ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 жовтня 2007 р.

№ 12/359-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. (головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1 на ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області  від 21
травня 2007 року  у справі  № 12/359-06 за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - ОСОБА_1 до  товариства з
обмеженою відповідальністю
“Дніпропетровський виставочний центр”, товариства з обмеженою
відповідальністю  “ВТ - Альянс”  про визнання недійсним договору  купівлі
- продажу  ВЕВ № 817532  від 13 вересня  2006 року, -

Встановив:

У листопаді 2006 року суб'єкт
підприємницької діяльності - ОСОБА_1
звернувся  до господарського
суду   Дніпропетровської області  з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю  “Дніпропетровський
виставочний центр” та товариства з обмеженою відповідальністю  “ВТ - Альянс” про визнання недійсним
договору  купівлі  - продажу
ВЕВ № 817532  від 13 вересня  2006 року.

Ухвалою господарського суду  Дніпропетровської області   від 21 травня 2007 року провадження у справі
припинено, на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України з посиланням на те, що  суб'єкт підприємницької діяльності - ОСОБА_1
придбав приміщення як фізична особа і дане приміщення належить йому на праві
власності як фізичній особі, а не суб'єкту підприємницької діяльності. Тому
даний спір не може розглядатись у господарському суді.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати зазначену вище ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення
судом норм  матеріального та процесуального
права.

У судовому засіданні 17 жовтня
2007р. оголошувалась перерва до 24 жовтня
2007 року.

Доповідач : Гончарук П.А.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та
заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 1 ГПК
України  - право на звернення до
господарського суду  мають підприємства,
установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни,
які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.55
Господарського кодексу -Суб'єктами господарювання є:  громадяни України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані
відповідно до закону як підприємці.

Як вбачається  з матеріалів справи, позивач  є
суб'єктом підприємницької діяльності,
має свідоцтво про  державну
реєстрацію, яке наявне в матеріалах справи (а.с. 53) та має майно  необхідне для здійснення  господарської діяльності.

Статтею 52 Цивільного кодексу
України встановлено цивільно -  правову
відповідальність фізичної особи -підприємця, згідно якої така фізична особа
відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім
своїм майном, крім майна, на яке  згідно
з законом  не може бути звернено
стягнення.

Виходячи  з характеру
спірних  правовідносин та
враховуючи, що суб'єктний склад сторін у даній справі відповідає вимогам ст.1
та ст.21 ГПК України, з висновком суду
першої інстанції про те, що даний спір не підлягає вирішенню в
господарських  судах України погодитись
не можна.

З оскаржуваної ухвали суду першої
інстанції вбачається, що суд не звернув уваги на те, що  на момент укладення спірного договору позивач
мав статус суб'єкта підприємницької діяльності.

Натомість суд, погоджуючись з
доводами відповідача про непідвідомчість даного спору господарським судам, не
звернув уваги на те, що в постанові Вищого господарського суду України, на яку
посилається відповідач і яку суд поклав в основу оскаржуваної ухвали, мова
фактично йшлася про припущення висловлене судом касаційної інстанції щодо правового
статусу одного з контрагентів договору, а не про встановлення певних обставин,
оскільки суд касаційної інстанції не наділений такими повноваженнями в силу
положень ст. ст. 1115, 1117 ГПК України.

Припинивши провадження у справі,
суд фактично ухилився від вирішення спору по суті, результатом розгляду якого,
відповідно до ст. 82 ГПК України, може бути задоволення позову чи відмова в
позові повністю або частково, і , відповідно, від здійснення правосуддя, що
суперечить ст.ст. 124, 129 Конституції України.

У зв'язку з цим, ухвалу суду першої
інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, а  тому
вона підлягає   скасуванню,  а
справа передачі до суду для розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11112, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - ОСОБА_1
задовольнити  частково.

Ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області  від 21 травня
2007 року  у справі  № 12/359-06
- скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Перепічай В.С.

Судді
Вовк І.В.

Гончарук П.А.