ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"22" жовтня 2007 р.
Справа  № 16/200-07-5566А

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Шевченко Г.В.

За участю представників сторін:

Від позивача:          Кравець С.П. за дов. від 04.01.2007р.;

Від відповідача:      не з’явився;

Від третьої особи: Кушнір В.В. за дов. №92/1 від 08.08.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №404 господарського суду Одеської області (м. Одеса) адміністративну справу за позовом  дочірнього підприємства „Одеський облавтодор” відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” до Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області  за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - відкритого акціонерного товариства „Агроспецмонтаж” про визнання нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „Одеський облавтодор” відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” (далі по тексту - ДП „Одеський облавтодор”) в порядку, передбаченому  п. 6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), звернулось до господарського суду Одеської області з адміністративним позовом до Новодолинської сільської ради про визнання недійсним  рішення Новодолинської сільської ради №540 від 24.01.2006р. „Про припинення права користування земельною ділянкою МРСУ-3”. Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням при прийнятті оспорюваного рішення прав позивача, як правонаступника Одеського обласного об’єднання державних  дорожніх підприємств щодо володіння та користування наданою останньому земельною ділянкою.

Відповідно до заяви про уточнення адміністративного позову, наданої представником позивача у судовому засіданні 22.10.2007р., ДП „Одеський облавтодор” позовні вимоги були змінені, у зв’язку з чим позивач просить суд визнати нечинним рішення Новодолинської сільської ради №540 від 24.01.2006р. „Про припинення права користування земельною ділянкою МРСУ-3”.

Згідно з відзивом на позовну заяву від 10.09.2007р. Новодолинською сільською радою позовні вимоги заперечуються у повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається, передусім, на відсутність у підприємств, що  входили до складу Одеського обласного об’єднання державних  дорожніх підприємств, належним чином оформлених правовстановлюючих документів на земельну ділянку, площею 4,2 га, розташовану в с. Нова Долина по вул. Крупської, 2-а та правомірність прийняття Новодолинською сільською радою спірного  рішення.

Ухвалою від 10.09.2007р. господарським судом відповідно до ст. 53 КАС України до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача  було залучено відкрите акціонерне товариство „Агроспецмонтаж”(далі по тексту –ВАТ „Агроспецмонтаж”). Відповідно до пояснень, наданих до господарського суду Одеської області 08.10.2007р., ВАТ „Агроспецмонтаж” позовні вимоги заперечуються у повному обсязі з підстав правомірності надання ВАТ „Агроспецмонтаж” земельної ділянки, розташованої за адресою с. Нова Долина по вул. Крупської, 2/8 з метою розташування багатоквартирних житлових будинків та пропущення позивачем без поважних причин строку звернення до суду, встановленого  ст. 99 КАС України.

Згідно із ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Враховуючи, що предметом спору в межах даної справи є рішення органу місцевого самоврядування, яке за думкою позивача, порушує його речові права, суд доходить висновку щодо правомірності застосування в даному випадку положень п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України та необхідності відмови у клопотанні третьої особи  у застосуванні інституту позовної давності при вирішенні даного спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з статуту, затвердженого наказом державної корпорації „Укравтодор” від 14.07.2000р. № 141, Одеське обласне об’єднання дорожніх державних підприємств було засновано  на державній власності та належало до сфери  управління Міністерства транспорту України у складі Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню  автомобільних доріг „Укравтодор”. До складу Одеського обласного об’єднання дорожніх державних підприємств входило, зокрема, Одеське мостобудівне управління № 10 ().

Рішенням виконавчого комітету Сухолиманської сільської ради народних депутатів від 20.11.1997р. Одеському мостобудівному управлінню № 10 у постійне користування було надано земельну ділянку, площею 4,9 га, на якій розташовано виробниче підприємство, а також зобов’язано розробити землевпорядну документацію та одержати державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою. Однак, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін Одеським мостобудівним управлінням № 10 у встановленому законом порядку право постійного користування вказаною земельною ділянкою не було оформлено.

На виконання Указу Президента України від 08.11.2001 р. N 1056 „Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України”,  Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. N 221 „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України”  наказом Державної служби автомобільних доріг № 93 від 05.03.2002р. „Про зміни у структурі управління дорожніми підприємствами в Автономній Республіці Крим, областях і м. Севастополі” було створено відкрите акціонерне товариство „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України”, у зв’язку з чим, були ліквідовані  об’єднання державних підприємств в Автономній Республіці Крим і областях, у тому числі Одеське обласне об’єднання державних дорожніх підприємств. При цьому об’єднання було зобов’язано у встановленому  порядку передати  з балансу, а відкритому акціонерному товариству „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” прийняти  на баланс майно і фінансові ресурси згідно з результатами інвентаризації.

Відповідно до п. 13 вказаного наказу відкрите акціонерне товариство „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” було визнано правонаступником майна, інших активів та пасивів балансів, майнових прав та зобов’язань ліквідованих державних дорожніх підприємств.  Як вбачається з додатку № 1 до наказу № 93 від 05.03.2002р. до переліку дорожніх державних підприємств, що мають бути  реорганізовані шляхом злиття та створення дочірніх підприємств відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України”,  було включено і Одеське  мостове будівне  державне підприємство ().

Згідно статуту  ДП  „Одеський облавтодор”, затвердженого наказом Державної служби автомобільних доріг України № 130 від 30.03.2005р., підприємство є правонаступником  зобов’язань та договорів ліквідованого  Одеського обласного  об’єднання дорожніх державних підприємств, реорганізованих дорожніх державних підприємств, які входили до його складу.

29.04.2004р. виконавчим комітетом Новодолиської сільської ради було прийнято рішення  № 51  „Про  видачу свідоцтва  на право власності  на складські приміщення  та споруди, розташовані в с. Нова Долина, вул. Крупської № 2-а  ДП „Одеський облавтодор” ВАТ „ДАК автомобільні дороги України”.  На підставі вказаного рішення 30.04.2004р. позивачу було видано свідоцтво про право власності на вказані споруди.

06.02.2007р. ДП  „Одеський облавтодор” звернувся до  Новодолиської сільської ради з клопотанням про оформлення за позивачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташовано  нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності -  складські приміщення  та споруди, що знаходяться за адресою: с. Нова Долина по вул. Крупської № 2-а.  Однак, до теперішнього часу позивачу жодної відповіді щодо результатів розгляду вказаного клопотання надано не було.

В свою чергу, рішенням Новодолинської сільської ради № 540-ІІ від 24.01.2006р. було припинено право користування земельною ділянкою, площею 1,10 га, яка знаходилась у користуванні МРСУ-3, та переведено вказану земельну ділянку у землі запасу промисловості, транспорту, зв’язку, енергетики, оборони та іншого призначення Новодолинської сільської ради. Як вбачається з преамбули до вказаного рішення, підставою для прийняття вказаного рішення було нецільове та  неефективне використання  земельної ділянки, площею 4,9 га, наданої у постійне користування Одеському мостобудівному управлінню № 10, яке припинило свою діяльність.

Відповідно до п. 10 ст. 59  Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997р. „Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності  Конституції  або  законам  України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, тобто при наявності підстав для звільнення від доказування.

Вважаючи, що прийняттям Новодолинською сільською радою вказаного рішення було порушено право ДП  „Одеський облавтодор”, яка правонаступника Одеського мостобудівного управління № 10, на земельну ділянку, площею 1,10 га, що розташована  в с. Нова Долина по вул. Крупської, позивач звернувся до суду з вимогами про  визнання нечинним рішення Новодолинської сільської ради № 540-ІІ від 24.01.2006р.  „Про припинення права користування земельною ділянкою МРСУ –3”.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи представників сторін, суд вважає за необхідне, насамперед,  звернутися до положень діючого законодавства України, якими врегульовані спірні питання.

Відповідно до ст. 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, площею 4,9 га,  була надана у постійне користування Одеському мостобудівному управлінню № 10 рішенням виконавчого комітету Сухолиманської сільської ради народних депутатів від 20.11.1997р., при цьому Одеське мостобудівне управління № 10 було зобов’язано розробити землевпорядну документацію та одержати державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою. Як було зазначено по тексту рішення вище, Одеським мостобудівним управлінням № 10  державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою оформлено не було.

Наказом Державної служби автомобільних доріг № 93 від 05.03.2002р. „Про зміни у структурі управління дорожніми підприємствам в Автономній Республіці Крим, областях і м. Севастополі” було створено відкрите акціонерне товариство „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України”, у зв’язку з чим були ліквідовані  об’єднання державних підприємств в Автономній Республіці Крим і областях, у тому числі Одеське обласне об’єднання державних дорожніх підприємств, до складу якого входило і Одеське мостобудівне управління № 10.

Як було зазначено по тексту рішення вище, відповідно до  статуту  ДП  „Одеський облавтодор”, затвердженого наказом Державної служби автомобільних доріг України № 130 від 30.03.2005р., позивач є правонаступником зобов’язань та договорів ліквідованого  Одеського обласного  об’єднання дорожніх державних підприємств, реорганізованих дорожніх державних підприємств, які входили до його складу. При цьому, статутом не передбачено правонаступництво позивача щодо майнових прав ліквідованого  Одеського обласного  об’єднання дорожніх державних підприємств.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що положеннями діючого земельного законодавства України взагалі  не передбачено застосування інституту правонаступництва відносно прав на земельні ділянки після припинення юридичної особи, що, у тому числі, підтверджується положеннями п. „в” ст. 141 Земельного кодексу України, у відповідності до яких припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій є підставою припинення права користування особи земельною ділянкою.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що реорганізація Одеського мостобудівного управління № 10 шляхом злиття з іншими державними дорожніми підприємствами, що входили до складу Одеського обласного  об’єднання дорожніх державних підприємств, у ДП  „Одеський облавтодор” є юридичним фактом, наслідком якого є припинення його права на користування земельною ділянкою, площею 4,9 га, що розташована за адресою: с. Нова Долина, вул. Крупської, наданою Одеському мостобудівному управлінню № 10 рішенням  виконавчого комітету Сухолиманської сільської ради народних депутатів від 20.11.1997р.

Наведені висновки суду підтверджуються і позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалі від 21 січня 2002 р. по справі за позовом ВАТ „Промсвязь” до Київської міської ради з участю третьої особи на стороні відповідача - НПК „Мікрони” - про визнання недійсним пункту 1 рішення Київської міської ради від 28 грудня 1999 року N 201/703 „Про надання і вилучення земельних ділянок”.

Як вбачається з матеріалів справи та прояснень представників сторін, ДП  „Одеський облавтодор” у  встановленому законом порядку не було набуто право користування земельною ділянкою, площею 1,10 га, зазначеною в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, площею 1,10 га, зазначену в оскаржуваному рішенні, позивачем, з дотриманням вимог ст. 71 КАС України, суду представлено не було. Наведене свідчить, що у  ДП  „Одеський облавтодор” право  користування вказаною земельною ділянкою не виникло.

При цьому, Новодолинською сільською радою рішенням № 540-ІІ від 24.01.2006р.  було припинено право користування земельною ділянкою із застосуванням приписів ст. 141 Земельного кодексу України, які, в свою чергу, застосовуються виключно відносно осіб, якими право користування землею набуто у встановленому законом  порядку та належним чином оформлено.

З огляду на відсутність у  ДП  „Одеський облавтодор” права користування  земельною ділянкою, площею 1,10 га, у Новодолинської сільської ради не було жодних правових підстав для припинення права користування вказаною земельною ділянкою, оскільки положення глави 22 Земельного кодексу України, у тому числі і статті 141, застосовуються виключно  відносно осіб, якими право на землю було набуто  у встановленому законом  порядку.

Таким чином, суд доходить висновку, що у відповідача взагалі не було правових підстав для прийняття рішення № 540-ІІ від 24.01.2006р. „Про припинення права користування  земельною ділянкою МРСУ-3”, що підтверджується, у тому числі,  і практикою Верхового Суду України.

Частиною  2 статті 19 Конституції України  від 28.06.1996р. визначено, що органи державної влади та  органи  місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише на  підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

Відповідно до п. 10 ст. 59  Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997р. „Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності  Конституції  або  законам  України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Роз'яснень ВГСУ від 26.01.2000 р. N 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що рішення № 540-ІІ від 24.01.2006р. „Про припинення права користування  земельною ділянкою МРСУ-3” було прийнято Новодолинською сільською радою з порушенням вимог діючого земельного законодавства України, яким врегульовані питання повноважень та компетенції органів місцевого самоврядування в сфері земельних правовідносин.

Згідно п.1 ч. 2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними  рішення  суб'єкта   владних повноважень чи окремих його положень,  дій чи бездіяльності і  про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих  його  положень  із зазначенням способу його здійснення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку щодо правомірності та обґрунтованості заявлених в межах даної справи ДП  „Одеський облавтодор” позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення, у зв’язку з чим   слід визнати нечинним рішення Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області  № 540-ІІ від 24.01.2006р. „Про припинення права користування  земельною ділянкою МРСУ-3”.

Судові витрати по сплаті судового збору розподілити згідно зі ст.ст. 87, 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 94, 98,  158, 160 –163, 167 п.п. 3, 6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинним рішення Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області  № 540-ІІ від 24.01.2006р. „Про припинення права користування  земельною ділянкою МРСУ-3”.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь дочірнього підприємства „Одеський облавтодор” відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України”  /65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 49, / витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. / три  грн. 40 коп./

Відповідно до ст. 185 Кодексу адміністративного судочинства України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково в порядку та у строки, передбачені ст. 186 цього Кодексу.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 23.10.2007р.

Суддя                                                                                 Желєзна С.П.