського суду Запорізької області від 30.03.2006 року у справі №21/37/06 є невиконаним, а заборгованість в розмірі 1061044 (один мільйон шістдесят одна тисяча сорок чотири) грн. 39 коп. залишається непогашеною.

Відповідно до вимог п.2 ст.625 Цивільного кодексу України Відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що Відповідач продовжує не виконувати зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу, що відповідно призводить до подальшого невиконання рішення суду, ДК «Газ України»законно та обґрунтовано звертається з вимогою про стягнення інфляційних збитків та 3% річних.

Сума боргу внаслідок інфляційних процесів за період з квітня 2006 року по липень 2007 року включно з врахуванням індексу інфляції становить1217837,29 грн. Таким чином, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, становить 156 792 (сто п'ятдесят шість тисяч сімсот дев'яносто дві) грн. 90 коп. (1217837,29 грн. - 1 061 044,39 грн. = 156 792,90 грн.)

Сума  3% річних від основного боргу за період  31.03.2006-23.08.2007 складає 44372 (сорок чотири тисячі триста сімдесят дві) грн. 88 коп. Всього 201165 (двісті одна тисяча сто шістдесят п'ять) грн. 78 коп. Враховуючи наведене, відповідно до ст.ст. 1, 2, 11, 12, 54-57, 83-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 599, 612, 625 Цивільного кодексу України, просить:

1.   Стягнути з Відповідача на користь ДК "Газ України" суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 156 792 (сто п'ятдесят шість тисяч сімсот дев'яносто дві) грн. 90 коп.

2.  Стягнути з Відповідача на користь ДК "Газ України" 3% річних за несвоєчасні розрахунки у розмірі 44 372 (сорок чотири тисячі триста сімдесят дві) грн. 88 коп.

У судовому засіданні 08.10.2007 оголошувалась перерва до  23.10.2007.

Відповідач надав відзив, в якому проти позову заперечив з наступних підстав. Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.03.2006 року у справі 21/37/06 за Договором комісії № 1-06/03-1483 від 17.02.2003  з ВАТ „Запоріжгаз"  був  стягнутий основний борг та 316485,05 грн. інфляційних нарахувань (за період лютий 2003р.- грудень 2005р.), 89 208,34 грн. - 3% річних (за період лютий -грудень 2003 року.).

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Згідно Договору це 10.02., 10.03.,10.04.2003р.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В інших випадках перебіг позовної давності не переривається, в тому числі і в нашому випадку, коли позов був поданий до одного-єдиного боржника на весь обсяг вимог. Тобто, позовна давність для стягнення суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 3% річних минула до подання позову до суду про їх стягнення і позов поданий з пропуском строку позовної давності.

Крім того, про сплив позовної давності свідчить і норма ст.266 ЦК України, згідно якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. А як вбачається з норми ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності не відбувся і позовна давність до основної вимоги сплила.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що позов по справі 21/37/06 був поданий як по стягненню основного боргу , так і по стягненню суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 3% річних . Після прийняття судового рішення зникає безпосередній об'єкт , що вимагає захисту ( порушене право або інтерес). Двічі захистити те саме право не можна.

Крім того, 3% річних та сума втрат від інфляції є штрафними санкціями за порушення господарського зобов'язання, адже їх нарахування можливе лише за однієї умови - прострочення боржником виконання грошових зобов'язань, що підтверджується положеннями ст. 625 ЦК України.

Вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнається сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Сума 3% річних та втрат від інфляції підлягає стягненню саме у випадку неналежного виконання господарського зобов'язання - простроченні боржника, а отже - є суто штрафними санкціями. До того ж, зміст та сама назва статті 625 ЦК України ("Відповідальність за порушення грошового зобов'язання") свідчить про те, що зазначені суми носять характер санкції за невиконання або несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.04.2004 по справі №21/84 порушено провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" і одночасно вказаною ухвалою введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, який діє і по теперішній час.

Відповідно до абз.2 п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня) та не застосовуються інші санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань по сплаті податків та зборів (обов'язкових платежів).

Крім того, відсутня вина ВАТ „Запоріжгаз", як підстава для відповідальності , що встановлено ст.614 ЦК України.

Позивач просить стягнути суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період квітень 2006р. - липень 2007р., 3% річних за період 31.03.2006р.-23.08.2007р. Рішення суду по справі 21/37/06 вступило в силу 06.06.2006 року. З березня 2006р. до вступу рішення в силу позивач мав можливість збільшити свої позовні вимоги у судовому засіданні, але цього чомусь не зробив.

З дня вступу рішення в силу ДК „Газ України" мав можливість отримати наказ Господарського суду і пред'явити його до виконання в державну виконавчу службу, але він цього не зробив, тому вина і відповідальність за невиконання рішення суду з 06.06.2006р. лежить повністю на ДК „Газ України". Як видно із постанови про відкриття виконавчого провадження №320/3 від 05.02.2007р., що і отримавши наказ №21/37/06 18.12.2006 року позивач його надав в виконавчу службу лише у лютому 2007 року. Тобто вина за невиконання рішення суду по справі № 21/37/06 за період 06.06.2006р.-05.02.2007р. лежить повністю на позивачеві - ДК „Газ України" НАК „Нафтогаз України".

