ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2007 р.                                                            Справа № 47/315-07

вх. № 7613/5-47

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ієвлєва А.Б. за довіреністю від 07.06.2007р.  відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом Закритого акціонерного товариства "АТП - 16327", м. Харків

до  Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", м. Харків

про офіційне визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю трансформаторної підстанції літера "Д-1" площею 61,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 88.

Позивач у судове засідання не з"явився, але надав через канцелярію господарського суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача,  межах позовних вимог.

Суд розглянувши дане клопотання відмовляє позивачу у задоволенні його  оскільки: позивач не надав обгрунтованого підтвердження того, що  невжиття таких заходів  може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідач  в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено, що 26.12.2003р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу кабельних електросітей 0,4кВт та будівлі трансформаторної підстанції. Відповідно до умов даного вказаного договору, 27.05.2004р. продавцю за договором  була перерахована повна сума, а 25.05.2004р. будівля була передана за актом прийому -передачі, таким чином з цього моменту підприємством позивача вказана будівля була взята на баланс.

Згідно ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у покупця виникло з моменту передання майна (що підтверджується актом приймання-передачі). Крім того відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності продавця припиняється з моменту відчудження власником свого майна, в даному випадку це передання речі згідно акту приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, продавець за договором фактично передав будівлю, а покупець (позивач) фактично нею весь час користується, витрачає кошти на її утримання та вона перебуває на його балансі.

Однак, до дня подання позову, покупець позбавлений права належним чином оформити право власності на будівлю, оскільки відповідач не визнає права власності на вказану будівлю за позивачем, та відповідно, обмежений у праві розпорядження нею як нерухомим майном, внаслідок відмови відповідача вчинити реєстраційні дії.

На лист позивача №01-121 від 02.12.2004 р. відповідач повідомив позивача про те, що на вказане майно накладений арешт внаслідок помилкового передання його в іпотеку продавцем за договором, а тому оформити право власності неможливо.

Позивач тривалий час намагався виправити ситуацію, що склалася, зокрема, шляхом подачі претензії до Продавця за договором вих.№01/12 від 10.02.2006р.

Після зняття арешту на вказану будівлю, позивач знов звернувся до відповідача з проханням зареєструвати право власності відповідно до раніше поданих документів та анулювання арешту.

Однак, відповідач знову відмовив позивачу з причин того, що наданий на реєстрацію договір не є нотаріально посвідченим.

Відповідно до Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що доданий до Наказу Мінюсту від 07.02.2002 р. №7/5 „Про затвердження Тимчасовго положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", права власності реєструються на підставі договорів, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема, купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, та інш.

На дату укладення договору, чинне законодавство не передбачало його нотаріального посвідчення. Вказаний договір ніким не оскаржений, є чинним, та своїми діями сторони підтвердили не тільки намір його укладення, а й виконали свої обов'язки по ньому в повному обсязі. До того ж, згідно загального строку позовної давності, при тому, що договір укладений 26.12.2003р., перебіг позовної давності щодо подання позову про визнання вказаного договору неукладеним,  скінчився 26.12.2006р.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відповідна державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухмое майно та їх обмежень.

Керуючись ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визначається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчуе його право власності.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що фактичні обставини справи  доводять наявність порушення відповідачем прав позивача.

У зв’язку з цим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що  підлягають   задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, суд вважає, що витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу слід покласти на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 6, 8, 19, 41, 42, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 33, 43, 47-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

2. Позов  задовольнити повністю.

3. Визнати за Закритим акціонерним товариством "АТП 16327" () право власності на нежитлову будівлю трансформаторної підстанції літера "Д-1" площею 61,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 88.

Суддя                                                                                            Светлічний Ю.В.