ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2007 р.                                                           Справа № 18/12/2300

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Щепанської Г.А.

суддів:                                                                        Веденяпіна О.А.

Іоннікової І.А.

при секретарі                                                            Щепанській Т.П. ,

за участю представників сторін:

від позивача:     Тютюнник С.В. (довіреність №104/35 від 15.05.2007р.),

від відповідача: Антощук О.А. (довіреність №396 від 30.01.2007р.),

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення господарського суду Хмельницької  області

від "25" січня 2007 р.  у справі № 18/12/2300 (суддя Саврій В.А.)

за  позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК  "Нафтогаз України", м. Київ

до Закритого акціонерного товариства "Тепловоденергія", м. Кам'янець-Подільський

про стягнення 74840,33грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 25.01.2007р. у справі № 18/12/2300 позов ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ЗАТ "Тепловоденергія" про стягнення 748840,33 грн. задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 370876,76 грн. основного боргу, 157369,63 грн. пені, 154698,88 грн. різниці від встановленого індексу інфляції,                    48947, 67 грн. 3% річних, 7318,93 грн. витрат по оплаті державного мита та115,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"  звернулась до суду  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати прийнятий судовий акт в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та прийняти нове рішення - про задоволення  позовних  вимог                ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"  в частині стягнення інфляційних в повному об'ємі.

В апеляційній скарзі позивач, зокрема, зазначає, що суд при винесенні рішення неправомірно зменшив суму інфляційних нарахувань за період з листопада 2004р. по лютий 2006р. з 171646,27 грн., заявлених до стягнення  у позовній заяві, до              154698,88 грн. Посилаючись на роз'яснення Вищого арбітражного суду України  від 03.04.1997 р. №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" скаржник  вважає, що слід мати на увазі, що індекс інфляції   розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума, яка була  внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за травень місяць, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного  місяця - червня. Однак, відповідач у своєму розрахунку проплати, які були зроблені після п'ятнадцятого числа зараховує не до наступного місяця, а в місяць, коли була зроблена ця проплата. Крім того, відповідачем з невідомих причин не враховано вартість поставки газу зробленої в жовтні 2004 р. Розрахунок  відповідач починає з вартості поставки природного газу, яка була здійснена в листопаді 2004 р. Не індексуючи вартість жовтневої поставки природного газу, відповідач тим самим занижує суму  збитків завданих внаслідок інфляційних процесів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти викладених у ній  доводів. Вважає, що рішення в частині стягнення 154698,88 грн. різниці від встановленого індексу інфляції законне та обгрунтоване, просить  залишити його без змін. Водночас, вказує, що судовий акт в частині стягнення пені є таким, що прийнятий з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 25.01.2007 р. в частині стягнення пені в розмірі 157369,63 грн. та прийняти у цій частині нове рішення - про відмову в позові. Відповідач свої доводи мотивував тим, що передача газу здійснювалась протягом жовтня-грудня 2004 року. Пеня ж нарахована, відповідно до п.7.5 договору, за період з 14.04.2005 р. по 14.04.2006 р. Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк договору № 06/04-1123 ТЕ-34 від03.11.2004 р. в частині поставки газу діяв до 31.12.2004 р., остаточний розрахунок мав бути проведений не пізніше 10.01.2005 р. Проте заборгованість виникла протягом всього 2004 року, а отже, річний строк позовної давності, який застосовувався до стягнення неустойки у відповідності до положень ЦК України завершився 10.01.2005 р. Сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові в частині стягнення пені.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, правильність застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом встановлено, що  ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"  (позивач) та  ЗАТ "Тепловоденергія" (відповідач) 03.11.2004 р. уклали договір № 06/04-1123 ТЕ-34 на постачання природного газу.

Позивач зобов'язався надати відповідачу протягом жовтня -грудня 2004 року, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити поставлений природний газ.

Протягом жовтня - грудня 2004 р. позивачем було поставлено природного газу в об'ємі 21688,934 тис.куб.м, на загальну суму 4554676,14 грн.

Відповідач свої зобов'язання виконав частково, розрахувавшись за поставлений газ в сумі 4183799,38 грн. Сума боргу 370876,76 грн. мала бути  погашена до 10-го числа, наступного за місяцем поставки газу, тобто до 10 січня 2005 року.

Позивач 03.05.2006 р. звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з відповідача 748840,33 грн. заборгованості, з яких:             370876,76 грн. основного боргу, 157369,63 грн. пені, 171646,27 грн. різниці  від встановленого індексу інфляції та  48947,67 грн.-3 % річних.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 14.06.2006 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з ЗАТ "Тепловоденергія"  на користь позивача 370876,76 грн. основного боргу, 157369,63 грн. пені, 154698,88 грн. різниці від встановленого індексу  інфляції, 48947,67 грн. 3 % річних, 7318,93 грн. витрат по оплаті державного мита та  115,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено. (а.с. 38-39).

Не погоджуючись з рішенням суду від 14.06.2006 р. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"   звернулось 10.07.2006р. з касаційною скаргою до Вищого  господарського суду України (а.с. 44-45).

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2006 року у справі № 12/2300 касаційну скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"  задоволено частково.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 14.06.2006 р. в частині стягнення основного боргу та 3% річних залишено без змін, а в іншій частині скасовано та передано на новий розгляд до господарського  суду Хмельницької області.

При прийняті рішення 25.01.2007 р. господарським судом Хмельницької області не було враховано, що касаційною інстанцією рішення від 14.06.2006 р. залишено без змін в частині стягнення 370876,76 грн. основного боргу та 48947,67 грн. 3% річних.

Колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення від 25.01.2007 р. в частині стягнення боргу і 3% річних підлягає скасуванню, оскільки рішення від 14.06.2006 р. у цій частині не скасовано і набрало законної сили.

Стосовно суми інфляційних нарахувань, яка підлягає стягненню,  суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність її нарахування в розмірі 154698,88 грн., з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив  виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час  прострочення, а також  3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції вірно визначив  період нарахування інфляційних втрат з листопада 2004 року по лютий 2006 року, оскільки погашення боргу за жовтень 2004р.  мало бути здійснено до 10 листопада 2004 року. Кошти перераховані відповідачем в грудні 2004 року в сумі 2084814,00 грн. відповідачем зараховані в січні 2005 року, чим збільшено суму інфляційних нарахувань, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення 157369,63 грн. пені з слідуючих підстав.

Загальний строк захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, тоді як розрахунки з відповідачем повинні бути проводитись до 10 числа місяця наступного за звітним, тобто 10 січня 2005 р. із закінченням дії договору № 06/04-1123 ТЕ-34 від 03.11.2004 р. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно Прикінцевих і Перехідних положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України до господарських та цивільних відносин, які виникли до набрання цими кодексами чинності, положення Господарського та Цивільного кодексів України застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або  продовжують існувати після набрання ними чинності.

Згідно ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою для виникнення господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесені, у тому числі штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня , коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.4 укладеного сторонами договору штраф та пеня  нараховуються  Постачальником протягом одного року, що передує моменту звернення з вимогою, претензією, позовом, тому розрахунок пені здійснено з 14.04.2005 р. по 14.04.2006 р. Розрахунок зроблено вірно, але колегія суддів вважає, що пропущений строк звернення до суду з вимогою  про стягнення пені.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач мав би звернутися до суду з позовом про стягнення пені до 10.01.2005 р., однак  звернувся  03.05.2006 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у скарзі, є підставою для відмови у позові. Про застосування строку позовної давності йдеться у відзиві на позовну заяву ЗАТ "Тепловоденергія"  та в апеляційній скарзі ( а.с. 29-30, 35-36, 86-88).

Виходячи з цих міркувань, судова колегія вважає, що вимога про стягнення  157369,63 грн. пені не підлягає задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені слід скасувати та прийняти у цій частині нове рішення - про відмову у позові.

Колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 25.01.2007 р. у справі № 18/12/2300 слід скасувати в частині стягнення              370876,76 грн. боргу, 48947,67 грн. 3% річних, оскільки є рішення від 14.06.2006 р., яке набрало чинності та в частині стягнення 157369,63 грн. пені, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Змінити рішення в частині стягнення судових витрат. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.  101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ  задовольнити частково.

2.  Рішення господарського суду Хмельницької області від 25 січня 2007 року у справі №18/12/2300 скасувати в частині стягнення 370876,76 грн. боргу, 48947, 67 грн.  3% річних, 157369,63 грн. пені  та прийняти у цій частині нове рішення - про відмову у позові.

3. Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

"Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Тепловоденергія" (м.Кам'янець-Подільський,  вул. Тімірязєва,123, код 32844038) на користь Дочірньої компанії   "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ , вул. Шолуденка,1, код 31301827) 154698,88 грн. інфляційних нарахувань, 5745,24грн. витрат по сплаті державного мита та  93,22грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу".

4.  Наказ господарського   суду Хмельницької області від 26.06.2006р. у справі №18/12/2300 вважати таким, що втратив чинність.

5.   Видачу наказу на виконання даної постанови  доручити господарському суду Хмельницької області.

6. Справу №18/12/2300  повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя                                                                 Щепанська Г.А.

судді:

Веденяпін О.А.

Іоннікова І. А.

Віддрук. 4 прим.

1-до справи

2,3-сторонам

4-в наряд