ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"20" листопада 2007 р.
Справа №  4/405

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. за участю секретаря судового засідання  Волоткевича  А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 4/405

за позовом: Кіровоградського обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, м. Кіровоград

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія -Феліз", м. Кіровоград

про стягнення 5448 грн. 844 коп.

Представники сторін:

від позивача - Пилипенко О.І., довіреність № 04-04/21  від 11.01.07 ;

від відповідача - Гретченко Л.Л., довіреність № 50  від 20.11.07;

Час  прийняття постанови: 20.11.2007 року о 10:40 год.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників  сторін,  факти та  відповідні  їм   правовідносини  між сторонами  спору,  господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач наполягає на тому, що згідно зі звіту „Про зайнятість та  працевлаштування інвалідів”, наданого відповідачем до відділення Фонду, на підприємстві відповідача повинно працювати 4 інваліди, а працювало 3 інваліди.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем не створено 1 робоче місця для працевлаштування інвалідів і виходячи з середньорічної заробітної плати в розмірі  5163 грн. 64 коп.,  сума штрафних санкцій складає: 5163 грн. 64 коп.

Письмовий  відзив на  позовні вимоги відповідач суду  надав, в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши нормативні   документи, які регулюють спірні правовідносини, доводи позивача щодо обґрунтування своєї позиції суд вважає, що позовні вимоги підлягають  задоволенню повністю  з наступних підстав:

Як  обґрунтовано  посилається  позивач  в заявленому  позові,  статтями 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" із змінами, внесеними Законом України № 2606-111 від 05.07.2001року « Про внесення змін до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», який вступив в дію 01.08.2001 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює 25 чоловік – у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від  05.07.2001 року, підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Порядок сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року № 1767 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2-5 вищезазначеного Порядку, підприємства, на яких працює 15 і більше чоловік, реєструються у відділеннях Фонду за своїм місцезнаходженням і щороку, не пізніше 1 лютого подають до відділень звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується Держкомстатом.

Підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша від установленого нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні” сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції самостійно, 15 квітня року, що настає за звітним.

Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку чи в установах комерційних банків.

Суми штрафних санкцій визначаються у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Таким чином, відповідач повинен був перерахувати штрафні санкції за 2006  рік у розмірі 5163 грн. 64 коп. самостійно до 15.04.2007 року  згідно до звіту про зайнятість та  працевлаштування інвалідів  за 2006 рік.

Відповідач своєчасно подав звіт, але самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції в указаний термін, тому станом на 16.10.07 року за ним нараховується заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій до відділення на суму 5163 грн. 64 коп.

Натомість, як вбачається із Звіту про зайнятість і працевлаштування  інвалідів за 2006 рік відповідач  зазначив   кількість  інвалідів-штатних  працівників, які  повинні працювати на робочих місцях створених  відповідно  до вимог ст.19 Закону  України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в кількості 4 особи та   визнав, що на  підприємстві  працювали лише 3 особи, яким  відповідно  до законодавства встановлена інвалідність і самостійно обрахував суму  адміністративно-господарських санкцій  (а.с.6).

Фактично вказаний  звіт  судом  розцінюється  як  узгоджене   відповідачем  зобов'язання  перед позивачем про  необхідність оплати  штрафних санкцій  за нестворене  1  робоче   місце   в  2006 році виходячи з  середньооблікової кількості  штатних працівників.

Будь-яких  доказів  про вжиття  заходів  для  створення робочого  місця  для 4 особи, якій згідно законодавства встановлена інвалідність  та її працевлаштування  відповідач  суду не  надав.

Позивачем  правильно проведено  розрахунок заборгованості  відповідача за не створене робоче місце для працевлаштування інваліда в  2006 році на суму  5163 грн. 64 коп.

Крім того, відповідно до Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України №223 від  15.05.2007 року порушення строку сплати адміністративно - господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, розмір якої обчислюється виходячи із 120 відсотків   річних облікової ставки Національного банку України, що діє на момент подання позовної заяви.

Таким чином, до стягнення підлягає пеня в розмірі 285 грн. 20 коп. (5163 грн. 64 коп.Х8%Х120:100 :365 Х184= 285 грн. 20 коп. )  за період з   16.04.07р. по  16. 10.2007 року включно.

За таких обставин відповідач повинен сплатити 5163 грн. 64 коп.   заборгованості з відрахувань цільових коштів на створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та пеню за несвоєчасну сплату штрафних санкцій  в розмірі  285 грн. 20 коп.

Висновок про правомірність вимог позивача суд  також робить на підставі системного аналізу  отриманих доказів по справі.

Так, судом  встановлено, що відповідно до середньо облікової чисельності штатних працівників ( 110 осіб) відповідач у 2006 році мав створити 4 робочі місця для працевлаштування інвалідів, а   фактично створив тільки 3 робочі місця.

За приписом ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є  вчинене  ним  правопорушення у  сфері  господарювання. Учасник   господарських  відносин відповідає за невиконання  або неналежне виконання господарського  зобов'язання чи  порушення  правил  здійснення   господарської  діяльності, якщо не  доведе, що  ним вжито  усіх  залежних  від  нього заходів для  недопущення  господарського  правопорушення.

Враховуючи,  що  відповідачем  не  надано  доказів  вжиття  ним  вичерпних  заходів для  недопущення  правопорушення  та  не  спростовано   надані  позивачем   докази  про наявність  правопорушення, господарський  суд дійшов  до висновку,  що  позовні вимоги  підлягають  до  повного   задоволення.

Виходячи  з припису пункту першого Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів ( далі Положення) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.95 року № 314, зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.02 року № 19, робоче місце інваліда – це окреме робоче місце, або ділянка виробничої площі на підприємстві, в установі та організації, не залежно від форм власності та господарювання, де створенні необхідні умови для праці інваліда. Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п. 3). Підприємства  повинні розробляти заходи щодо створення робочих місць для інвалідів і включати їх до колективного договору ( п.5). Таким чином, створеним робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда. Закон зобов'язує відповідача відповідно до встановленого нормативу, створити робочі місця для праці інвалідів, зазначити їх у колективному договорі і інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення, та відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Відповідач не створив робочі місця для інвалідів і повинен нести відповідальність за ст. 20 Закону.

За ст. 19 Закону керівники підприємств, установ і організацій, не залежно від форм власності і господарювання у разі не забезпечення зазначених нормативів несуть відповідальність у встановленому законом порядку. А в разі коли кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, то відповідальність покладається на підприємства у вигляді щорічної сплати штрафних санкцій, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом.

Крім того, при вирішенні спору господарським судом враховується, що  обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Однак, господарським судом  достовірно встановлено, що  протягом  2006 року відповідачем не створено 1 робоче місце  для працевлаштування  інвалідів  та не було фактично введено  це  робоче місце    шляхом  працевлаштування інвалідів, не подано  відповідачем доказів  про внесення  змін  до штатного розкладу  підприємства,  не  було створено (пристосовано) робоче місце робітника для осіб з обмеженими фізичними  можливостями.

Таким чином, сума адміністративно - господарських санкцій  становить: 5448 грн. 84 коп.

Фонд соціального  захисту  інвалідів відповідно до покладених  чинним законодавством України на нього завдань  здійснює  контроль  за   виконанням   суб'єктами  господарювання  чотирьохвідсоткового  нормативу  робочих  місць,   призначених  для  працевлаштування  інвалідів,  в  тому  числі  шляхом  стягнення  в  судовому порядку  адміністративно-господарських санкцій за невиконання  ними  такого  нормативу  в розмірі середньорічної заробітної плати працівника за  кожне незайняте робоче місце  інвалідам  згідно  ст.  ст.  19,  20  Закону  України  "Про  основи  соціальної  захищеності інвалідів в  Україні" . Відповідач фактично позовні вимоги визнав  повністю, письмових заперечень по суті позовних вимог  до суду не подав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94,160, 162,163,167, 186, п.6 Прикінцевих та  перехідних  положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний  позов  задовольнити  повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія -Феліз" (м.Кіровоград, вул. Курганна, 28-А, код 31146326, Р/Р 2501, МФО 323301) заборгованість по  сплаті  адміністративно - господарських санкцій в розмірі  5163 грн. 64 коп. за невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів  в 2006 році, пеню в розмірі 285 грн. 20 коп. за несвоєчасне перерахування   адміністративно-господарських санкцій на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту  інвалідів м.Кіровоград (вул. 50 років  Жовтня 7а, р/р 0002 УДК в м.Кіровограді Головне Управління  Державного  Казначейства в  Кіровоградській  області  МФО 823016  код 24145329.

Після набрання постановою законної сили за заявою стягувача видати виконавчий лист.

Сторони мають право оскаржити   в  апеляційному  порядку постанову в   порядку і строки  відповідно до ст.   186 Кодексу адміністративного судочинства  України.  Про  апеляційне  оскарження   рішення   суду     першої  інстанції спочатку   подається заява. Обґрунтування мотивів   оскарження і вимоги до суду апеляційної  інстанції викладаються в   апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та  апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через   суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою,   яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне     оскарження   постанови  суду   першої   інстанції  подається  протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному  обсязі відповідно до статті 160 цього Кодекс - з дня   складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути  подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,   якщо скарга  подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи    апеляційна скарга, подані після закінчення  строків,   встановлених       цією   статтею,   залишаються   без   розгляду,   якщо   суд   апеляційної   інстанції  за  заявою   особи,   яка  їх   подала,   не   знайде   підстав  для  поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова   набирає   законної   сили   відповідно   до   ст.   254   Кодексу   адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає  законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,   встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,  встановлений цим Кодексом, постанова  суду  першої  інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо  його  не  скасовано,   набирає  законної сили   після   закінчення  апеляційного розгляду   справи.   Якщо   строк   апеляційного   оскарження   буде   поновлено,   то  вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова   виготовлена в повному обсязі   20 листопада   2007 року.

Суддя

Ю. І. Хилько