ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 11/65

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Рівненського міського центру зайнятості,        м. Рівне,

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2007

зі справи № 11/65

за позовом заступника прокурора міста Рівне в інтересах держави в особі Рівненського міського центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до підприємства організації інвалідів "Юрист-Чорнобиль" громадського об'єднання "Український національний фонд допомоги інвалідам Чорнобиля по м. Рівне та Рівненській області" Рівненського обласного об'єднання всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" (далі –Підприємство), м. Рівне,

про стягнення 90 564,62 грн.,

за участю представників:

позивача –Рожко О.Б.,

відповідача –Дегтярука В.М.,

прокуратури –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Рівне в інтересах держави в особі Центру зайнятості в січні 2007 року звернувся до господарського суду Рівненської області в порядку статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) з позовом про стягнення з Підприємства збитків у сумі 90 564,62 грн.  на  підставі  статей  8, 12, 30  Закону  України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ "Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон № 1533) та пункту 15 Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних (далі –Порядок надання дотації), затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 № 1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2001 за № 75/5266.

Рішенням названого суду від 21.02.2007 (суддя Грязнов В.В.) позов задоволено. Прийняте судове рішення мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договорами з працевлаштування безробітних.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2007 (колегія суддів у складі: Слука М.Г. –головуючий суддя, судді Онишкевич В.В., Скрутовський П.Д.) рішення місцевого господарського суду зі справи скасовано та провадження у справі припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України. Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що даний спір є публічно-правовим та підлягав вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України), а не в порядку господарського судочинства.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості просить постанову апеляційного суду скасувати внаслідок її прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та залишити в силі рішення місцевого суду. Своє прохання скаржник мотивує посиланням на те, що даний спір за своїм змістом є господарським, а не публічно-правовим.

Підприємство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило постанову апеляційного суду зі справи залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до вимог статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим господарським судом встановлено, що:

- Центром зайнятості та Підприємством на підставі Порядку надання дотації укладено договори про працевлаштування безробітних громадян за направленням Центру зайнятості:  від  07.02.2005  № 727,  від  25.05.2005 №№ 809, 810, 811, 813, 814,  від 30.05.2005  №№ 816, 817,  від 02.06.2005 №№ 826, 827, від 03.06.2005 №№ 825, 828, від 08.07.2005 №№ 858, 859, від 11.07.2005 № 860 (далі –Договори);

- відповідно до пункту 1 Договорів Підприємство зобов’язувалося працевлаштувати певного безробітного, а Центр зайнятості –надати дотацію для покриття витрат на заробітну плату працевлаштованого за рахунок коштів Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі –Фонд) відповідно до статті 30 Закону № 1533 та Порядку надання дотації;

- відшкодування дотацій Центром зайнятості проводилось на підставі поданих Підприємством клопотань про відшкодування фактичних витрат на виплату заробітної плати за відповідний місяць працівникам, яких прийнято за направленням Центру зайнятості на дотаційні робочі місця, із обов'язковим зазначенням дати виплати заробітної плати працівникам і належної до відшкодування суми, які підписувались головним бухгалтером та директором підприємства і скріплювались печаткою (т. 1, а.с. 101-118);

- 21.06.2006, 17.10.2006, 24.10.2006 та 27.10.2006 Центром зайнятості на підприємстві проведено перевірки достовірності даних, поданих відповідачем для відшкодування витрат на виплату заробітної плати за Договорами, за результатами яких виявлено розбіжності між відомостями про нараховану та виплачену заробітну плату на підприємстві з відомостями, які подавалися до Центру зайнятості для здійснення дотаційних виплат, а також виявлено факти виплати заробітної плати лише фактичного перерахування Центром зайнятості дотацій, що є порушенням державних гарантій зайнятості працевлаштованих за Договорами осіб та умов пунктів 2.3.3, 2.3.5 Договорів (т. 1, а.с. 133-143);

- Підприємством безпідставно отримано дотації в сумі 90 564,62 грн.

Причиною подання Центром зайнятості касаційної скарги є питання щодо належності даного спору до адміністративної юрисдикції.

У зв’язку з набранням чинності КАС України з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас відповідно до пункту 14 цієї статті адміністративний договір –це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом № 1533.

Відповідно до статті 8 цього Закону Фонд створюється для управління  страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом. Діяльність Фонду регулюється Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Законом України “Про зайнятість населення”, цим Законом та статутом Фонду, який затверджується правлінням Фонду. Фонд не може провадити будь-яку діяльність, крім передбаченої цим Законом та статутом Фонду.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону № 1533 функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 1533 одним з видів соціальних послуг за цим Законом та Законом України “Про зайнятість населення” є пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних.