Господарські відносини між сторонами припинилися у зв'язку з дією Закону України „Про виконавче провадження", а за дії або бездіяльність державного виконавця відповідач не несе відповідальності. 05.02.2007р. постановою №320/3 Державної виконавчої служби у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя було відкрите виконавче провадження по справі №21/37/06. 22.02.2007 виконавче провадження було зупинено в зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство відносно ВАТ „Запоріжгаз" і введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів., що унеможливило проведення розрахунків з позивачем.

На підставі вищезазначеного, вимоги Позивача про стягнення з ВАТ "Запоріжгаз" 3% річних та втрат від інфляції є необгрунтованими та незаконними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.264, 266, 230, 614, 625 ЦК України,  ст. 230 ГК України, ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 22, 49, 59 ГПК України просить  у позові відмовити.

У судовому засіданні 23.10.2007 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи і заслухавши представників позивача та відповідача, суд встановив.

17 лютого 2003 року між ДК «Газ України»НАК „Нафтогаз України"  та ВАТ «Запоріжгаз»був укладений договір комісії № 1-06/03-1483 (надалі за текстом “договір”). Згідно з п.1.1 даного договору Позивач доручає, а Відповідач бере на себе зобов'язання здійснити від свого імені та за рахунок Позивача реалізацію в 2003 році природного газу для потреб промислових Споживачів. Відповідно до п. 4.4 вказаного договору Відповідач зобов'язується укласти договори з Споживачами на умовах 100% оплати газу грошовими коштами в наступному порядку:  50 % від вартості запланованих місячних обсягів - за 5 банківських днів до початку місяця поставки;  послідуючі оплати проводяться плановими платежами по 25 % від вартості запланованих місячних обсягів, до 10-го та 20-го числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за звітним місяцем. Згідно п. 5.1 Відповідач в день надходження коштів від Споживачів перераховує їх на консолідований розподільчий рахунок Позивача. Відповідач надає Позивачу поруку за виконання зобов'язань по угодам, укладеним на виконання цього договору, між Відповідачем та Споживачами (п. 6.1 дововору). В разі невиконання або не повного виконання споживачами зобов'язань по оплаті спожитого газу у строки, зазначені в п. 4.4 договору, Відповідач протягом 2-х днів перераховує суму заборгованості Споживачів на рахунок Позивача (п.6.2 договору).  Позивач свої зобов'язання по договору виконав, передавши Відповідачу в січні-квітні 2003 р. природний газ у обсязі 8 206,331 тис.куб.м. на загальну суму 2 299 964,97 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу та поясненнями відповідача, наданими у судовому засіданні. Споживачі свої зобов'язання по оплаті спожитих обсягів газу виконали частково, а саме спожитий природний газ оплатили на суму 1 238 920,58 грн. В свою чергу, Відповідач свої зобов'язання по договору комісії також не виконав - суму заборгованості Споживачів, в порядку п. 6.2 договору, на рахунок Позивача не перерахував.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду ві 30.03.2006  у справі № 21/37/06 встановлено факт наявності заборгованості ВАТ „Запоріжгаз" за Договором комісії № 1-06/03-1483 від 17.02.2003.Таким чином, встановлення у рішенні господарського суду факту наявності на час прийняття рішення у відповідача перед позивачем основного боргу у сумі 1061044,39 грн.має преюдиційне значення у вирішенні даного спору і не потребує доказування.

18.12.2006 року господарським судом  було видано наказ № 21/37/06 на виконання рішення суду.

Головним державним виконавцем державної виконавчої служби у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя 05.02.2007 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 21/37/06 від 18.12.2006 року.

В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своєю правовою природою індекс інфляції є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних -платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Таким чином, доводи відповідача стосовно віднесення 3% річних  та втрат від інфляції, що стягуються, до санкцій,  на які розповсюджується дія мораторія у порядку, встановленому п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", є помилковими, та не можуть бути  прийняті судом.

Вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних можуть бути заявлені не тільки з вимогами про стягнення основного боргу, але і в окремому позовному провадженні.За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню у сумі 44372 грн. 88 коп. 3% річних за період 31.03.2006-23.08.2007 та  156792 грн. 90 коп. втрат від інфляції, нарахованих  за період з квітня 2006 року по липень 2007 року включно.

Суд не може прийняти доводи відповідача стосовно спливу строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду у межах строку загальної позовної давності відповідно до вимог ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно  до ст. 49 ГПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача суму 2011 грн. 66 коп. витрат на державне мито, суму 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу.

На підставі ст. 47 ГПК України слід видати Дочірній компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” довідку на повернення зайво сплаченого державного мита у розмірі 0 грн. 34 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Запоріжгаз” (69035, м.Запоріжжя, вул. Заводська, б.7; код за , р/р 7828 у Центральному відділенні ПІБ м. Запоріжжя МФО 313355), на користь Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б.1, р/р 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 305750, код за )  суму  44372 грн. 88 коп. 3% річних , суму 156792 грн. 90 коп. втрат від інфляції, суму 2011 грн. 66 коп. витрат на державне мито, суму 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Видати Дочірній компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” довідку на повернення зайво сплаченого державного мита у розмірі 0 грн. 34 коп.

Суддя                                                                                                                В.І.Черкаський

(рішення оформлене та підписане відповідно до вимог ст. 84 ГПК України –23.10.2007)