КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2007                                                                                           № 42/298

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Мовчан А.О.,

від відповідача - Побережець О.П.,

від ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві – не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство "Топгаз"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 02.10.2007

у справі № 42/298

за скаргою Закритого акціонерного товариства “Топгаз”

на дії                                            Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві

за первісним позовом                               Закритого акціонерного товариства “Топгаз”

до                                                   Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго”

про                                                     розірвання договору

за зустрічним позовом                     Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго”

до                                        Закритого акціонерного товариства “Топгаз”

про                                                  розірвання договору, стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання на суму 6443,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство “Топгаз” (далі – ЗАТ “Топгаз”) звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” (далі – АЕК “Київенерго”) про розірвання договору.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.08.2004 порушено провадження у справі № 42/298 за позовом ЗАТ “Топгаз” до АЕК “Київенерго” про розірвання договору.

АЕК “Київенерго” до прийняття рішення зі спору звернулося до господарського суду м. Києва з зустрічним позовом до ЗАТ “Топгаз” про розірвання договору, стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання на суму 6443,13 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.10.2004 у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково. Суд розірвав договір № 540141 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.1999 укладений між АЕК “Київенерго” та ЗАТ “Топгаз”, а в частині зустрічного позову про стягнення боргу провадження у справі припинив. Також, суд стягнув з ЗАТ „Топаз” на користь АЕК „Київенерго” 147,29 грн. витрат по сплаті державного мита.

На виконання рішення господарського суду м. Києва від 05.10.2004 господарським судом м. Києва 09.11.2004 видано наказ № 42/298 на примусове виконання рішення.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 04.09.2007 відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 43/298 виданого 09.11.2004 господарським судом м. Києва про стягнення з ЗАТ “Топгаз” на користь АЕК “Київенерго” – 147,29 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.10.2007 відмовлено у задоволенні скарги ЗАТ “Топгаз” на дії ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду м. Києва від 02.10.2007, ЗАТ “Топгаз” подало апеляційну скаргу, в якій просило її скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ст. 118 ГПК України в редакції, яка діяла на момент видачі наказу № 42/298 від 09.11.2004 і до 31.03.2005 (дата офіційного опублікування Закону України № 2456- ІV від 03.03.2005 „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”) виданий стягувачеві наказ міг бути пред’явлений до виконання не пізніше трьох місяців з дня прийняття рішення.

Дата видачі наказу 09.11.2004, строк пред’явлення до виконання відповідно до ст. 118 ГПК України у редакції, діючі на той момент три місяця, тобто, до 09.02.2005.

Відповідно до ст. 23 Закону України „Про виконавче провадження” державний виконавець відмовляє у прийнятті виконавчого документа строк пред’явлення для примусового виконання якого минув про що виносить відповідну постанову.

З 31.03.2005 набрали чинності зміни до ГПК України відповідно до яких, виданий стягувачеві наказ може бути пред’явлений до виконання не пізніше трьох років з дня прийняття рішення.

При цьому апелянт стверджує, що закон зворотної сили не має, і вважає, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу.

АЕК “Київенерго” та ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили ухвалу господарського суду м. Києва від 02.10.2007 залишити без змін, а апеляційну скаргу ЗАТ “Топгаз” – без задоволення.

В засідання суду, призначене на 22.11.2007 ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві повноважних представників не направив та не повідомив суд про причини їх неявки, хоча про час та дату слухання справи був повідомлений судом належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ЗАТ “Топгаз” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до АЕК “Київенерго” про розірвання договору.

АЕК “Київенерго” до прийняття рішення зі спору звернулося до господарського суду м. Києва з зустрічним позовом до ЗАТ “Топгаз” про розірвання договору, стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання на суму 6443,13 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.10.2004 у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково. Суд розірвав договір № 540141 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.1999 укладений між АЕК “Київенерго” та ЗАТ “Топгаз”, а в частині зустрічного позову про стягнення боргу провадження у справі припинив. Також, суд стягнув з ЗАТ „Топаз” на користь АЕК „Київенерго” 147,29 грн. витрат по сплаті державного мита.

На виконання рішення господарського суду м. Києва від 05.10.2004 господарським судом м. Києва 09.11.2004 видано наказ № 42/298 на примусове виконання рішення.

В наказі зазначено, що він дійсний для пред’явлення до виконання до 09.11.2007.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 04.09.2007 відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 43/298 виданого 09.11.2004 господарським судом м. Києва про стягнення з ЗАТ “Топгаз” на користь АЕК “Київенерго” – 147,29 грн.

Спір виник у зв’язку з тим, що ЗАТ „Топгаз” вважає, що відповідно до ст. 118 ГПК України, в редакції, що діяла на момент видачі наказу, наказ міг бути пред’явлений до виконання не пізніше трьох місяців з дня прийняття рішення. Наказ виданий 09.11.2004 і строк пред’явлення його до виконання закінчився 09.02.2005 і він до виконання не пред’являвся.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України „Про виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

На час видачі наказу питання щодо строку пред’явлення наказу суду до виконання було врегульоване ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження” та ст. 118 ГПК України.

Статтею 21 Закону України „Про виконавче провадження” в редакції Закону України № 327-IV від 28.11.2002 було встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки, зокрема: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років; 2) накази господарських судів - протягом трьох місяців.

Законом України від 10.07.2003 № 1095-IV „Про внесення змін до Законів України „Про державну виконавчу службу” та „Про виконавче провадження” п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження” виключено.

Отже, після внесення зазначених змін до ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження” наказ господарського суду міг бути пред’явлений до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Статтею 118 ГПК України, в редакції, що діяла на час видачі наказу було встановлено, що виданий стягувачеві наказ може бути пред'явлено до виконання не пізніше трьох місяців з дня прийняття рішення, ухвали, постанови або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки виконання судового рішення або після винесення ухвали про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання. У цей строк не зараховується час, на який виконання судового рішення було зупинено.

Законом України № 2456-IV від 03.03.2005 „Про внесення змін до деяких законодавчих актів”, який набрав чинності 31.03.2005 у Господарському процесуальному кодексі України у першому реченні статті 118 слово “місяців” замінено словом “років”.

З урахуванням того, що на час видачі наказу положення ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження” щодо строку пред’явлення виконавчих документів до виконання були прийнятті пізніше, порівняно з положеннями ст. 118 ГПК України, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження”.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження (04.09.2007) строк пред’явлення наказу господарського суду м. Києва № 42/298 від 09.11.2004 до виконання не закінчився, то державний виконавець обґрунтовано, відповідно до ст. 24 Закону України „Про виконавче провадження” виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Доводи ЗАТ “Топгаз” наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідно до ст. 118 ГПК України у редакції, що діяла на момент видачі наказу строк пред’явлення його до виконання закінчився 09.02.2005, а зміни до ст. 118 ГПК України набрали чинності лише 31.03.2005 і закон зворотної сили не має колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на те, що на час видачі наказу строк пред’явлення його до виконання визначався на підставі ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження”, якою було встановлено, що наказ господарського суду може бути пред’явлений до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали господарського суду м. Києва від 02.10.2007.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103 – 105, 106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду м. Києва від 02.10.2007 у справі № 42/298 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Топгаз” – без задоволення.

2. Матеріали справи № 42/298 повернути господарському суду м. Києва

3. Копію постанови надіслати сторонам та Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

Головуючий суддя

Судді

27.11.07 (відправлено)