ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2007 р.                                                            Справа № 33/79-07

вх. № 2756/3-33

Суддя господарського суду Савченко А.А.

при секретарі судового засідання Яковенко К.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з’явився ( в попередньому судовому засіданні Камолова О.Л., дов.б/н від 07.09.2007р.)

відповідача - Орєхова В.С., дов. № б/н від 18.05.2007р.)

розглянувши справу за позовом ТОВ "Вічунай-Україна", м. Київ

до  ТОВ "Альянс - 2003", м. Х-в

про стягнення 6076,12 грн.

та за зустрічним позовом ТОВ "Альянс-2003",м. Харків

до ТОВ "Вічунай-Україна", м. Київ

про стягнення 2963,19грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків в розмірі 6076,12грн. за договором-доручення №2 про  надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та  міжміському сполученні, укладеним між  сторонами 20 лютого 2006 року. Свої позовні вимоги  обґрунтовує тим, що   при  перевезенні вантажу виникла недостача  товару,  яка встановлена актом № 7 від 22.02.2006р., внаслідок чого позивачу  заподіяні  відповідачем  збитки  в  розмірі 6076,12 грн.

24.04.2007п. позивач надав до суду  доповнення  до позовної заяви, в яких позовні вимоги не змінено, а  додатково  обґрунтовано. Ця заява відповідно до ст.22 ГПК України прийнята судом до розгляду.

Відповідач  заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивач завантажив товар з порушенням вимог чинного законодавства та умов укладеного договору, вважає докази, надані позивачем до матеріалів справи, не аргументованими та не обґрунтованими, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідач, 24.05.2007р. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з ТОВ "Вічунай-Україна" 2011,32 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 386,64грн. пені, 65,23грн. 3% річних та 500,00грн. витрат на юридичні послуги, за договором-доручення №2 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні, укладеним між сторонами 20 лютого 2006 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов’язання  в частині оплати, внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не сплачена.

Ухвалою суду  від  24.05.2007р.  за  клопотанням сторін  строк  вирішення спору продовжено за межами строків, визначених ч.1 ст.69 ГПК України, а  ухвалою суду від  25.05.2007р.  зустрічну позовну заяву прийнято до  спільного розгляду з  первісним позовом.

Відповідач   за  зустрічним позовом  заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить суд застосувати позовну давність при розгляді зустрічної позовної заяви, обґрунтовуючи  заяву тим, що  зустрічна позовна заява подана  до суду через 15 місяців  з моменту початку перебігу позовної давності  для звернення до суду.  Свої заперечення проти позову обґрунтовує також тим, що  позивач за зустрічним позовом не виконав свої зобов’язання  згідно умов договору доручення та умов заявки стосовно забезпечення  збереження вантажу з моменту його прийняття  до перевезення  до моменту видачі в пункті призначення уповноваженій на отримання  вантажу особі.

В судовому засіданні оголошено перерву з 16.10.2007р. до 14.00 год. 23.10.2007р.  у зв’язку зі  скаргою позивача   на дії судді  щодо   не вирішення   спору у строки, визначені ч.1 ст.69 ГПК України та передачею  справи на розгляд іншому судді.  Ухвалою заступника   голови Господарського суду Харківської області  Черленяк М.І.  відмовлено   позивачу   за первісним позовом у передачі справи для розгляду  іншому судді.

22.10.2007р.  до суду   надійшла телеграма   позивача  за первісним  позовом про  відкладення розгляду справи  у  зв’язку з неможливістю  забезпечити  присутність в судовому засіданні представника позивача. Суд   не  вбачає правових  підстав для  відкладення розгляду  справи, оскільки  явка  представників сторін  в судове  засідання не була визнана судом обов’язковою і   спір  може  бути вирішено по  суті  в даному   судовому засіданні  за   наявними у  справі  матеріалами, наданими сторонами   на вимогу суду.

Суд, вислухавши пояснення  представників   сторін,  дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив   наступне.

20.02.2006р.  між  ТОВ „Альянс-2003”( Експедитором) та ТОВ „Вічунай –Україна” (Замовником)  було  укладено  договір –доручення № 2 про   надання  транспортно-експедиційних послуг   по перевезенню вантажів. У  відповідності до умов договору  відповідач, діючи з доручення  довірителя – перевізника, у межах даного договору   надає послуги по  організації перевезення   найманим    вантажним транспортом, довіреною особою власника якого він є.

У відповідності до  п.2.2. договору   конкретні  умови по кожному замовленню обумовлюються в Заявці, яка є невід’ємною частиною договору. У  відповідності до п.2.3. договору оформлені подорожній лист, завірений перевізником, чисті бланки товаро - транспортних накладних (СМR) заявка  експедитора   та пред’явлений  водієм документ, що посвідчує особу, є підставою для одержання  вантажу для  перевезення  з матеріальною   відповідальністю  перевізника.

За заявкою № 872 від 21.02.2006р. відповідач прийняв на себе обов’язок здійснити  організацію  перевезення вантажу – морепродуктів  в кількості 6,00 тн.,   за маршрутом Київ-Дніпропетровськ-Харків (Дніпропетровська та Харківські філії ТОВ „Вічунай – Україна”). Вартість  перевезення -1800 грн. мали бути оплачені  після вивантаження в м. Харкові  протягом  двох  діб.   В заявці було   зазначене  призвіще водія, який буде здійснювати перевезення – Тимохин Олександр  та держ. № автомобіля - 31555 ХА , причеп -.  Кількість пломб    на  заявці не   була зазначена.

21.02.2006р.  за товаро –транспортною накладною № 000000356   було  здійснене  перевезення  вантажу  на  адресу   вантажоотримувача – Дніпропетровської  філії  ТОВ „Вічунай –Україна”. В   накладній  зазначено лише   маса брутто - 3.0тн.  В графі „відомості  про  вантаж”    зазначено 747 ящ. на  суму  83000,00 грн.,  „видаткові  накладні  від 21.02.2006р. № КФ-000048”.   При дослідженні матеріалів  справи  встановлено, що  згідно  видаткової  накладної  № КФ-000048 від 21.02.2006р.  відвантажено    позивачем  товару  на  суму   54904,55 грн., що не відповідає  даним,  зазначеним в   товаро - транспортній  накладній  № 000000356.

У відповідності до п.5.1.  договору якість, упаковка та   маркування вантажів, наданих   Замовником  для перевезення по даному  договору  повинні відповідати  вимогам міжнародних   та  діючих в Україні   правил  перевезення вантажів та забезпечувати   зберігання вантажів  від час перевезення, вантажно-розвантажувальних робіт, чітку   ідентифікацію    вантажних   місць.

При   дослідженні матеріалів справи встановлено, що вантаж  за   товаро –транспортною  накладною № 000000356  не  був   опломбованим, оскільки   на  заявці та  товаро-транспортній  накладній  відсутня  відмітка  із   зазначенням змісту  відтиску  пломби. Крім  того, товаро-транспортна  накладна  не містить призвіща особи, яка  передала  вантаж  для  перевезення,    маси  вантажу, кількості  місць,   даних  щодо   особи, яка   прийняла  вантаж  з   боку   вантажоодержувача.

У відповідності до  п.5.3  договору,   у випадку     невідповідності кількості вантажу або його  стану  кількості  і стану вантажу, зазначеному у товаро-транспортних документах, Замовник або уповноважена ним особа (отримувач) повинен зробити  відповідні  відмітки у  примірнику   товаро-транспортної  накладної, що повертається  перевізнику, а також  скласти акт  про   пошкодження.  Недостачу вантажу разом з  представником   торгівельно-промислової палати    та/ або    незалежним експертом страхової компанії.  При цьому присутність  водія-експедитора   при розвантаженні    та огляді вантажу є  обов’язковою,  стверджується  його підписом у відповідному  документі.

Згідно  до п.15.6 Правил  перевезення  вантажів автомобільним  транспортом в Україні  для    засвідчення складання акта на  вільному місці  зворотнього боку  товаро - транспортної накладної     записується  дата складання і про що складено  акт ( зокрема, про  недостачу).

Але, всупереч  умовам договору та   вищевказаного  пункту, товаро -транспортна накладна № 000000356  не  містить будь-яких   даних  щодо  складання  відповідного акту з   підстав   недостачі, а   акт № 7 від 22.02.2006р.,  яким   позивач  обґрунтовує позовні  вимоги,  складений   у присутності   лише   представника  вантажоодержувача, без представника   торгівельно-промислової палати або незалежного експерта  страхової  компанії, як  це  передбачено   умовами  договору.

Крім  того, сторінка  № 3 акту № 7  не  є  підписаною  водієм, який  здійснював перевезення   вантажу.  Крім того, слід зазначити, що   позивачем не  надано до суду належних доказів того, що у  відповідності до вимог п.5.4 договору експедитор  був письмово   поінформований  про  недостачу вантажу в день  розвантаження.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання  повинні виконуватися належним чином, а в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником, останній  згідно вимог  ст.611 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати  кредиторові   завдані  цим  збитки.

Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення  з відповідача збитків, посилається   на   неналежне   виконання   останнім   взятих  на  себе за договором   зобов’язань.  Суд   вважає    це   твердження   безпідставним та  не  підтвердженим належними доказами, оскільки   позивачем не доведене  невиконання  або неналежне   виконання  відповідачем  покладених  на нього умовами договору обов’язків, не наведено  підстав  в  обґрунтування   стягнення збитків, а   саме прямого  причинного зв’язку  між  порушенням зобов’язання  і розміром  завданих збитків та  наявності   вини  відповідача.

Відповідно до ст.614 ЦК України та ст.218 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність  за наявності  її вини ( умислу або необережності), якщо інше  не  встановлено  договором  або  законом.

Оскільки суд не вбачає в діях  відповідача вини, вимога  позивача про стягнення  збитків   в розмірі  6076,12 грн.   не   підлягає  задоволенню.

Стосовно   зустрічного позову слід зазначити   наступне.

У відповідності до п.4.4  договору    порядок оплати  обумовлюється в разовій заявці. За умовами заявки № 872 від 21.02.2006р. вартість  перевезення -1800 грн.  мали бути оплачені  позивачем  після  вивантаження в м. Харкові  протягом  двох  діб.

Крім того, на виконання п.4.5,4.6 договору  позивачем за зустрічним  позовом було направлено акт виконаних робіт та   рахунок –фактуру № СФ-0000016 від 22.02.2006р.   на оплату  транспортно-експедиційних послуг в розмірі 1800 грн., які було отримано   відповідачем  за зустрічним  позовом  24.02.2006р.

Але, в порушення ст. 526 ЦК України, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов’язання  в частині своєчасної оплати,  внаслідок  чого  утворилась заборгованість   в розмірі  1800 грн.

У відповідності до ч.2 ст.9 ЦК України  передбачено,  що  законом можуть бути передбачені  особливості  регулювання  майнових відносин у сфері  господарювання. Таким, зокрема, є Господарський кодекс України, який набрав  чинності одночасно  з Цивільним кодексом України  та норми якого  у регулюванні  майнових відносин суб’єктів   господарювання  є  спеціальними   по відношенню   до  норм    Цивільного  кодексу  України.

У відповідності до ч.1 ст.223 Господарського кодексу України  передбачено, що  при реалізації  у судовому  порядку відповідальності за правопорушення  у сфері господарювання   застосовуються  загальний  та скорочені  строки позовної давності, передбачені Цивільним  кодексом України, якщо  інші строки   не встановлено цим кодексом.

Згідно до ч.5 ст.315 Господарського кодексу України  для пред’явлення  перевізником  до вантажовідправників  та вантажоодержувачів  позовів, що випливають з перевезення, встановлюється   шестимісячний   строк.

З урахуванням  строків оплати за  договором  та заявкою,  позивачем   за зустрічним позовом   подано  позов   до  суду    через  15 місяців   з  моменту   початку перебігу   позовної давності   для звернення  до суду. За  таких обставин, позивачем   пропущено  строк позовної давності,  встановлений    цим  Кодексом.

У відповідності до  ст. 267 Цивільного кодексу України  сплив позовної давності, про застосування якої заявлено  стороною у спорі, є підставою для  відмови в позові.

Оскільки відповідачем за   зустрічним позовом   заявлено  про    застосування позовної  давності, суд вважає   необхідним в задоволенні зустрічного позову  відмовити   в  повному  обсязі.

Керуючись  ст. ст.1, 12, 32, 33, 34,36,  44, 49,  82-85 ГПК України,ст.9,267,526,611,614,ст. ст.218,223,315 ГК України,  -

ВИРІШИВ:

В задоволені клопотання про відкладення розгляду справи відмовити. В  задоволенні  первісного  позову   відмовити.

В   задоволенні зустрічного позову відмовити.

Суддя                                                                                            Савченко А.А.