ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.10.07                                                                                       Справа №9/400/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді  Мірошниченко М.В.    , Зубкова Т.П.  , Хуторной В.М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:          Борисов К.Б., довіреність № 01-25/10 від 14.03.07р.;

відповідача:      Кущик А.А., довіреність № б/н від 10.09.07р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Товариство з обмеженою відповідальністю

“ЛІЛІТ-ФАСТ”, м. Запоріжжя

на ухвалу                      господарського суду Запорізької області від 03.08.2007р.

у справі                         № 9/400/07

за позовом                    Державного вищого навчального закладу “Запорізький

Національний університет”, Міністерства освіти та науки

України, м. Запоріжжя

до відповідача             Товариство з обмеженою відповідальністю

“ЛІЛІТ-ФАСТ”, м. Запоріжжя

про                                 стягнення 90 524,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державним вищим навчальним закладом “Запорізький Національний університет Міністерства освіти та науки України, м. Запоріжжя було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІЛІТ-ФАСТ”, м. Запоріжжя про стягнення 90 524,81 грн. заборгованості по орендній платі та утримання орендованого нерухомого майна, а також за спожиті комунальні послуги на орендованих приміщеннях, відповідно до умов договорів № 1562/д від 07.09.05р., № 164-д від 27.09.05р.

Крім того, в позові містилась заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ”, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна буд. 92, та на майно, що знаходиться в приміщеннях ЗНУ за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 22-А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.08.2007р. у справі № 9/400/07 (суддя Нечипуренко О.М.) порушено провадження у справі та за заявою позивача в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України були вжиті заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на майно ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ”, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна буд. 92, та на майно, що знаходиться в приміщеннях ЗНУ за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 22-А, на загальну суму 90 524,81 грн. )із урахуванням ухвали про виправлення помилки від 08.10.07р.).

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою суду, у поданій апеляційній скарзі (з урахуванням доповнення до апеляційної скарги) в частині вжиття заходів до забезпечення позову ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ”, відповідач у справі, вважає, що суд виніс оскаржувану ухвалу, не врахувавши всіх обставин справи. Зазначає, що майно, яке знаходиться у  ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ” не може бути арештоване, у зв’язку з тим, що знаходиться у заставі у відповідності до договору застави від 16.07.06р., який було укладено між ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ” та ВАТ “Державний ощадний банк України”. Першочергове право на звернення стягнення на предмет застави має банк, у випадку невиконання боржником своїх обов’язків. Питання  щодо надання згоди банком на накладання арешту на майно, яке знаходиться в заставі банком не вирішувалось, але банк такої згоди не давав, тому на вказане майно не може бути накладено арешт. На підставі викладеного просить ухвалу господарського суду від 03.08.2007р. в частині задоволення клопотання позивача про забезпечення позову скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Також зазначає, що на виконання оскаржуваної ухвали суду від 03.08.07р., відділом виконавчої служби Жовтневого РУЮ було проведено опис майна та 16.08.07р. складено акт опису та арешту майна боржника, згідно до якого було описано лінію фаст-фуд, яка була оцінена у сумі 53 000,00 грн., та передано на відповідальне зберігання представнику позивача. Це майно є основним засобом та без нього підприємство не має можливості подальшого ведення господарської діяльності. Відповідач, вважає, що такий варіант забезпечення позову порушує його права та перешкоджає законній господарській діяльності, та ставить питання про зміну способу забезпечення позову шляхом передачі під арешт іншого майна, яке належить ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ” на праві власності.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що викладені у скарзі обставини не відповідають дійсності, а її вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних обставин. Накладання арешту на заставлене майно та звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які нє є заставодержателями передбачено ст.ст. 52, 56 Закону України “Про виконавче провадження”. Відповідно до вказаних статей згода заставодержателя (Банку) на арешт заставленого майна не потрібна. Просить залишити ухвалу господарського суду від 03.08.2007р. без змін, а апеляційну скаргу ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ” без задоволення.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 2669 від 25.09.2007р., справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кричмаржевського В.А., Зубкової Т.П.

За клопотанням представників сторін, розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

У судовому засіданні, що відбувалося 26.09.2007р. колегією суддів було оголошено перерву до 10.10.2007р.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 2773 від 09.10.2007р., справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Зубкової Т.П., Хуторного В.М.

У судовому засіданні, що відбувалося 10.10.2007р. сторони підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

За згодою представників сторін у судовому засіданні, 10.10.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За змістом ст.67 ГПК України, позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з Роз’ясненням ВАСУ «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» № 02-5/611 від 23.08.1994р., умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Стаття 66 ГПК України обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В позовній заяві ЗНУ ставиться вимога про стягнення з ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ” суми заборгованості за орендну плату та утримання орендованого нерухомого майна, за спожиті комунальні послуги на орендованих приміщеннях відповідно до умов договорів № 1562/д від 07.09.05р., № 164-д від 27.09.05р. у сумі 85640,67 грн., а також пеню у розмірі 4884,14 грн. В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов’язання у вигляді сплати вказаних вище платежів та в терміновому порядку здійснює вивіз належного йому майна з орендованих приміщень. Позивач зазначає, що невжиття відповідних заходів, а саме накладання арешту на майно та грошові суми відповідача, зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції прийшов правильного висновку, задовольнивши клопотання про забезпечення позову, оскільки було достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього може зникнути чи зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано наклав арешт саме на майно ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ”, оскільки розмір грошових коштів, що є на рахунках відповідача значно менший за розмір заявленої позивачем суми для стягнення, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. Крім того, відповідач на вимогу суду апеляційної інстанції не надав доказів наявності в нього грошових коштів на рахунках в установі банку.  Тому невжиття таких заходів, як накладання арешту на майно відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Колегія суддів зазначає, що забезпечення позову застосовано судом першої інстанції як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

У зв’язку з цим, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належать відповідачеві.

Що стосується посилань відповідача на те, що майно відповідача не може бути арештоване, у зв’язку з тим, що знаходиться у заставі ВАТ “Державний ощадний банк України” до уваги суду не приймається, оскільки накладання арешту на заставлене майно не  впливає та не порушує права та охоронювані законом інтереси боржника та заставодержателя. Крім того, стаття 56 Закону України “Про виконавче провадження”, не містить будь-яких обмежень, що стосується накладання арешту на заставлене майно, та не передбачає необхідності надання згоди заставодержателя на накладання арешту на майно, що знаходиться в заставі.

Стосовно доводів відповідача про зміну способу забезпечення позову, слід зауважити, що ТОВ “ЛІЛІТ-ФАСТ”, не позбавлений права звернутись з відповідною заявою до суду першої інстанції.

За таких обставин доводи відповідача є безпідставними і необґрунтованими.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни ухвали місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-106 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІЛІТ-ФАСТ”, м. Запоріжжя залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 03.08.2007р. у справі № 9/400/07 – без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді  Мірошниченко М.В.

Зубкова Т.П.  Хуторной В.М.