ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2007 р.
№ 1/246-05-6090

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

Розглянувши

касаційну скаргу
Південної регіональної митниці (далі Митниця)

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
30.05.07

у справі
№ 1/246-05-6090

господарського суду
Одеської області

за позовом
фірми “Транспортна компанія "ХАЛОНГ” (далі Компанія)

до
Митниці,

товариства з обмеженою відповідальністю “Престон-трейд” (далі Товариство)

про
розірвання контракту, визнання права власності та зобов’язання виконати певні дії

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Фатєєва Я.А. (за дов. б/н від 26.08.07);

- відповідачів:
Митниці:
Фанін О.В. (за дов. № 24/27-01/1168 від 27.02.07 );

Товариства:
не з’явились.

Ухвалою від 31.07.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга

Митниці № 24/27-01/5398 від 19.06.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 27.09.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв’язку з перебуванням судді Савенко Г.В. у черговій відпустці, розпорядженням від 17.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 1/246-05-6090 господарського суду Одеської області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 27.09.07, створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 27.09.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.09.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 20.07.05 господарського суду Одеської області (суддя Гарник Л.Л.) позовні вимоги Компанії задоволено.

Визнано недійсним контракт від 06.01.05 № 01/ІМР- Halong в частині

поставки згідно специфікацій за номерами: № 126 від 12.06.05; № 127

від 12.06.05; № 135 від 15.06.05; № 145 від 22.06.05; № 144 від 22.06.05; № 142 від 22.06.05; № 141 від 22.06.05; № 143 від 22.06.05; № 139 від 22.06.05; № 138 від 22.06.05; за коносаментами ZIMUNGB977952, CMABENP22561, CMABENP22554, CMAENP22508, NGPBEFF07009, NGPBEFF06984, NGPBEFF07007, CMABENP22500, 8NGBODS3A3435, 8NGBODS3A3440.

Компанію визнано володільцем вантажу за коносаментами ZIMUNGB 977952, CMABENP22561, CMABENP22554, CMABENP22508, NGPBEFF07009, GPBEFF06984, NGPBEFF07007, CMABENP22500, 8NGBODS3A3435, 8NGBODS3A3440.

Товариство зобов'язано припинити митне оформлення вантажу за

коносаментами ZIMUNGB 977952, CMABENP22561, CMABENP22554,, NGPBEFF07009, GPBEFF06984, NGPBEFF07007,, 8NGBODS3A3435, 8NGBODS3A3440.

Товариство зобов'язано залишити на відповідальне зберігання в

Одеському морському порту вантаж за коносаментами ZIMUNGB 977952,, CMABENP22554, CMABENP22508, NGPBEFF07009,, NGPBEFF07007, CMABENP22500, 8NGBODS3A3435, 8NGBODS3A3440.

Постановою від 06.09.05 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Жекова В.І., суддів –Картере В.І., Пироговського В.Т.) рішення від 20.07.05 господарського суду Одеської області змінено, позовні вимоги Компанії задоволено частково.

Вимоги Компанії щодо анулювання митних декларацій задоволено.

Анульовано митні декларації імпорт 40 № 500060000/5/203694,

№ 500060000/5/203722, № 500060000/5/203761, № 500060000/5/203762, №500060000/5/203763,№ 500060000/5/203764, № 500060000/5/203765,

№ 500060000/5/203766, № 500060000/5/203770, № 500060000/5/203771.

Пункт 5 резолютивної частини рішення від 20.07.05 господарського суду Одеської області скасовано, у задоволенні позову Компанії, в частині зобов'язання Товариства залишити на відповідальне зберігання в Одеському морському порту вантажу за коносаментами ZIMUNGB 977952, CMABENP22561, CMABENP22554, CMABENP22508, NGPBEFF07009, GPBEFF06984, NGPBEFF07007, CMABENP22500, 8NGBODS3A3435, 8NGBODS3A3440 –відмовлено.

