ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11.09.07                                                                                           Справа№ 2/1148-24/248А

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Маїк С.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) “Естер”, м. Львів,

до відповідача Управління Пенсійного фонду України (надалі –УПФ України) в Галицькому районі м. Львова, м. Львів,

про визнання недійсними рішень № 841 від 27.06.2006 р., № 1 від 17.07.2006 р. та вимоги про сплату боргу від 27.06.2006 р. № Ю-410

За участю представників:

від позивача  -  Шатула О.Г. - адвокат,

від відповідача –Савицька І.С. –

Суть спору: ТзОВ “Естер”, м. Львів, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про визнання недійсними рішень № 841 від 27.06.2006 р., № 1 від 17.07.2006 р. та вимоги про сплату боргу від 27.06.2006 р. № Ю-410 УПФ України в Галицькому районі м. Львова. Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що позивач є платником єдиного податку, в період сплати якого суб”єкт підприємницької діяльності відповідно до положень Закону України “Про збір на обов”язкове державне пенсійне страхування”, Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва”, Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” не є платником збору на обов”язкове державне пенсійне страхування, оскільки спрощена система оподаткування бухгалтерського обліку та звітності передбачає заміну сплати, встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), сплатою єдиного податку (ст/ 11 Закону України “Про державну підтримку суб”єктів малого підприємництва”).

Відповідач у запереченні № 5754/06 від 19.08.2006 р. на позовну заяву просить відмовити ТзОВ “Естер” у задоволенні позову повністю. При цьому відповідач посилається, зокрема на норми ст.ст. 5, 14, 15, 18 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”, п.п. 2.1.1. п. 2.1 Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладання штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 р. № 21-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.01.2004 р. за № 81/8680).

У додаткових поясненнях до позовної заяви ТзОВ “Естер” зазначає, щорішення № 841 від 27.06.2006 р. не відповідає вимогам п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”, оскільки штраф –це неустойка, яка визначається у процентному відношенні до суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми. Отже, на думку позивача, сума штрафу не може перевищувати 759,96 грн.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Львівської області від 09.01.2007 р. справу № 2/1148-24/248А передано на розгляд судді Бортник О.Ю. в зв”язку з закінченням терміну повноважень судді Хабіб М.І.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Роблячи такий висновок, господарський суд виходив з наступного.

Позовні вимоги щодо визнання недійсними вимоги про сплату боргу № Ю-410 від 27.06.2006 р. та рішення № 1 від 17.07.2006 р. про результат розгляду заяви ТзОВ “Естер” про узгодження вимоги про сплату боргу № Ю-410 від 10.07.2007 р. задоволенню не підлягають з огляду на таке. Статтею 5 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом першим статті 11 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сілвськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № І058-ІУ зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Заковом України “Про збір на обов”язкове державне пенсійне страхування” № 400/97ВР, яким разом із Законом України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” № 727/98 регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-прааові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають. Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в його постанові від 21 листопада 2006 р.

Крім цього, статтею 19 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № І058-ІУ встановлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Як вбачається з розрахунків суми страхових внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті ТзОВ “Естер” за період з січня 2004 р. по травень 2006 р., акту перевірки позивача відповідачем від 20 червня 2006 р. та платіжних доручень про сплату єдиного податку, зобов”язання позивача по страхових внесках за цей період, станом на 20.06.2006 р., становили 18975,66 грн. УПФ в Галицькому районі м. Львова зазначено, що до цієї суми не включено 4058,04 грн. (42 % від сплаченого протягом лютого 2004 р. –червня 2006 р. єдиного податку) та 2562,83 грн. (страхові внески, сплачені за ставкою 32 %-32,3 %-31,8 % за період з 01.01.2004 р. по 20.06.2006 р.). Вказане не оспорювалось представником ТзОВ “Естер” у засіданні суду. Відтак, донарахування пенсійним органом страхових внесків до Пенсійного фонду України, виходячи з загальної суми фактичних витрат на оплату праці та інших виплат, пов”язаних з відносинами трудового найму працівників, обгрунтовані й підстави для визнання недійсними та скасування вимоги про сплату боргу № Ю-410 від 27 червня 2006 р. на суму 18975,66 грн. і рішення № 1 від 17.07.2006 р. про результат розгляду заяви ТзОВ “Естер” про узгодження вимоги про сплату боргу № Ю-410 від 10.07.2007 р. відсутні.

Що стосується визнання недійсним та скасування рішення УПФ України в Галицькому районі м. Львова № 841 від 27.06.2006 р., то вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Рішення № 841 від 27 червня 2006 р. про застосування фінансових санкцій на суму 15199,35 грн. за донарахування страхових внесків не відповідає вимозі п.4 ч.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”№ 1058-IV від 09.07.03 р. (надалі ЗУ № 1058), оскільки штрафна санкція застосована з наростаючим підсумком.

Штраф –це неустойка, яка визначається у процентному відношенні до суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 106 ЗУ № 1058, штрафна санкція у розмірі 5 % застосовується при таких двох умовах: якщо своєчасно не обчислено та не сплачено внесків.

Факт наявності необчислення і несплати внесків документально обґрунтований за період часу з квітня 2005 р. по травень 2006 р. Оскільки відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України “Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку і звітності у зв’язку з неперерозподілом Держказначейством України частини податків до ПФ України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року-першого кварталу 2005 року” № 3583-ІV від 16.03.06 р. (надалі ЗУ № 3583-ІV) суми внесків, зокрема до Пенсійного фонду України суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - I кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цьому фонді у зв'язку із застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 року N 2285-IV, не вважаються заборгованістю. Донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році - I кварталі 2005 року, не застосовуються. Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень про сплату ТзОВ “Естер” єдиного податку у 2004 р. та Акту перевірки, складеного відповідачем 20 червня 2006 р., позивачем у 2004 р. в складі єдиного податку фактично сплачено 1601,46 грн. (42 % ), які зараховані на рахунок Пенсійного фонду. Відтак, сума донарахованих страхових внесків згідно з додатком 7 до Акту перевірки  мала б становити 21432,36 грн., а не 23033,82 грн. Нарахування і несплата внесків в інших періодах не підпадає під дію цього Закону, а тому сплата єдиного податку у 2005-2006 роках до місцевого бюджету не може бути зарахована позивачу.

Отже, сума штрафу не може перевищувати 5 % донарахованих внесків, а саме: 1071,62 грн. (21432,36 * 5 % = 1071,62 грн.).

Застосування штрафу в розмірі 5 % за кожний повний або неповний місяць можливе лише за той місяць за який донараховано ці суми. Тому штраф у розмірі 5 % стала сума, береться від суми донарахування в конкретному місяці.

За таких обставин, рішення № 841 від 27 червня 2006 р. в частині застосування решти 14127,73 грн. штрафних санкцій підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Судові витрати у справі покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 89, 94, 158, 160, 163, 167, 258, 263 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задоволити частково.

Рішення Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова № 841 від 27.06.2006 р. про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків визнати визнати недійсним та скасувати в частині застосування фінансових санкцій на суму 14127,73 грн.

2. У задоволенні решти позовних вимог –відмовити.

3. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Естер”, м. Львів, 08 коп. державного мита.

Виконавчинй лист про стягнення 08 коп. державного мита видати за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Естер”, м. Львів, після набрання постановою законної сили

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано.

5. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

6. Постанову виготовлено у повному обсязі 19.09.2007 р.

Суддя