СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

01 листопада 2007 року
Справа № 20-12/135

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача:Терешко Антон Миколайович, довіреність №  80   від 29.03.07;

відповідача: Чеботюк Ольга Юріївна, довіреність №  1432/9/10-036   від 20.04.07; Савельєва Вікторія Володимирівна, довіреність №  3708/17-2   від 08.06.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Харченко І.А.) від 04.09.2007 по справі № 20-12/135

за позовом           Закритого акціонерного товариства "Стівідорна компанія "Авліта" (вул. Приморська, 2-г, Севастополь, 99016)

до           Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя (вул. Гер. Севастополя, 74, Севастополь, 99000)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 30.01.2007 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 24339,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 12169,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

За результатами невиїзної позапланової перевірки  Закритого акціонерного товариства „Стівідорна компанія „Авліта” з питань взаємовідносин з Приватним підприємством  „Фірмою  Херсон-Агро”  за березень 2006 року та суб’єктом підприємницької діяльності Охрименко Г.А. за лютий 2006 року  (акт перевірки № 15/10/23-423/30628382/3  від 19.01.2007),  податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.01.2007, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування  на 24339,00 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі  12169,50 грн.

Відповідно результатів перевірки, на думку податкового органу. підприємством  порушено:  підпункт 7.4.1. пункту 7.4.  та підпункт  7.7.2.  пункту 7.7. статті 7 Закону України  „Про податок на додану вартість” – завищено податковий кредит   за лютий 2006 року на суму  17395 грн., за березень  2006 року на суму 6944 грн., що призвело до завищення суми заявленого відшкодування з бюджету податку на додану вартість у сумі 24339 грн.

Податковий орган вважає, що позивач не має права на податковий кредит та  бюджетне відшкодування за  господарськими операціями  придбання продукції: у лютому 2006 року у приватного підприємця Охрименко Г.А., у березні 2006 року у Приватного підприємства „Фірма Херсон-Агро”, оскільки дані контрагенти позивача не є  виробниками продукції, а згідно зустрічних перевірок контрагентів приватного підприємця Охрименко Г.А. та приватного підприємства „Фірма Херсон-Агро”, даними контрагентами не виконані податкові зобов’язання перед бюджетом.

Відповідач також посилається на  невиконання податкових зобов’язань як приватним підприємцем Охрименко Г.А. так і приватним підприємством  „Фірмою  Херсон-Агро”.

Постановою господарського суду міста Севастополя  від  04.09.2007  у справі № 20-12/135 (суддя І.А. Харченко) задоволено позов Закритого акціонерного товариства „Стівідорна компанія „Авліта”, вищеназване податкове повідомлення-рішення визнане недійсним.

При прийнятті постанови суд першої інстанції  дійшов висновку про те,  що податкові органи не можуть  нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем.

Відповідач оскаржує постанову суду у зв’язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що бюджетному відшкодуванню підлягають лише суми, фактично сплачені до бюджету. Податковий орган вважає, що анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість  контрагента позивача та його ліквідація свідчить про не підтвердження сум податкового кредиту податковими накладними.

Доводи апеляційної скарги мотивовані також іншими обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, не маючими значення для вирішення справи.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи,  заслухавши представників сторін, апеляційну скаргу визнає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно  до підпункту 7.2.6. пункту 7.2. статті 7  Закону України „Про податок на додану вартість” N 168/97-ВР від 03.04.1997, податкова  накладна видається платником податку, який  поставляє  товари  (послуги),  на  вимогу  їх  отримувача,  та   є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 зазначеного Закону України,    не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми  сплаченого  (нарахованого)  податку  у  зв'язку з придбанням товарів   (послуг),  не  підтверджені  податковими  накладними  чи митними   деклараціями  (іншими  подібними  документами згідно  з підпунктом  7.2.6  цього  пункту).

Відповідно до підпункту 7.7.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або  бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового  кредиту такого звітного податкового періоду.

При від’ємному значенні суми, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту  7.7.2 статті 7  вищеназваного Закону, якщо у  наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має  від’ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина  такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам товарів.

Таким чином, законотворень чітко визначився, що бюджетне відшкодування у покупця можливе лише при сплаті ним сум податку на додану вартість продавцю товарів у попередньому податкову періоді. При цьому, Закон України „Про податок на додану вартість” не позбавляє покупця товарів права на бюджетне відшкодування по сплаченим продавцем сумам податку на додану вартість у інших податкових періодах, та не залежить від виконання продавцем податкового зобов’язання перед бюджетом.

На підставі викладеного, апеляційна інстанція погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що у податкового органу не було достатніх підстав для нарахування податку на додану вартість покупцеві та накладення на нього штрафних санкцій у зв’язку з несплатою вказаного податку продавцем.

При даних обставинах, апеляційна інстанція не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 199, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного  судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду міста Севастополя від 04.09.2007 у справі № 20-12/135 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді