Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2007 р.                                                           Справа № 15/327-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Плужник О.В. , Такмаков Ю.В.

при секретарі Гудкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Кобальськиц Р.О

відповідача -  Новаков А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2483Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 13.07.07 р. по справі № 15/327-07

за позовом ТОВ "Сільгоспмашсервіс", м. Харків

до ТОВ "Агро-Інвест" с. Руська Лозова

про стягнення 48585,60 грн.

встановила:

У червні 2007 р.  позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення  з відповідача 48 585,60 грн., у т.ч. основного боргу у сумі 10 080,00 грн., що виник із договору про надання механізованих послуг зі збирання сільськогосподарських культур комбайнами «Віzоп ВS-Z110»№ Хр-Мех-10/20-02 від 20.10.06, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору з оплати наданих послуг зі збирання врожаю, та просив суд стягнути з відповідача платню за користування чужими грошовими коштами у сумі 38 505,60 грн. та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.07.2007 р. (суддя –Лаврова  Л.С.) по справі № 15/327-07 позовні вимоги задоволенні частково, з ТОВ «Агро –Інвест» на користь ТОВ «МКМ Харків»стягнуто  10 080,00 грн. основного боргу, 15 000,00 грн. платні за користування чужими грошовими коштами, 250,80 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, з посиланням на не виконання умов договору в частині оплати наданих послуг зі збиранню  врожаю, а також обов’язок відповідача сплатити борг з урахуванням 2% від суми боргу за кожний день прострочення платежу, що є платнею за користування чужими грошовими коштами..

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та припинити провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмету спору, оскільки рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. Відповідач вказує, що незважаючи на вид штрафних санкцій (пеня, штраф, неустойка), встановлених у господарському договорі як відповідальність за порушення грошових зобов’язань, їхній розмір не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу (прострочення платежу) за весь час користування чужими коштами. При визначені розміру відповідальності за невиконання грошових зобов’язань пріоритет мають норми Закону, а не положення договору. Крім того, відповідач вказує, що при розгляді справи позивач не уточнював та не змінював позовні вимоги, але суд в порушення ст.83 ГПК України, вийшов за межі позовних вимог та стягнув з позивача 10 080, 00 грн. основного боргу та 15 000, 00 грн. (замість 37 785, 60 грн.) платні за користування чужими грошовими коштами на користь взагалі сторонньої по справі особи –ТОВ «МКМ Харків».

Позивач з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, вважає рішення суду обґрунтованим, законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Позивач вказує, що мотивувальна частина рішення чітко встановлює розмір основного боргу та штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у справі. Зазначення у резолютивній частині рішення  - ТОВ «МКМ Харків»є, на думку позивача, лише технічною помилкою, яка може бути виправлена шляхом внесення виправлень до рішення.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін встановила:

між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання механізованих послуг зі збирання сільськогосподарських культур комбайнами «Віzоп ВS-Z110»№ Хр-Мех-10/20-02 від 20.10.06р., відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачеві послуги зі збирання сільськогосподарських культур (кукурудзи), а відповідач прийняти і оплатити ці послуги.

Згідно з п. 4.1. договору вартість послуг позивача за договором склала 140,00 грн. за один гектар, а відповідно з п. 4.2. договору відповідач зобов'язаний розрахуватись за надані послуги грошовими коштами.

Пунктом 5.1. договору у забезпечення гарантій оплати за виконання механізованих послуг відповідач проводить попередню оплату за кожне надане для збирання поле згідно з п. 2.1. і п. 4.1. договору. Відповідно до п. 5.2. відповідач зобов'язується здійснити  розрахунок із  позивачем  протягом 2-х днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.

Суд першої інстанції обґрунтовано  не прийняв до уваги доводи відповідача щодо невизначеності у договорі строків оплати послуг через те, що сторонами порушено умови договору щодо проведення передплати послуг позивача (п. 5.1.), так як по-перше, формулювання пункту свідчить, що закріплюючи його, сторони мали на увазі скоріше засіб забезпечення виконання зобов'язань, не застосування якого не звільняє відповідача від обов'язку розрахуватись із позивачем відповідно до умов п. 5.2. договору, ніж умову оплати наданих послуг. По-друге, аналізуючи пп. 2.1., 4.1. договору, неможливо визначити розмір передплати, яку зобов'язаний сплатити відповідач (зокрема не встановлено номер поля і його розмір, що не дає можливості обрахувати конкретну суму передплати), та строки її оплати, через що порядок розрахунків сторін має регулюватись п. 5.2. договору. По-третє, договір не містить положень щодо права позивача відмовитись від надання послуг, у разі несплати відповідачем передплати, або про незастосування до розрахунків між сторонами п. 5.2. договору у цьому випадку.

Отже, відповідач  повинен був відповідно до п. 5.2. відповідач зобов'язується здійснити  розрахунок із  позивачем  протягом 2-х днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт, що їм не виконано.

Суд першої інстанції правомірно вважав необґрунтованими посилання відповідача на те, що акт виконаних робіт № 11/30-02 від 30.11.06 підписано сторонами у межах виконання іншого договору, ніж договір про надання механізованих послуг зі збирання сільськогосподарських культур комбайнами «Віzоп ВS-Z110»№ Хр-Мех-10/20-02 від 20.10.06. Зазначений акт виконаних робіт, підписаний представниками сторін і скріплений печатками, містить положення про те, що він укладений у відповідності із договором № Хр-Мех-10/20-02 від 20.10.06, відповідачем не надано доказів існування будь-яких інших договорів із позивачем з аналогічними реквізитами, в межах яких міг підписуватись цей акт, через що твердження відповідача про те, що послуги надані позивачем не в межах договору, не підтверджені матеріалами справи.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, позивач свої зобов’язання за договором виконав в повному обсязі, згідно з актом виконаних робіт № 11/30-02 від 30.11.06р. позивач надав відповідачеві послуги зі збирання кукурудзи на суму 10 080,00 грн., але відповідач свої зобов’язання не виконав, в порушення умов договору послуги позивача не оплатив, в зв’язку з чим виникла заборгованість  в сумі 10 080, 00 грн.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно вважав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10 080, 00 грн. боргу  обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Умовами договору, зокрема п. 6.5. договору передбачено, що у випадку прострочення виконання зобов'язань з оплати наданих послуг, якщо відстрочка не передбачена відповідною додатковою угодою, замовник (відповідач) зобов'язаний сплатити виконавцю (позивачу) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від суми боргу за кожний день прострочення платежу, що є платнею за користування чужими грошовими коштами (у відповідності із ст.ст. 536, 625 ЦК  України).

Посилання відповідача на те, що зазначена стаття регулює правовідносини виключно між фізичними особами необґрунтоване, так як  навпаки зазначена стаття передбачає, що за користування чужими грошовими коштами усі боржники  зобов’язані          сплачувати проценти і тільки договором між фізичними особами може бути встановлено інше, тобто в відносинах між фізичними особами сплата процентів може бути не обов’язковою.

Суд першої інстанції  правомірно вважав необґрунтованим твердження відповідача про те, що встановлення відповідальності у розмірі 2% від суми боргу за кожний день прострочення платежу суперечить чинному законодавству, оскільки Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»від 22.06.96 № 543/96-ВР розмір відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ за кожен день прострочення платежу. У той же час зазначений закон у статтях 1, 3 обмежує лише розмір пені, що може встановлюватись сторонами у договорі, а п. 6.5 договору не містить посилань на те, що закріплена у ньому відповідальність є пенею. Про зворотне свідчить і приведене у спірному пункті договору посилання на ст.ст.536, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожний день прострочення виконання.

Передбачений сторонами в п. 6.5 договору обов’язок відповідача у випадку прострочення оплати сплатити виконавцю (позивачу) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від суми боргу за кожний день прострочення платежу, що є платнею за користування чужими грошовими коштами (у відповідності із ст.ст. 536, 625 ЦК  України) та  за своєю правовою природою не є неустойкою.

Суд першої інстанції враховуючи, що відповідач прострочив виконання передбаченого договором зобов’язання  правомірно вважав вимоги позивача в частині стягнення платні за користування чужими грошовими коштами у сумі 38505,60 грн. підтвердженими матеріалами справи.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення , має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Господарський суд правомірно вважав, що приймаючи до уваги, з одного боку, волю сторін, які змінили шляхом збільшення розмір річних від простроченої суми заборгованості, а також те, що відповідач більше 7 місяців не розраховувався із позивачем, а з іншого - розмір нарахованих річних необхідно зменшити відповідальність, передбачену п. 6.5. договору, визначивши її в сумі 15 000,00 грн.

Отже, суд першої інстанції правомірно зменшив позовні вимоги в частині стягнення платні за користування чужими грошовими коштами та стягнув з відповідача 15000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, судом першої інстанції при виготовленні рішення допущена описка, оскільки у протоколі судового засідання та у вступній частині вказане правильне найменування позивача, мотивувальній частині рішення чітко встановлений розмір основного боргу та штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у справі, але в резолютивній частині рішення в якості позивача помилково зазначено - ТОВ «МКМ Харків»що є, як  на думку позивача , лише технічною помилкою, яка може бути виправлена шляхом внесення виправлень до рішення, враховуючи вищевикладене, є підстави для зміни рішення в резолютивній частині та виправлення описки.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,

на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, що відповідачем не

виконано.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду  відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам, керуючись ст.ст. 526, 536, 549, 625 ЦК України, ст. ст. 101-105 ГПК України

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2007р. по справі № 15/327-07 змінити.

Виправити описку допущену в резолютивній частині рішення суду, вважати борг та плату стягнутими на користь ТОВ «Сільгоспмашсервіс» м. Харків, Садовий проїзд,9, п/р 523 в ХОО АППБ «Аваль», МФО 350589, код ЄДР 33899376.

В іншій частині залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Могилєвкін Ю.О.

Судді                                                                    Плужник О.В.

Такмаков Ю.В.

Повний текст постанови підписано 31.08.07р.