Заходи по забезпеченню позову, прийняті ухвалою господарського суду Одеської області від 12.07.05, скасовано.

В решті рішення від 20.07.05 господарського суду Одеської області залишено без змін.

Постановою від 21.12.06 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Одеської митниці задоволено частково.

Рішення від 20.07.05 господарського суду Одеської області та постанову від 06.09.05 Одеського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи рішенням від 27.03.07 господарського суду Одеської області (суддя Демешин О.А.) уточнені позовні вимоги Компанії задоволено.

Розірвано Контракт № 01/IMP-HALONG від 06.01.05 (далі Контракт), укладений між Компанією та Товариством.

За Компанією визнано право власності на вантаж по коносаменту ZIMUNGB977952, СМАВЕNР22561, СМАВЕNP22554, СМАВЕNP22508, NGРВEFF07009, GРВЕFF06984, NGРВЕFF07007, СМАВЕNР22500, 8NGBОDS3А3435, 8NGВОS3А3440, що знаходиться у контейнерах ТGНU8221875, GSTU7777981, СLHU8640388, INКU6083405, ТGHU8486010, FSCU6307903, UESU4514686, CRXU9175754, ССLU6252151, ТRLU6849517.

Митницю зобов'язано анулювати реєстраційні номери вантажно-митних декларацій (імпорт 40) № 500060000/5/203694, № 500060000/5/203722,

№ 500060000/5/203761, № 500060000/5/203762, № 500060000/5/203763, №500060000/5/203764, № 500060000/5/203765, № 500060000/5/203766,

№ 500060000/5/203770, № 500060000/5/203771.

З Товариства та Митниці на користь Компанії стягнуто по 42,50 грн. витрат по сплаті державного мита та по 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 30.05.07 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Балуха В.С., суддів –Гладишевої Т.Я., Савицької Я.Ф.) рішення від 27.03.07 господарського суду Одеської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Митниці без задоволення.

Приймаючи рішення та постанову попередні судові інстанції врахували вимоги ст. 64 Конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу від 11.04.80, якою передбачено право продавця на розірвання договору у зв'язку з невиконанням покупцем будь-якого із зобов'язань по договору, зокрема, по оплаті поставленого товару.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Митниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить оскаржені рішення господарського суду Одеської області та постанову Одеського апеляційного господарського суду скасувати, та постановити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог Компанії відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів не були враховані вимоги ст. 334 Цивільного кодексу України про порядок переходу права власності на поставлений вантаж.

Також, на думку скаржника, судовими інстанціями не були враховані вимоги ст. 253 Цивільного кодексу України, п.п. 65, 74 Положення про поставку продукції та роз’яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з відшкодуванням збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язань за договором поставки" від 30.05.95 № 02-5/218 щодо відповідальності за порушення зобов’язань, та порядку визначення якості продукції.

Крім того, скаржник вважає, що анулювання вантажно-митних декларацій здійснено судовими інстанціями з порушенням вимог ст.ст. 84, 86, 87, 90 Митного кодексу України, оскільки такі дії можуть бути здійснені до прийняття ВМД до митного оформлення.

На день розгляду справи у судовому засіданні 27.09.07 письмовий відзив на касаційну скаргу від Компанії не надійшов. Представник Компанії у судовому засіданні 27.09.07 щодо доводів скаржника заперечував, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просив касаційну скаргу Митниці залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 06.01.05 між Компанію та Товариством було укладено Контракт відповідно до якого Компанія продає, а Товариство купує товари народного споживання на умовах СІF порт Одеса або порт Іллічівськ.

Судовими інстанціями встановлено, що згідно п. 1.1 Контракту сторони домовились, що кожна поставка оформлюється у специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього Контракту.

