СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" листопада 2007 р.

Справа  № 15-23/261-05-7834А

16 год. 35 хв.
м. Одеса

Господарський
суд Одеської області у складі:

головуючого
судді -                  Петрова В.С.

При
секретарі -                          Стойковій М.Д.

За
участю представників сторін:

від позивача -           ОСОБА_1;

від
відповідача -       Антоненко М.В.,
Ангиляну Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Южному про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Одеської області з
позовною заявою та доповненнями до неї про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Южному від 04.08.2005 р.
№ /0/237 на суму 50 564,50 грн. та № /0/239 на суму 62
521,55 грн.

Постановою господарського суду
Одеської області від 12.10.2005 р. по справі № 23/261-05-7834А позов Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 задоволено частково, а саме:
податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному від
04.08.2005 р. № /0/239 скасовано повністю, податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному від 04.08.2005
р. № /0/237 скасовано в частині визначення податкового зобов'язання
по ПДВ на суму 12775 грн. та застосованих штрафних санкціях по цьому податку на
суму 7156,70 грн.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду Одеської області від 24.01.2006 р. зазначену постанову
господарського суду Одеської області № 23/261-05-7834А  скасовано, податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м. Южному від 04.08.2005 р. № /0/237
та № /0/239 скасовані повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 18.01.2007 р. постанову Одеського апеляційного господарського
суду від 24.01.2006 р. та рішення господарського суду Одеської області від
12.10.2005 р. по справі № 23/261-05-7834А скасовані в частині скасування
податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному від
04.08.2005 р. № /0/239, а справу № 23/261-05-7834А в цій частині
позовних вимог направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської
області; в решті частині постанову господарського суду Одеської області
залишено без змін.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 13.02.2007 р. справу № 23/261-05-7834А в частині позовних
вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової
інспекції у м. Южному від 04.08.2005 р. № /0/239 прийнято до
провадження судді Петрова В.С. та присвоєно справі № 15-23/261-05-7834А.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 10.04.2007 р. по справі № 15-23/261-05-7834А призначено
судово-бухгалтерську експертизу та провадження у справі зупинено до закінчення
проведення судово-бухгалтерської експертизи.

06 липня 2007 р. до господарського
суду Одеської області надійшов висновок судово-економічної експертизи №
4135/4136 від 27.06.2007 р., призначеної вищезазначеною ухвалою суду від
10.04.2007 р. у справі № 15-23/261-05-7834А.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 25.09.2007 р. провадження у справі №  15-23/261-05-7834А поновлено у зв'язку з
проведенням експертизи.

Під час розгляду справи позивач
позовні вимоги підтримав, посилаючись на неправомірність визначення
відповідачем податкових зобов'язань по прибутковому податку на суму 62521,55
грн., стверджуючи при цьому про відсутність порушення ним вимог абз.2 ст. 13
розд. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”
від 26.12.1992 р. № 13-92 (із змінами та доп.) та п.13 розд.4 Інструкції “Про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю”,
затвердженої наказом ДПА України від 21.04.1993 р. № 12, зареєстрованої в
Мінюсті України 09.06.1993 р. № 64 (із змінами та доп.).

Відповідач позовні вимоги вважає
необґрунтованими з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с. 5-9 т. 2),
при цьому посилаючись на правомірність визначення відповідачем позивачу
зобов'язання з прибуткового податку на суму 62 521,55 грн. згідно оскаржуваного
позивачем податкового повідомлення-рішення № /0/239 внаслідок
порушення позивачем вимог абз.2 ст. 13 розд. 4 Декрету КМУ “Про прибутковий
податок з громадян” від 26.12.1992 р. № 13-92 (із змінами та доп.) та п. 13
розд.4 Інструкції “Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю”, затвердженої наказом ДПА України від 21.04.1993 р.
№ 12, зареєстрованої в Мінюсті України 09.06.93р. № 64 (із змінами та доп.),
тому просить суд в задоволенні позову щодо скасування податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м. Южному від 04.08.2005 р. № /0/239
відмовити. При цьому також відповідач зазначив, що висновки експертизи не
повинні враховуватися як доказ при розгляді справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи,
господарський суд встановив наступне.

На підставі направлення від
30.06.2005 р. № 297, виданого ДПІ у м. Южному, з 30.06.2005 р. по 27.07.2005 р.
з перервою у роботі головним державним податковим ревізором-інспектором відділу
оподаткування фізичних осіб ДПІ у м. Южному Вальчук Яніною Віталіївною згідно
п. 1 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” була
проведена планова документальна перевірка
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з 01.07.2003 р. по 31.03.2005 р.

За результатами проведеної
перевірки ДПІ у м. Южному був складений акт перевірки № 255/17/ від
04.08.2005 р., на підставі якого 04.08.2005 р. ДПІ у м. Южному було прийнято
оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення № /0/239 щодо
визначення позивачу податкового зобов'язання по прибутковому податку на суму
62521,55 грн. за порушення позивачем, на думку відповідача, вимог абз.2 ст. 13
розд. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”
від 26.12.1992 р. № 13-92 (із змінами та доп.) та п. 13 розд.4 Інструкції “Про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю”,
затвердженої наказом ДПА України від 21.04.1993 р. № 12, зареєстрованої в
Мінюсті України 09.06.1993 р. № 64 (із змінами та доп.).

Проте, на думку суду, оскаржуване
позивачем податкове повідомлення-рішення № /0/239 прийнято Державною
податковою інспекцією у м. Южному в порушення вимог чинного законодавства,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для визначення відповідачем позивачу податкових зобов'язань по
прибутковому податку на суму 62521,55 грн. стали зазначені в акті перевірки
порушення позивачем вимог п. 13 розд.4 Інструкції “Про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю”, затвердженої наказом
ДПА України від 21.04.1993 р. № 12, зареєстрованої в Мінюсті України 09.06.1993
р. № 64 (із змінами та доп.), внаслідок включення позивачем до валових доходів
ПДВ у розмірі 104713,50 грн., в т.ч. у 1-ому кварталі 2004 р. до валового
доходу позивачем включена виручка на суму 19400 грн. (16166,67 грн. без ПДВ),
яка надійшла на розрахунковий рахунок у грудні 2003 р.  Також в порушення вимог ч. 1 ст. 13 розд. 4
Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” від
26.12.1992 р. № 13-92 (із змінами та доп.) позивачем занижено валовий дохід на
суму 107157,07 грн., а саме: в 4-ому кварталі 2003 р. до валового доходу
включено суму 18666,67 грн. без ПДВ, а саме:

-          виручка на суму 2000 грн. (1666,67
грн. без ПДВ), яка надійшла на розрахунковий рахунок 31.10.2003 р. від КП “ЖЕД
№4” за продані позивачем матеріали згідно рахунку № Ф1-0000001 від 30.10.2003
р., записана в книзі обліку доходів та витрат 31.10.2003 р.;

-          торгова виручка 1000 грн. (833,33
грн. без ПДВ), яка надійшла на банківський рахунок 28.11.2003 р.;

-          виручка у розмірі 19400 грн.
(16166,67 грн. без ПДВ), яка надійшла на розрахунковий рахунок 12.12.2003 р.
згідно рахунку бн від 12.12.2003 р. за металеві вироби від ПП “ДНК”, записана
в книзі обліку доходів та витрат 09.01.2004 р.;

Крім того, відповідачем в акті
перевірки зазначено, що у 2-ому кварталі 2004 р. до валового доходу позивачем
не включено суму 83750 грн. без ПДВ, а саме: виручка від реалізації товарів
відповідно до первинних документів банківської установи складає 238100 грн., у
т.ч. ПДВ 39683,33 грн., але за даними декларації про доходи за 2-ий квартал
2004 р. сума одержаного валового доходу складає 137600 грн., у т.ч. ПДВ
22933,33 грн., в 1-ому кварталі 2005 р. до валового доходу не включено 4740,40
грн. без ПДВ, а саме: виручка від реалізації товарів відповідно до первинних
документів банківської установи складає 71154,48 грн., у т.ч. ПДВ 11859,08
грн., але за даними декларації про доходи за 1-ий кв. 2005 р. сума одержаного
валового доходу складає 65466грн., у т.ч. ПДВ 10911грн.

До того ж перевіркою правильності
визначення валових витрат відповідачем було встановлено завищення валових
витрат за перевіряємий період на суму 452803,51 грн., а саме: у 4-ому кварталі
2003 р. на суму 12663,33 грн., у 2004 р. на суму 390466,04 грн., у 1-ому
кварталі  2005 р. на суму 49674,15 грн.
Так, відповідачем зазначено в акті перевірки про включення позивачем до валових
витрат сум ПДВ у розмірі 103942,11 грн., що є порушенням абз.2 ст.13 розд.4
Декрету КМУ “Про прибутковий податок з громадян” від 26.12.1992 р. № 13-92 (із
змінами та доп.) та п.13 розд.4 Інструкції “Про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою діяльністю”, затвердженої наказом ДПА України
від 21.04.1993 р. № 12, зареєстрованої в Мінюсті України 09.06.1993 р. № 64 (із
змінами та доп.). При цьому відповідачем розраховані валові витрати позивача
згідно додатку № 6 до Інструкції “Про оподаткування доходів фізичних осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю”, виходячи з норми витрат у розмірі 25% від
суми валового доходу.

Разом з тим відповідно до частини 2
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з
громадян", за правилами розділу IV якого підлягали оподаткуванню доходи
позивача, отримані від зайняття підприємницькою діяльністю з 01.07.2003 по
31.03.2005 р. (період, за який була здійснена перевірка контролюючим органом),
оподатковуваним доходом вважається чистий доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо
ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з
Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню
малим підприємствам та підприємництву.

Так, за змістом вищенаведеної норми
валові витрати мають характер реальних витрат платника податку та повинні
враховуватися в тому ж податковому звітному періоді, що і доходи, з отриманням
яких ці витрати безпосередньо пов'язані, а додаток № 6 до Інструкції від
21.04.1993 р. № 12 серед норм витрат, які враховуються при оподаткуванні
доходів громадян від зайняття підприємницькою діяльністю, передбачає 25 % до
суми валового доходу від здійснення інших, ніж перелічені в цьому додатку видів
діяльності, включаючи торговельну.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, витрати позивача підтверджені податковими накладними і накладними. У
зв'язку з цим відповідачем при визначенні позивачу податкових зобов'язань з
прибуткового податку в порушення вимог абз.2 ст. 13 розд. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” від 26.12.1992 р. №
13-92 (із змінами та доп.) та п. 13 розд.4 Інструкції “Про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю” розраховані
валові витрати позивача згідно додатку № 6 до зазначеної Інструкції, виходячи з
норм витрат у розмірі 25% від суми валового доходу, тоді як згідно зазначених
норм Декрету та Інструкції валові витрати враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України
та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та
підприємництву, якщо вони не підтверджені документально.

До того ж до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (частина 3 ст. 13 вказаного Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з громадян").

Норми витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без
створення юридичної особи, затверджені ГДПІ України від 18.01.1993 р. № 36-32
та викладені в додатку № 6 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом ГДПІ України
від 21.04.1993 р. № 12 (з наступними змінами і доповненнями), зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 09.06.1993 р. за № 64, про що є пряме застереження
в абзаці 2 пункту 13 цієї Інструкції.

Згідно додатка № 7 "Про склад
валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників
податку - фізичних осіб" до названої Інструкції положення статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" застосовуються в
частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

До декларації про доходи, одержані
за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому
періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та
підтверджені документально. Виключно факт одержання доходу може бути підставою
для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а
тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

До складу витрат фізичної особи
-суб'єкта підприємницької діяльності, зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, також включаються суми ПДВ, внесені до бюджету. Не включаються
до валових витрат і валового доходу суми ПДВ, які входять до ціни придбаних та
проданих товарів (робіт, послуг) відповідно.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкту
оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді
фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та
фактично витрачена у зв'язку з отриманням цього доходу сума витрат.

Між тим, як встановлено висновком
судово-економічної експертизи № 4135/4136 від 27.06.2007 р., фактичні витрати в
сумах вартості придбаних товарів (робіт, послуг), у тих податкових періодах, в
яких СПД ОСОБА_2 було сформовані валові витрати за рахунок цих сум, були
здійснені СПД ОСОБА_2 у відповідних звітних періодах і в попередніх періодах.
При цьому експертом зазначено, що в акті перевірки від 04.08.2005 р.,
складеному за результатами проведення відповідачем перевірки позивача, не
відображено наявність товарних запасів на момент переходу СПД ОСОБА_2 зі сплати
єдиного податку на загальну систему оподаткування; фактично податковим органом
при перевірці враховано відсутність товарних запасів станом на 01.10.2003 р.
(тобто на початку перевіряємого періоду) і відповідно не врахована оплата цих
запасів при їх придбанні. До того ж експертизою встановлено, що реалізацію
товарів, придбаних позивачем до 01.10.2003 р. (тобто в період, що не передбачав
ведення обліку товарних запасів і обліку оплат при їх придбанні), позивач
продовжував здійснювати і після переходу на загальну систему
оподаткування.

У зв'язку з вищевикладеним суд
вважає необґрунтованим здійснений відповідачем при перевірці позивача  розрахунок його валових витрат та
доходів.

До того ж в обґрунтування
визначення витрат позивача за 2004 рік на суму 124888,54 грн. замість
задекларованих позивачем за цей період на суму 515354,58 грн. та за 1-ий
квартал 2005 р. на суму 14823,85 грн. замість задекларованих позивачем за цей
період на суму 64498 грн., відповідач вказав про неврахування наданих позивачем
під час перевірки податкових накладних та накладних на отримання позивачем
товарів за ці періоди, внаслідок ненадання ним доказів оплати за ці товари,
тоді як ці документи підтверджують витрати позивача за вказані періоди. При
цьому відповідачем не враховане право позивача здійснювати розрахунки з
постачальниками товарів на протязі терміну позовної давності, визначеного
цивільним законодавством.

Крім того, суд вважає, що
здійснений відповідачем розрахунок валових доходів позивача за 2004 рік на суму
499554,17 грн. замість задекларованих позивачем на суму 518365 грн. та за 1-ий
квартал 2005 р. на суму 59295 грн. замість задекларованих позивачем на суму
65466 грн. у зв'язку з неправомірним розрахунком валових витрат позивача згідно
додатку № 6 до вищезазначеної Інструкції, виходячи з норм витрат у розмірі 25%
від суми валового доходу, свідчить про неправомірність здійсненого відповідачем
визначення позивачу податкових зобов'язань по прибутковому податку за 2004 рік
на суму 48097,76 грн. та за 1-ий квартал 2005 р. на суму 5621,79 грн.

Отже, враховуючи положення ст. 13
Декрету КМУ “Про прибутковий податок з громадян” від 26.12.92р. №13-92 (із
змінами та доп.), здійснений відповідачем розрахунок валових доходів позивача
за 4-ий квартал 2003 року на суму 55708,33 грн. та відповідно визначення
податкових зобов'язань по прибутковому податку за цей період замість
задекларованих позивачем 44450 грн., є неправомірним, оскільки відповідачем не
враховано у складі витрат позивача за цей період витрати по придбанню ТМЦ у СПД
- фізичної особи ОСОБА_3 по податковій накладній від 31.10.2003 р. на загальну
суму 2000 грн. (у т.ч. ПДВ на суму 333,33 грн.), що в подальшому були продані
позивачем ЖЕД № 4 згідно накладної № 38 від 31.10.2003 р. та по податковій
накладній № 38 від 31.10.2003 р. на загальну суму 2000 грн. (у т.ч. ПДВ на суму
333,33 грн.).

Також, на думку суду, позивачем
правомірно не враховано у складі валового доходу за цей період суму отриманої
торгівельної виручки в розмірі 1000 грн. (833,33 грн. без ПДВ), яка надійшла на
банківський рахунок позивача 28.11.2003 р., оскільки вказана сума надійшла на
рахунок позивача на підставі наявної в матеріалах справи укладеної угоди про
надання фінансової допомоги від 28.11.2003 р. як позика.

Безпідставними є і доводи
відповідача в акті перевірки про збільшення валових доходів позивача за цей
період на суму 16166,67 грн. (без ПДВ), яка надійшла на рахунок позивача
09.01.2004 р., із зазначенням при цьому про відображення цієї виручки у книзі
обліку доходів та витрат 09.01.2004 р., оскільки зазначене збільшення не
зумовило заниження валових доходів позивача за перевіряємий період та
відповідно не призвело визначення податкових зобов'язань по прибутковому податку.

Більш того, відповідачем при
здійсненні розрахунку податкових зобов'язань по прибутковому податку за 4-ий
квартал 2003 р. не враховано у складі витрат позивача за цей період витрати по
придбанню ТМЦ за податковою накладною № 15 від 12.12.2003 р., виданою СПД -
фізичною особою ОСОБА_4 на загальну суму 19400 грн. (у т.ч. ПДВ на суму 3233,33
грн.), що не зумовило донарахування
прибуткового податку за цей період.

Не приймаються судом до уваги також
ствердження відповідача в акті перевірки щодо невключення позивачем до валового
доходу в 2-ому кварталі 2004 р. суми в розмірі 83750 грн. без ПДВ із
зазначенням при цьому, що виручка від реалізації товарів відповідно до
первинних документів банківської установи складає 238100 грн. (у т.ч. ПДВ
39683,33 грн.), але за даними декларації про доходи за 2-ий квартал 2004 р.
сума одержаного валового доходу складає 137600 грн. (у т.ч. ПДВ 22933,33 грн.),
а також ствердження відповідача щодо невключення позивачем до валового доходу в
1-ому кварталі 2005 р. суми в розмірі  4740,40
грн. без ПДВ із зазначенням при цьому, що виручка від реалізації товарів
відповідно до первинних документів банківської установи складає 71154,48 грн.
(у т.ч. ПДВ 11859,08 грн.), але за даними декларації про доходи за 1-ий квартал
2005 р. сума одержаного валового доходу складає 65466 грн. (у т.ч. ПДВ 10911
грн.), оскільки наведене   документально
не обґрунтовано.

Крім того, наведена відповідачем
порівняльна таблиця скоригованого валового доходу за перевіряємі періоди не
свідчить про заниження позивачем валових доходів за 2004 рік та 1-ий квартал
2005 р., відповідно до якої позивачем завищено валові доходи за 2004 рік на
суму 18810,83 грн. та за 1-ий квартал 2005 р. на суму 6170 грн. у порівнянні з
задекларованими позивачем валовими доходами за ці періоди.

Також слід зазначити, що не
підтверджуються матеріалами справи ствердження відповідача про завищення
позивачем валових доходів на суму ПДВ у розмірі 104713,5 грн. та завищення
валових витрат на суму ПДВ у розмірі 103942,11 грн., а з наведеної відповідачем
порівняльної таблиці скоригованого валового доходу за перевіряємі періоди не
вбачається наявність вказаного порушення. При цьому слід зазначити, що
висновком судово-економічної експертизи № 4135/4136 від 27.06.2007 р.
підтверджено невнесення позивачем до бюджету суми ПДВ в розмірі 103 942,11 грн.
та відповідно невнесення позивачем зазначеної суми ПДВ до складу валових
витрат. Більш того, наведене відповідачем в акті перевірки обґрунтування
визначення податкових зобов'язань по прибутковому податку за перевіряємі
періоди свідчить про неврахування відповідачем вказаного порушення.

Не відповідає вимогам ст. 13
зазначеного вище Декрету Кабінету Міністрів України, на думку суду, наведене
відповідачем в акті перевірки обґрунтування визначення валових витрат за 4-ий
квартал 2003 р. на суму 31136,67 грн. лише на підставі платіжних документів
(квитанцій до прибуткового касового ордеру та платіжних доручень), яким
визначено врахування документально підтверджених витрат, а не витрат
підтверджених лише платіжними документами.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає неправомірним визначення відповідачем позивачу прибуткового податку на
суму 62521,55 грн.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною  3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою
це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві
є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює  наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх  представників, показань
свідків, письмових  і речових  доказів,
висновків експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому,  всебічному, повному та
об'єктивному дослідженні.

Відтак, оцінюючи надані сторонами
докази, суд вважає, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду
повну правомірність прийнятого ним оскаржуваного позивачем податкового
повідомлення-рішення від 04.08.2005 р. № /0/239.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування
або визнання нечинним рішення відповідача -суб'єкта владних повноважень
повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав,
свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача
коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності
об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7)
примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних
повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і
захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Приймаючи до уваги усе
вищезазначене, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 про скасування
податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному від
04.08.2005 р. № /0/239 цілком обґрунтовані та відповідають вимогам
чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст.
158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.
Южному про скасування  податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

2.          СКАСУВАТИ податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному від
04.08.2005 р. № /0/239 на суму 62 521,55 грн.

Постанову суду може бути оскаржено
в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України.

Повний
текст постанови складено 21.11.2007 р.

Суддя
Петров В.С.