ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007 р.
№ 22/157/98

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В.,

розглянувши

касаційну скаргу
державного територіально-галузевого об'єднання “Львівська залізниця” в особі відокремленого підрозділу “Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень” (далі Залізниця)

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від
23.05.07

у справі
№ 22/157/98

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Чернівецького транспортного прокурора (далі Прокурор)

в інтересах держави в особі
державної адміністрації залізничного транспорту
України –Івано-Франківського відділення Львівської залізниці (далі Відділення)

до
відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського” (далі Товариство)

про
стягнення 11 991,75 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- Прокурора:
не з‘явились;

- Відділення:

Чумакевич Л.В. (за дов. № НЮ-1050 від 22.09.06);

- Товариства:
Скольський В.В. (за дов. б/н від 13.09.06).

Ухвалою від 02.08.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В., Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга Залізниці № 224 від 11.06.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 30.08.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв’язку з перебуванням суддів Савенко Г.В., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 29.08.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 22/157/98 господарського суду Дніпропетровської області створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 30.08.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.08.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Ухвалою від 01.03.07 господарський суд Дніпропетровської області (суддя Пуппо Л.Д.) задоволено заяву Товариства про визнання наказу від 21.09.00 арбітражного суду Дніпропетровської області по справі № 22/157/98 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала мотивована тим, що у Товариства, як боржника у виконавчому провадженні, відсутні грошові зобов'язання перед Відділенням на суму

11 991, 75 грн., які вже визнані погашеними у встановленому порядку.

Постановою від 23.05.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія судів у складі: головуючого –Лисенко О.М., суддів –Виноградник О.М., Джихур О.В.) ухвалу від 01.03.07 господарського суду Дніпропетровської області залишено без змін з тих же підстав.

Відділення не погоджуючись з процесуальними актами місцевого та апеляційного суду, вважаючи їх такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу від 01.03.07 господарський суд Дніпропетровської області та постанову від 23.05.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду, а у задоволенні вимог Товариства про визнання наказу, таким що не підлягає виконанню відмовити.

У касаційній скарзі зазначено, що згідно ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального господарського кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”.

На думку скаржника, попередні судові інстанції не врахували вимоги ст.ст. 34, 37, 40, 401 Закону України “Про виконавче провадження”, якими не передбачено повернення виконавчого документа чи припинення виконання рішення суду з підстав, вказаних у ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Скаржник вважає, що судовими інстанціями не враховано вимоги п. 8 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”, оскільки протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідно до п. 4 ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника виконавче провадження з виконання рішення суду підлягає обов'язковому зупиненню та забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється виконавче провадження закінчується передачею державною виконавчою службою виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи, або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу Залізниці –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням від 30.07.98 арбітражного суду Дніпропетровської області по справі № 22/157/98 з Товариства на користь Відділення стягнено 7 228,80 грн. штрафу та

4 762,95 грн. боргу, про що було видано наказ.

Ухвалою від 21.09.00 арбітражного суду Дніпропетровської області змінено спосіб виконання рішення від 30.07.98 шляхом звернення стягнення на майно Товариства на користь Відділення на суму 11 991,75 грн., про що видано наказ.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що 05.04.01 відділом державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження по справі № 22/157/98 у зв'язку з порушенням справи про банкрутство боржника, про що арбітражним судом Дніпропетровської області була винесена ухвала від 19.03.01 по справі № Б26/15/118/01, відповідно до якої була порушена справа про банкрутство Товариства за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Промислово-фінансова компанія “Укрінмет”.

При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04.05.01 та 05.05.01 в газетах “Голос України” № 78, “Урядовий кур'єр” № 79 та “Зоря” № 47, були опубліковані оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства.

Попередні судові інстанції врахували вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” відповідно до яких конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не задоволені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про це господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує вимоги кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

На підставі наданих сторонами доказів по справі місцевим та апеляційним судами встановлено, що заборгованість, яка була стягнута по даній справі, виникла у 1998 році, що підтверджується рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.07.98, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство Товариства.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком попередніх судових інстанцій про те, що Відділення є конкурсним кредитором, та враховує встановлені попередніми судовими інстанціями докази по справі щодо того, що Відділення з заявою про визнання вимог до боржника та включення їх в реєстр вимог кредиторів, яке є конкурсного кредитора, не зверталось.

Матеріалами справи також підтверджено, що ухвалою від 18.09.03 у справі № Б26/15/118/01 вимоги конкурсних кредиторів Товариства, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі –не розглядаються і вважаються погашеними, а тому вимоги Відділення до боржника в розмірі 11 991,75 грн. за наказом арбітражного суду Дніпропетровської області від 21.09.00 слід вважати погашеними.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановленими договором або законом.

Відповідно до ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом, також господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Отже, однією з підстав для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, є відсутність обов'язку боржника за наказом повністю чи частково у зв’язку з його припиненням з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

За приписами ст. 1 вказаного Закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Таким чином, названі вимоги Товариства вважаються погашеними в порядку ч. 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та відповідно до ухвали від 18.09.03 господарського суду Дніпропетровської області по справі № Б26/15/118/01.

Наведені обставини по справі та норми законодавства містять достатні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 Господарського процесуального кодексу України та визнання наказу від 21.09.00 арбітражного суду Дніпропетровської області по справі № 22/157/98 таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Залізниці, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання “Львівська залізниця” в особі відокремленого підрозділу “Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень” залишити без задоволення.

Постанову від 23.05.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 22/157/98 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Кравчук

О.Муравйов