ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.09.07 р.                                                                               Справа № 24/48

Колегія суддів господарського суду Донецької області у складі:

Донець О.Є. – головуючий,  судді Ломовцева Н.В., Мальцев М.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон – новий погляд”, м.Донецьк

до відповідача:  Виконавчого комітету Донецької міської ради, м.Донецьк

про стягнення 210669,06 грн.

За участю представників:

від позивача: Рудницька О.І. – дов.

від відповідача-1: Ковальова Л.Ф. – дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Регіон – новий погляд”, м.Донецьк, із позовом до Виконавчого комітету Донецької міської ради, м.Донецьк, про стягнення 210669,06 грн., з яких 195201,04 грн. – заборгованість за поставлені товари та виконані роботи, 12179,12 грн. – сума нарахованого індексу інфляції, 3289,00 грн. – сума 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач у своєму позові та у “Поясненнях від 10.04.07 р. щодо наданих доказів та зміни позовних вимог” посилається на несплату відповідачем поставлених позивачем товарів, на надані суду документи (договори, накладні, рахунки-фактури, довіреності тощо), на приписи Господарського та Цивільного кодексів України, розрахунки позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на відсутність свого обов’язку зі сплати отриманого від позивача майна, на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи, на приписи чинного законодавства України, заявляв про застосування судом позовної давності.

Під час розгляду справи позивач звернувся до суду із клопотанням про витребування від відповідача додаткових доказів по справі – квартальних балансів з розшифровками за період з IV кварталу 2002 р. по IV квартал 2005 р., річних бухгалтерських балансів з 2002 р. по 2005 р. (включно).

Зазначене клопотання судом залишено без задоволення.

За клопотанням сторін строк вирішення спору продовжувався в порядку ч.4 ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області від 11.05.07 р. розгляд справи призначено колегіальним складом суду, який у наступному змінювався.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 11.06.07 р. по 10.07.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2002 р. позивачем (Виконавець) та відповідачем (Виконком) укладено договір без номеру, згідно із умовами якого Виконком доручає, а Виконавець приймає на себе зобов’язання поставити визначену у договорі комп’ютерну техніку (п.1.1 Договору).

Згідно із п.2.1 Договору, розрахунки за договором здійснюються шляхом проведення взаємозаліку між сторонами.

16 квітня 2003 р. сторонами укладено аналогічні договори за № 20 та № 21.

На підставі зазначених договорів за накладними №№ РН-0000318 від 27.12.02 р., РН-0000021 від 31.01.03 р., РН-0000041 від 26.02.03 р., РН-0000067 від 28.03.03 р., РН-0000123 від 30.05.03 р., РН-0000084 від 28.4.03 р., РН-0000164 від 30.07.03 р., РН-0000136 від 26.06.03 р., РН-0000088 від 24.04.03 р., РН-0000089 від 24.04.03 р. позивач передав відповідачеві комп’ютерну техніку.

Крім того, за накладними №№ РН-0000221 від 30.09.03 р., РН-0000052 від 02.03.05 р., РН-0000053 від 02.03.05 р., РН-0000054 від 03.03.05 р., РН-0000055 від 03.03.05 р. позивач передав відповідачеві комп’ютерну техніку без укладення письмових угод, договорів, контрактів тощо.

За розрахунком позивача, вартість переданої за вищезазначеними договорами та накладними техніки складає 195201,04 грн.

Відповідач проти факту отримання від позивача комп’ютерної техніки за вищезазначеними договорами та накладними не заперечив.

Як свідчать наявні в матеріалах справи копії договорів № 1288-2002/п від 27.11.02 р., № 351-2003/п від 15.04.03 р., № 919-2003/п від 22.09.03 р., № 1384-2004/п від 07.10.04 р. та накладних до цих договорів, техніку, передану відповідачеві, позивач придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю “Агентство маркетингових досліджень АМІ” та сплатив її частково грошовими коштами, частково шляхом заліку взаємної заборгованості, що підтверджуються наданими позивачем копіями платіжних доручень, актів, листа Київського відділення Закритого акціонерного товариства КБ “Приватбанк”.

“Вимогою оплати поставленого товару, виконаних робіт” № 9/07 від 26.07.06 р. позивач вимагав від відповідача сплати у семиденний строк з моменту отримання вимоги заборгованості за поставлений та неоплачений товар у сумі 195201,04 грн.

У зв’язку із незадоволенням відповідачем зазначеної вимоги, посилаючись на вищенаведені обставини, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення вищезазначеної суми та 12179,12 грн. – суми нарахованого індексу інфляції, 3289,00 грн. – суми 3% річних, стверджуючи, що відповідачем безпідставно не виконано його зобов’язання зі сплати отриманої від позивача комп’ютерної техніки.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на відсутність у нього вищезазначеного зобов’язання.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 зазначеного кодексу, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 зазначеного кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 525 Цивільного кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.174 зазначеного кодексу, господарські зобов’язання можуть виникнути, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно із ст.193 зазначеного кодексу, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Укладеними сторонами договорами без номеру від 29.11.02 р., № 20 від 16.04.03 р., № 21 від 16.04.03 р. не передбачено умови щодо обов’язку відповідача сплатити отриману від позивача комп’ютерну техніку грошовими коштами.

Навпаки, пунктами 2.1 зазначених договорів встановлено, що розрахунки за договорами здійснюються шляхом проведення взаємозаліків між сторонами.

Зі змісту накладних №№ РН-0000221 від 30.09.03 р., РН-0000052 від 02.03.05 р., РН-0000053 від 02.03.05 р., РН-0000054 від 03.03.05 р., РН-0000055 від 03.03.05 р. та рахунків-фактур № 155 від 01.09.03 р., № 36 від 02.03.05 р., № 54 від 02.03.05 р., № 109 від 02.03.05 р., № 115 від 03.03.05 р., на які є посилання у зазначених накладних та копії яких наявні в матеріалах справи, також не вбачається, що відповідач прийняв на себе обов’язок сплатити грошові кошти або відшкодувати у будь-який інший спосіб вартість отриманої від позивача без укладання письмових угод техніки.

Відповідно до довіреностей, копії яких наявні в матеріалах справи, комп’ютерну техніку від позивача отримували працівники відповідача Ткаченко Г.М. (на даний час – заступник Донецького міського голови) та Єфімов В.М. (колишній завідуючий господарством, звільнений 04.04.05 р.).

У письмових поясненнях заступник Донецького міського голови Ткаченко Г.М. зазначив, що у період 2002-2005рр. одержував від позивача комп’ютерну техніку за оформленими на його ім’я довіреностями, передав техніку до бухгалтерії для подальшого розподілу по відділах виконкому. Метою отримання техніки була необхідність створення у виконкомі комп’ютерної мережі. При цьому, виконком не брав на себе зобов’язань оплачувати комп’ютерну техніку грошовими коштами.

За даних обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту виникнення у відповідача обов’язку сплатити грошовими коштами отриману від позивача комп’ютерну техніку за договорами без номеру від 29.11.02 р., № 20 від 16.04.03 р., № 21 від 16.04.03 р. та за вищезазначеними накладними.

Отже у задоволенні позову в частині стягнення суми основної заборгованості слід відмовити.

У зв’язку з тим, що основна вимога задоволенню не підлягає, суд відмовляє й у задоволенні додаткових вимог щодо стягнення сум інфляції та 3% річних.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю, судові витрати – покласти на позивача.

Клопотання позивача про витребування від відповідача додаткових доказів по справі – квартальних та річних балансів із розшифровками суд залишив без задоволення у зв’язку з тим, що вищезазначені документи не є первинними, мають синтетичний характер та самі по собі не можуть свідчити про здійснення (нездійснення) певної фінансово-господарської операції та про їх правову природу.

Первинні документи – договори, накладні тощо, які наявні в матеріалах справи, є достатніми для вирішення спору по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2), 4-3), 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 180, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 202, 509, 525, 626, 628, 628 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову – відмовити повністю.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 11.09.07 р.

Повний текст рішення підписано 17.09.07р.

Суддя

Суддя         Ломовцева Н.В.

Суддя                                                                          Мальцев М.Ю.

Надруковано 3 примірники:

1 – позивачеві;

1 – відповідачам;

1 – у справу