Статтею 30 Закону № 1533 встановлено, що Фондом може надаватися дотація роботодавцям на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних у розмірі витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб (але не вище за середній рівень у галузях національної економіки відповідної області) в розрахунку на рік. Можливості та обсяги надання дотацій визначаються правлінням Фонду виходячи з фінансового стану Фонду. Порядок надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики за погодженням з правлінням Фонду.

Відповідно до частини другої статті 34 цього Закону Фонд зобов'язаний, зокрема: надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом; вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду; контролювати правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань страхування на випадок безробіття.

Згідно з статтею 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

У пункті 1 Порядку надання дотації зазначено, що його розроблено відповідно до Закону № 1533.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, Договори укладено на виконання приписів Порядку надання дотації, який визначає умови, механізм надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних та відповідальність за порушення умов порядку її надання та використання (пункт 2).

Згідно з пунктом 10 Порядку надання дотації розгляд питання про можливість надання роботодавцю дотацій здійснюється комісією, створення якої ініціює робочий орган виконавчої дирекції Фонду, у складі представників виконавчої дирекції Фонду, районних та міських державних адміністрацій, організацій роботодавців та їх об'єднань, професійних спілок (за згодою), на підставі, зокрема, письмової згоди роботодавця на направленні на працевлаштування з наданням дотації роботодавцю для прийняття на роботу на відповідне робоче місце безробітного за направленням служби зайнятості з умовою надання дотації.

Відповідно до пункту 11 Порядку надання дотації рішення про надання роботодавцю дотації з урахуванням висновків комісії, які мають рекомендаційний характер, приймається директорами районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, які є робочими органами виконавчої дирекції Фонду, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

За приписом пункту 12 цього Порядку розгляд питання про можливість працевлаштування безробітного з наданням роботодавцю дотації здійснюється директором центру зайнятості протягом 5 календарних днів після отримання висновку комісії. У разі прийняття позитивного рішення роботодавцю протягом 5 календарних днів направляється проект договору між центром зайнятості та роботодавцем про працевлаштування безробітного з наданням дотації.

Пункт 13 Порядку надання дотації встановлює вимоги до змісту договору про працевлаштування безробітного з наданням дотації.

Відповідно до пункту 15 Порядку надання дотації роботодавець несе відповідальність за забезпечення гарантії зайнятості осіб, прийнятих на роботу з наданням роботодавцю дотації,  достовірність  даних, що є підставою для визначення розміру дотації, та використання дотації. Центр зайнятості щокварталу перевіряє подані роботодавцем дані та використання ним дотації. У разі недостовірності поданих роботодавцем даних, використання дотації з порушенням законодавства та перешкоджання роботодавцем проведенню перевірки центр зайнятості припиняє виплату дотації. Роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодовувати Фонду заподіяну шкоду. У разі порушення гарантій зайнятості осіб, прийнятих на роботу з наданням роботодавцю дотації, роботодавець повертає суму одержаної дотації та йому не може надаватись дотація протягом трьох років з дня отримання останньої суми коштів.

Пунктом 16 цього Порядку визначено, що спори, які виникають з питань надання та використання дотації, вирішуються центром зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

З огляду на наведене, зокрема, щодо: підстав і порядку укладення договорів, їх змісту; контролю з боку Центру зайнятості за виконанням роботодавцем обов’язків за Договорами; передбачених Порядком надання дотації наслідків невиконання роботодавцем умов Договорів; можливості вирішення спорів центром зайнятості вищого рівня - взаємовідносини сторін за згаданими Договорами перебувають поза межами господарської діяльності та господарських відносин, визначення яких містить стаття 3 Господарського кодексу України.

Отже, Центр зайнятості як суб’єкт владних повноважень у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування у спірних правовідносинах здійснює саме владні управлінські функції з надання соціальних послуг за соціальним страхуванням на випадок безробіття, а зі змісту Договорів та відповідних приписів Порядку надання дотації вбачається наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє Договори від цивільних угод.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності в даному випадку публічно-правового спору, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, а тому даний позов мав бути поданим та розглянутим за правилами КАС України.

Водночас, встановивши помилковість порушення провадження зі справи в порядку господарського судочинства, суд апеляційної інстанції правомірно скасував рішення місцевого суду та припинив провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Такі ж правові позиції викладено й у пунктах 3 –6 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 № 04-5/120 “Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам”.

Таким чином, визначені законом підстави для скасування або зміни постанови апеляційного господарського суду зі справи відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2007 зі справи № 11/65 залишити без змін, а касаційну скаргу Рівненського міського центру зайнятості - без задоволення.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов