ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 р.
№ 18/218

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Першикова Є.В.

Савенко Г.В.,
Ходаківської І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги
ТОВ “Панацея”

на постанову
Дніпропетровського  апеляційного господарського суду від 25.06.2005 року

у справі
№ 18/218 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
ТОВ “Панацея”

до
Новомосковської районної державної адміністрації

треті особи

про
1.          Фермерське господарство “Весна”
2.          Новомосковський районний відділ земельних ресурсів

визнання частково недійсним рішення та зобов’язання передати майно в оренду

за участю представників сторін:

позивача : не з’явились

відповідача: не з’явились

третьої особи 1: не з’явились

2: не з’явились

За згодою сторін відповідно до ч.2 ст.85 та ч.1 ст.1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 02.08.07 були оголошені лише вступна та резолютивна частини постанови колегії суддів Вищого господарського суду України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2007 року щодо позовних вимог про визнання недійсним рішення конкурсної комісії  Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 26.01.2004 року в частині відмови у виділенні ТОВ “Панацея” земельної ділянки площею 20,4 га –провадження у справі № 18/218 –припинено.

В частині позовних вимог щодо зобов’язання Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області передати в оренду строком на 50 років ТОВ “Панацея” земельну ділянку площею 20,4 га розташовану на території Пісчанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської  області і прилеглої до цілісного майнового комплексу –підсобного господарства Поливанського дитячого інтернату –відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.08.2005 року вказане судове рішення скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулось ТОВ “Панацея”, оскільки на думку скаржника, вказана постанова не відповідає нормам чинного законодавства.

В силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти такі докази.

Касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши оскаржувані судові рішення на предмет дотримання судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті останніх, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Позивачем змінений предмет позову, позивач просив визнати недійсними розпорядження голови районної державної адміністрації від 06.02.03 № 103, від 21.03.03 № 272, від 06.04.05 №464, та визнати договір оренди, укладений між відповідачем і третьою особою від 22.05.2005 року недійсним, що не суперечить вище наведеній нормі процесуального права. Однак, заява позивача про уточнення позовних вимог не прийнята до розгляді господарським судом.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено вказану норму процесуального законодавства, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до правомірного висновку, що суд першої інстанції повинен був розглянути уточнені позовні вимоги, які викладені в заяві позивача, по суті.

Як встановлено господарськими судами, 22.10.2003 року між Поливанівським дитячим будинком-інтернатом (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю “Панацея” (орендар) був укладений договір оренди № 1, відповідно до якого орендодавець передав орендарю в термінове платне користування нерухоме майно - комплекс будинків і споруд, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Степова, 20, загальною площею 1843,2 кв.м., що знаходиться на балансі Поливанівського дитячого будинку-інтернату. Факт передачі такого майна підтверджується актом приймання-передачі від 22.10.2003 року.

Згідно з умовами договору оренди нерухомого майна (п.7.1) вказаний договір був укладений терміном на 5 років.

20.11.2003 року позивач звернувся до голови Новомосковської районної державної адміністрації з проханням надати згоду на оренду землі підсобного господарства, що розташоване за вищевказаною адресою площею 41,1 га.

26.01.2004 року на засіданні конкурсної комісії протоколом № 68 було вирішено рекомендувати райдержадміністрації передати в оренду позивачу тільки 27, 7 га спірної земельної ділянки.

Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації від 03.02.2004 року № 148 дана згода на виготовлення технічної документації по передачі земельної ділянки в оренду загальною площею 27,7 га терміном на 50 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ТОВ “Панацея” за рахунок земель запасу на території Піщанської сільської ради.

Між Новомосковською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю “Панацея” укладений договір оренди земельної ділянки площею 25,91 га на підставі розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 1811 від 01.12.2004 року, та № 286 від 24.12.2005 року.

Згідно статті 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах визначених цим кодексом.

Відповідно  статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права   користування    земельною    ділянкою    є    припинення   діяльності   державних   ч комунальних підприємств, установ та організацій.

Як встановлено судами, наказом    від    29.05.2000 року за    №     139    управління    соціального    захисту    населенню Дніпропетровської       обласної      державної      адміністрації       ліквідована      діяльність Новомосковського дитячого будинку-інтернату з 1 серпня 2000 року у зв’язку з передачею споруди    колишнього    монастиря    у    власність    Свято-Миколаївському    Самарському пустинному чоловічому монастирю.

Тобто, розпорядження голови Новомосковської державної адміністрації від 06.02.2003 року № 103 про вилучення земельної ділянки площею 47,5 га, з них 40,3 га ріллі у Новомосковського дитячого будинку - інтернату у зв’язку з ліквідацією підприємства і передачі її до склад запасу Піщанської сільської ради не суперечить пункту "в" статті 141 Земельного кодекс України, у зв'язку з чим не може бути визнано недійсним, про що правомірно зазначено апеляційною інстанцією.

Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації від 21.03.2003 року №272 на підставі статей 116, 118, 124 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України дана згода на виготовлення проекту вводу в оренд земельної ділянки площею 20,5 га ріллі для розміщення фермерського господарств Мішкарєвич В.В. за рахунок земель запасу Піщанської сільської ради, тобто до звернення позивача з заявою від 20.11.2003 року.

На підставі розпорядження першого заступника голови Новомосковської райони адміністрації від 06.04.2005 року №464 про надання згоди на відведення земельної ділянки Мішкарєвичу В.В. між Новомосковською районною держадміністрацією та фермерським господарством “Весна-М” 22.05.2005 року, укладено договір оренди земельної ділянки площею 20,5

га ріллі.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем не надано доказів, що спірна земельна ділянка входить до майнового комплексу, який взятий позивачем у Поливанівського дитячого будинку - інтернату в оренду і, що орендодавець є правонаступником власника спірної земельної ділянки; що позивачем передача земельної ділянки третій особі здійснена з порушенням чинного законодавства.

Отже, з огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що вказані розпорядження Ради винесенні в межах повноважень та відповідають чинному законодавству. Також відповідає законодавству і договір оренди, укладений на підстав даних розпоряджень. Як наслідок, позовні вимоги про зобов’язання Новомосковської державної адміністрації передати спірну земельну ділянку в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю “Панацея” не підлягають задоволенню, а постанова апеляційного господарського суду не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ТОВ “Панацея” –залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського  апеляційного господарського суду від 25.06.2005 року у справі № 18/218 –залишити без змін.

Головуючий                                                                     Є.Першиков

Судді                                                                                Г.Савенко

І.Ходаківська