ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 р.
№ 8/194-22/349-06-9063

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Гоголь Т.Г.,

суддів
Рогач Л.І., Волковицької Н.О.

за участю представників сторін
позивача
відповідача
прокурор відділу Генеральної прокуратури України
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

не з'явились
Масальська Ю.О. дов. від 19.04.2007 року

Прасов О.О.
Товариства з обмеженою відповідальністю “СК Петроліум”

на рішення
господарського суду Одеської області

від
20.10.2006 року

у справі
№ 8/194-22/349-06-9063

за позовом
прокурора Дзержинського району в інтересах держави в особі Криворізької міської ради

до

третя особа
Товариства з обмеженою відповідальністю
“СК Петроліум”
Головне контрольно-ревізійне управління України в особі Контрольно-ревізійного відділу в місті Кривий Ріг.

про
стягнення 38889,67грн.

Прокурор Дзержинського  району міста Кривий Ріг звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю „СК Петроліум” про стягнення збитків в сумі 38889,67 грн.

Доповідач Гоголь Т.Г.

на користь Криворізької міської ради, посилаючись на їх спричинення діями відповідача у вигляді несвоєчасної зміни грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

В процесі розгляду порушеної справи господарським судом Дніпропетровської області встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням відповідача є  м. Одеса, вул. Варненська, 4 корп. Б.,  у зв’язку з чим ухвалою суду від 16.08.2006 року матеріали справи   направлено за встановленою підсудністю до господарського суду Одеської області, яким справу прийнято до провадження

Господарський суд Одеської області рішенням від 20.10.2006 року      (суддя Торчинська Л.О.) позов задовольнив, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю „СК Петроліум” на користь Криворізької міської ради Дніпропетровської області збитки у розмірі 38889,67 грн. Судове рішення вмотивоване тим, що в результаті несвоєчасної зміни грошової оцінки землі, міським бюджетом  недоотримані фінансові ресурси –орендна плата за землю, автозаправну станцію по Нікопольському шосе, за період з 13.12.2002 року до 01.04.2004 року в зазначеній сумі.

Не погодившись з судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю  „СК Петроліум” звернулось до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду від 20.10.2006 року скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову прокурора Дзержинського  району міста Кривий Ріг в інтересах держави в особі Криворізької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю  „СК Петроліум” збитків в сумі 38889,67 грн. на користь Криворізької міської ради, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме статті 23 Закону України „Про плату за землю”, статті 213 Земельного кодексу України, статей 22, 33, 36 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своєї позиції Товариство з обмеженою відповідальністю  „СК Петроліум” наводить наступні доводи:

- недоотримання орендної плати за землю не віднесено до переліку підстав, які є збитками та підлягають відшкодуванню;

- судом не надана юридична оцінка доказової сили акту № 13 комісії з визначення розміру збитків, затвердженого рішенням Виконкому Ради № 563 від 14.09.2005 року;

- суд першої інстанції розглянув спір без участі скаржника, позбавивши його можливості надати обґрунтоване заперечення на заявлені вимоги.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г. та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного судового акта, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області встановлено, що між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю „СК Петроліум” 18.02.2003 року було укладено договір оренди земельної ділянки № 2199 на будівництво автозаправної станції по Нікопольському шосе. Ставка орендної плати згідно умов договору - 4%, загальна площа земельної ділянки 2473 кв.м., грошова оцінка 1кв.м. –72,92грн.

10.06.2004 року контрольно-ревізійним відділом у м. Кривий Ріг Державної контрольно-ревізійної служби в Україні складено акт № 3-23/59 перевірки цільового і раціонального використання земель, в якому зазначено, що введення 13.11.2002 року в дію автозаправної станції на  земельній ділянці по Нікопольському шосе відбулося раніше, ніж був укладений договір оренди від 18.02.2003 року під будівництво АЗС, грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки під розміщення АЗС складає 364,58 грн., у зв’язку з чим за період користування Товариством з обмеженою відповідальністю  "СК Петролеум" цією ділянкою з 13.12.2002 року до 01.04.2004 року бюджетом недоотримано фінансових коштів (орендної плати за землю) на суму 38889,67 грн. згідно розрахунку, що ґрунтується на даних відділу земельно –ринкових відносин.

На підставі зазначеного акта № 3-23/59 від 10.06.04 року Виконавчий комітет Криворізької міської ради Дніпропетровської області прийняв рішення № 563 від 14.09.2005 року, яким затвердив  акт  комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам .

Задовольняючі вимоги позивача, щодо стягнення з  Товариства з обмеженою відповідальністю  "СК Петролеум" 38889,67 грн., суд виходив з того, що зазначена сума є недоотриманим фінансовим ресурсом, а саме неодержаним Криворізькою міською радою Дніпропетровської області доходом.

Проте з таким висновком господарського суду погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням віднесено до переліку порушень земельного законодавства, за вчинення яких настає, зокрема, цивільна відповідальність юридичної особи за правилами, визначеними в актах законодавства (п. "г" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України).

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вичерпний перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам наведений у статті 156 Земельного кодексу України і включає, зокрема, відшкодування збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (як правило, особами, які самовільно зайняли земельні ділянки, або допустили їх забруднення, тощо).

Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 року №284 /далі Порядок/, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з пунктом 3 Порядку відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки  власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у  непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Аналіз наведених норм  доводить, що до складу неодержаних доходів не входить недоотримана плата за землю (орендна плата) внаслідок неправильного визначення або несвоєчасної зміни грошової оцінки земельної ділянки землекористувачем.

Місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, встановивши обов’язок відповідача, як орендаря земельної ділянки, ініціювати перегляд її грошової оцінки, оскільки ані законодавство, ані умови договору оренди такий обов’язок землекористувача прямо не встановлюють, навпаки, саме на позивача як орган місцевого самоврядування покладаються функції контролю за ефективністю використання земель комунальної власності, зокрема, надходження плати за землю в належному розмірі.

Господарським судом не досліджувалося питання, чи вимагала Криворізька міська рада  від відповідача виконання  рішення № 485 від 13.11.2002 року і надання нової довідки управління земельних ресурсів з грошовою оцінкою земельної ділянки після введення АЗС в експлуатацію. Водночас, згідно статей 23, 24 Закону України „Про плату за землю” (з змінами та доповненнями) грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка землі застосовується для економічного регулювання земельних відносин при укладанні цивільно-правових угод, передбачених законодавством України.

За наведених обставин акт контрольно-ревізійного відділу   в м. Кривий Ріг № 3-23/59 від 10.06.2004 року, рішення Виконкому Криворізької міської ради № 563 від 14.09.2005 року, яким затверджений розмір заподіяних збитків територіальній громаді, визначений в акті комісії від 12.11.2004 року № 12, повинні були оцінюватись господарським судом як докази відповідно до приписів статті 43 Господарського процесуального кодексу України (господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частина 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України    передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд,  у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей  43, 47 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а господарський суд забезпечує сторонам умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства та прийняття рішення після обговорення усіх обставин справи. Господарський суд оцінює кожний доказ окремо та всі докази в сукупності , що відображується в судовому рішенні. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд при прийнятті оскаржуваних судових актів всупереч вимогам статті  43 Господарського процесуального кодексу України не дослідив повно і всебічно всі обставини справи  , чим порушив основний галузевий принцип здійснення правосуддя - принцип змагальності, згідно з яким  господарський суд створює сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і ,відповідно, правильного застосування законодавства.

Викладене свідчить про те, що судом не вжито заходів для всебічного, повного і об’єктивного розгляду справи, а тому рішення прийняте за неповно з’ясованими обставинами справи.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України  передбачені  процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення господарського суду Одеської області    підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду Одеської області .

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які   регулюють спірні відносини та прийняти нове рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями  1115, 1117, 1119–11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення   господарського   суду Одеської області від 20.10.2006 року   у справі  №   8/194-22/349-06-9063 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області .

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “СК Петроліум” задовольнити частково.

Головуючий суддя                                                Гоголь Т.Г.

Судді                                                                       Рогач Л.І.

Волковицька Н.О.