ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 14/689-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:
С. Шевчук,

С. Владимиренко,
І. Воліка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) "Лебідь"

на постанову
від 11.06.2007 року

Харківського апеляційного господарського суду

у справі
№ 14/689-06

за позовом
Прокурора Лебединського району Сумської області в інтересах
держави в особі виконавчого комітету Лебединської міської ради

до
ВАТ "Лебідь"

про
розірвання договору

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача
не з'явились

відповідача
Бехало С.М. (дов. від 02.10.2007 року)

Генеральної прокуратури України
Івченко О.А. (прокурор відділу)

Заслухавши суддю-доповідача –І. Воліка, пояснення представника відповідача та прокурора, перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Прокурором Лебединського району Сумської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Лебединської міської ради поданий до господарського суду позов про розірвання укладеного між ВАТ "Лебідь" та Лебединською міською радою договору № 5 від 11.10.1993 року та визнання за виконавчим комітетом Лебединської міської ради права власності на незавершене будівництво банно-прального комбінату.

В ході розгляду справи прокурором Лебединського району Сумської області змінені позовні вимоги заявою № 657 від 30.11.2006 року, відповідно до змісту якої він просить розірвати договір № 5 від 11.10.1993 року, укладений між виконавчим комітетом Лебединської міської ради та ВАТ "Лебідь" про передачу банно-прального комбінату, розташованого за адресою: Сумська область, місто Лебедин, вул. Сумська, 107-а.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами.

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від                13.10.1993 року № 272 «Про передачу незавершеного будівництва банно-прального комбінату»акціонерному товариству „Лебідь" передано незавершене будівництво банно-прального комбінату за адресою: Сумська область, місто Лебедин, вул. Сумська, балансовою вартістю 156,2 млн. крб.

Також зазначеним рішенням зареєстрований т договір № 5 від 11.10.1993 року про умови передачі акціонерному товариству “Лебідь” незавершеного будівництва банно-прального комбінату.

Відповідно до умов договору № 5 від 11.10.1993 року виконком міської Ради народних депутатів міста Лебедин передає безкоштовно, а акціонерне товариство «Лебідь»приймає незавершене будівництво банно-прального комбінату по вул. Сумська, балансовою вартістю 156, 2 млн. крб., та зобов'язується виконати постачання будівельних матеріалів на вищевказану суму замість безкоштовно переданого незавершеного будівництва банно-прального комбінату (п. п. 1, 2 договору).

У зв'язку з тим, що акціонерним товариством «Лебідь»не виконані зобов'язання, вказані в п.2 даного договору, а саме, будівельні матеріали на визначених договором умовах від акціонерного товариства «Лебідь»на баланс міської ради не надходили, право на використання приміщень банно-прального комбінату переходить до виконкому міської ради народних депутатів без відшкодування проведених витрат, як передбачено пунком 3 договору.

Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 26.01.1994 року № 14 “Про надання земельних ділянок в постійне користування” акціонерному товариству «Лебідь»надано в постійне користування земельну ділянку за вищевказаною адресою.

Також рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 17.11.2004 року № 250 земельній ділянці, на якій розташоване незавершене будівництво банно-прального комбінату, присвоєно наступну юридичну адресу: Сумська область, місто Лебедин, вул. Сумська, 107-а.

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.02.2007 року у справі № 14/689-06 (суддя С. Миропольський) позов прокурора Лебединського району Сумської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Лебединської міської ради задоволений, договір № 5 від 11.10.1993 року, укладений між ВАТ "Лебідь" та Лебединською міською радою, розірваний.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2007 року (колегія суддів: В. Лакіза, Н. Білоконь, Л. Слюсарева) рішення господарського суду Сумської області від 26.02.2007 року у справі № 14/689-06 залишено без змін з тих же підстав.

Приймаючи оскаржувані судові рішення у справі, господарські суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок семиденний строк від дня пред'явлення вимоги , якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Господарськими судами встановлено, що листом № 2402 від                  09.11.2006 року виконавчий комітет Лебединської міської ради звернувся до ВАТ «Лебідь»з пропозицією про розірвання договору № 5 від 11.10.1993 року, чи, натомість, виконання ВАТ «Лебідь»умов договору у шестиденний термін.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦК України).

Обов'язковою умовою договору № 5 від 11.10.1993 року є здійснення  відповідачем постачання будівельних матеріалів замість безкоштовно переданого незавершеного будівництва банно-прального комбінату, на суму, яка становить його балансову вартість, тобто 156,2 млн. крб.

Проте, як встановлено господарськими судами, виходячи з матеріалів справи, будівельні матеріали від АТ „Лебідь" на баланс виконавчого комітету не надходили. До того ж, відповідачем в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано доказів підтверджуючих належне виконання ним умов договору № 5 від 11.10.1993 року.

Посилання відповідача на наявність у нього права власності на незавершене будівництво банно-прального комбінату по вул. Сумська 107-а в місті Лебедин, у зв'язку зі зверненням з позовом до виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про визнання права власності відхилені судом як необґрунтовані, зважаючи на те, що господарським судом Сумської області ухвалою від 14.04.2005 року у справі № 8/16-05 позовні вимоги ВАТ „Лебідь" залишені без розгляду.

Доводи відповідача про те, що прокурор не має повноважень звертатися з даним позовом до суду не прийняті до уваги, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах»означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, саме до якого слід віднести виконавчий комітет Лебединської міської ради.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ВАТ "Лебідь" просить оскаржувані судові рішення у справі скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник вважає, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень господарськими судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані матеріальні норми права та порушені процесуальні норми.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 року під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах”, зазначеним у частині 2 статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Положення абзацу 4 частини 1 статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держав, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в арбітражному суді, як вбачається з вищезазначеного рішення Конституційного Суду України.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов’язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов’язаних із захистом інтересів держави.

До того ж, слід звернути увагу, що згідно  пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення, орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора, і на підставі частини першої статті 21 Арбітражного процесуального кодексу України є стороною в арбітражному процесі. Цей орган вчиняє процесуальні дії (відповідні функції) згідно зі статтею 22 Арбітражного процесуального кодексу України.

В даній справі прокурор Лебединського району Сумської області, подаючи позов в інтересах держави, правильно визначив, що органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є виконавчий комітет Лебединської міської ради, виходячи з положень ст. ст. 11, 26, 29 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

За умовами укладеного між ВАТ "Лебідь" та Лебединською міською радою договору № 5 від 11.10.1993 року відповідач взяв на себе обов'язок щодо постачання на користь Лебединської міської ради будівельних матеріалів на суму 156, 2 млн. крб. замість безкоштовно переданого незавершеного будівництва банно-прального комбінату, балансовою вартістю 156,2 млн. крб.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та не заперечується                            ВАТ "Лебідь".

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, виходячи з положень цивільного законодавства про загальні умови виконання зобов'язання, а також враховуючи звернення Лебединської міської ради до ВАТ "Лебідь" з вимогою щодо виконання умов укладеного між ними договору в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України і невиконання останнім даної вимоги, наявні правові підстави для розірвання договору, передбачені ст. 651 ЦК України.

Оскільки доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження, колегія суддів Вищого господарського суду України залишає оскаржувані рішення господарського суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Лебідь" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2007 року у справі № 14/689-06 залишити без задоволення.

Головуючий, суддя                                                            С. Шевчук

Судді:                                                                                    С. Владимиренко

І. Волік