На підставі матеріалів справи попередніми судовими інстанціями встановлено, що на виконання умов Контракту Продавцем здійснена поставка товару на загальну суму 155 714,00 доларів США згідно специфікацій за номерами: № 126 від 12.06.05; № 127 від 12.06.05; № 135 від 15.06.05; № 145 від 22.06.05; № 144 від 22.06.05; № 142 від 22.06.05; № 141 від 22.06.05; № 143 від 22.06.05; № 139 від 22.06.05; № 138 від 22.06.05 за коносаментами ZIMUNGB977952, СМАВЕNР22561, СМАВЕNP22554, СМАВЕNP22508, NGРВEFF07009, GРВЕFF06984, NGРВЕFF07007, СМАВЕNР22500, 8NGBОDS3А3435, 8NGВОS3А3440, що знаходиться у контейнерах ТGНU8221875, GSTU7777981, СLHU8640388, INКU6083405, ТGHU8486010, FSCU6307903, UESU4514686, CRXU9175754, ССLU6252151, ТRLU6849517.

При цьому встановлено, що поставка здійснена Продавцем у строки, обумовлені Контрактом, між тим Покупець відмовився від оплатити товару, обґрунтовуючи відмову неможливістю його оплати.

При вирішенні спорі по суті судовими інстанціями встановлено, що ціна, визначена специфікаціями за номерами: № 126 від 12.06.05, № 127 від 12.06.05, № 135 від 15.06.05, № 145 від 22.06.05, № 144 від 22.06.05, № 142 від 22.06.05, № 141 від 22.06.05, № 143 від 22.06.05, № 139 від 22.06.05, № 138 від 22.06.05, та коносаментами ZIMUNGB977952, CMABENP22561, CMABENP22554, CMAENP22508, NGPBEFF07009, NGPBEFF06984, NGPBEFF07007, CMABENP22500, 8NGBODS3A3435, 8NGBODS3A3440, перевищує обумовлену Контрактом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що оскільки відповідно до ст. ст. 3, 6 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, то відповідно до вказаних приписів сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховуючи встановлені обставини по справі та наявні докази по справі про відмову від сплати за направлений на адресу Товариства товар на загальну суму

155 714,00 доларів США згідно специфікації та Контракту за ціною виставлених інвойсів, про що свідчить лист №3005 від 30.06.05, приходить до висновку, що місцевий та апеляційний господарські суди підставно дійшли до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про розірвання Контракту.

На підставі встановлених обставин та наданих сторонами доказів, попередні судові інстанції приймаючі рішення та постанову, врахували наявність додаткової угоди від 16.02.05 до Контракту, якою передбачено, що право власності на товар переходить до покупця (Товариства) з моменту повної оплати одержаного ним товару.

Також було взято до уваги, що Товариство відмовилося від сплати поставленого товару, а отже попередніми судовими інстанціями обґрунтовано визнано право власності Компанії на вантаж по коносаментам ZIMUNGB977952, СМАВЕNР22561, СМАВЕNP22554, СМАВЕNP22508, NGРВEFF07009, GРВЕFF06984, NGРВЕFF07007, СМАВЕNР22500, 8NGBОDS3А3435, 8NGВОS3А3440, що знаходяться у контейнерах ТGНU8221875, GSTU7777981, СLHU8640388, INКU6083405, ТGHU8486010, FSCU6307903, UESU4514686, CRXU9175754, ССLU6252151, ТRLU6849517.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до п. 1 ст. 63, ст. 64 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.80 (далі Конвенція), яка підлягає застосуванню у зв'язку зі знаходженням сторін договору у різних державах, Продавець може заявити про розірвання договору якщо невиконання покупцем будь-якого з його зобов'язань за договором або за цією Конвенцією є істотним порушенням договору чи коли покупець не виконує протягом додаткового строку, встановленого продавцем відповідно до свого зобов'язання сплатити ціну чи прийняти поставку товару або заявляє про те, що він не зробить цього протягом встановленого таким чином строку.

Посилання касатора на те, що з моменту видачі Товариству оригіналів коносаментів, до нього, відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України, перейшло право власності на товар, з урахуванням вимог ст.ст. 3, 6 Цивільного кодексу України підставно не прийнято судовими інстанціями до уваги.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України, враховує, що матеріалами справи не доведено наявності відступлення сторонами по договору від положень актів цивільного законодавства, в яких прямо вказано про обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до вказаних вимог сторони можуть, на підставі договору врегулювати правовідносини, які не врегульовані цивільними за актами, а також відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 334 Цивільного кодексу України, на яку посилається в обґрунтування своєї правової позиції скаржник, передбачено перехід права власності до набувача майна в момент передачі майна, до якого прирівнюється і вручення коносаменту або іншого товарно-розпорядчого документа на майно, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що попередніми судовими інстанціями не допущено порушень вимог ст. 253 Цивільного кодексу України, п.п. 65, 74 Положення про поставку продукції щодо відповідальності за порушення зобов’язань та порядку визначення якості продукції, оскільки до спірних правовідносин застосовуються положення п. 1 ст. 63, ст. 64 Конвенції та ст.ст. 3, 6 Цивільного кодексу України, які підлягають до застосування у зв'язку з тим, що сторони договору знаходяться у різних державах.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, вважає, що скаржник безпідставно посилається у касаційній скарзі на порушення вимог ст.ст. 84, 86, 87, 90 Митного кодексу України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що Малиновським районним судом м.Одеси, провадження у справах про адміністративне правопорушення митного законодавства по відношенню митного брокера про порушення ним митних правил, було припинено через відсутність складу правопорушення, оскільки митним брокером направлялись листи на адресу Одеської митниці про анулювання вантажних митних декларацій. Питання про анулювання декларацій Митниця ставила в залежність від прийняття рішення судом. Однак, незважаючи на те, що постанови Малиновським районним судом м.Одеси у справах про порушення митних правил прийняті 09.09.05 і цими постановами провадження про адміністративне правопорушення було припинено, але до розгляду справи у господарському суді Митницею анулювання реєстраційних номерів вантажних митних декларацій здійснено не було.

Суди першої та апеляційної інстанцій врахувавши вимоги п. 6.5. Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України № 314 від 20.04.05, правомірно прийшли до висновку, що за наявності достатніх підстав, установлених законодавством України, посадова особа митного органу може відмовити в прийнятті вантажної митної декларації (далі ВМД), митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України з оформленням картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України. Реєстраційний номер ВМД, за якою відмовлено в митному оформленні, підлягає анулюванню.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 78 Митного кодексу України митне оформлення повинно бути здійснено митними органом, як правило протягом однієї доби з часу пред'явлення товарів і транспортних засобів, що підлягають митному оформленню, подання митної декларації та всіх необхідних документів і відомостей, а тому у разі відмови в митному оформленні, така відмова має бути оформлена протягом однієї доби з часу подання митної декларації, всіх необхідних документів та відомостей і пред'явлення товарів, що підлягають митному оформленню.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що матеріалами справи підтверджено фактичну відмову Одеської митниці від митного оформлення, оскільки митницею були прийняті для розмитнення ВМД, які надані Товариством, але розмитнення проведено не було.

Незважаючи на це Митницею, в порушення вказаною нормативного акту, не було оформлено Картку відмови, а тому попередні судові інстанції правомірно прийшли до висновку, про те, що вказані обставини не звільняють Митницю від анулювання реєстраційних номерів вантажних митних декларацій імпорт 40 №№ 500060000/5/203694, 500060000/5/203722, 500060000/5/203761, 500060000/5/203762, 500060000/5/203763, 500060000/5/203764, 500060000/5/203765, 500060000/5/203766, 500060000/5/203770, 500060000/5/203771, враховуючи фактичну відмову від проведення розмитнення вантажу.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Митниці, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Південної регіональної митниці № 24/27-01/5398 від 19.06.07 залишити без задоволення.

Постанову від 30.05.07 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 1/246-05-6090 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська