ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.11.07                                                                                           Справа№

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Приватного підприємства “Оліяр”, с. Ставчани, Пустомитівського району,  Львівської області,

До відповідача: Державного підприємства дослідницьке господарство “Оброшене” інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН, с. Оброшене, Пустомитівського району, Львівської області,

Про: розірвання договору купівлі-продажу № 1 від 01 квітня 2006 року укладений між Приватним підприємством „Оліяр" (81118, Львівська область, Пусомитівський район, с. Ставчани, ) та Державним підприємством дослідного господарства „Оброшине (81118, Львівська область, Пустомитівський район с. Оброшине, вул. Шевченка, 6, ); стягнення  з  Відповідача,  Державного  підприємства дослідного  господарства „Оброшене” (81118, Львівська область, Пустомитівський район с. Оброшине, вул. Шевченка, 6, ) на користь Приватного підприємства „Оліяр" (81118, Львівська область, Пусомитівський район, с. Став чани, ) кошти в сумі 387900.00 грн.,  покладення  судових витрат по справі на Відповідача.

за участю представників:

Від позивача:  Оприск Л.Є. –п/к,

Від відповідача: Цитульський В.І. –п/к,

Представникам роз»яснено права і обов»язки передбачені ст. 22 ГПК України, зокрема право відводу судді. Заяв та клопотань про відвід судді не подано. Сторони не наполягають на технічній фіксації судового процесу.

Суть спору:  розглядається справа за позовом Приватного підприємства “Оліяр”, с. Ставчани, Пустомитівського району, до відповідача: Державного підприємства дослідницьке господарство “Оброшене” інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН, с. Оброшене, Пустомитівського району, про: розірвання договору купівлі-продажу № 1 від 01 квітня 2006 року укладений між Приватним підприємством „Оліяр" (81118, Львівська область, Пусомитівський район, с. Ставчани р/р 173 у ПЛФ ВАТ „Кредобанк", МФО 325365, ) та Державним підприємством дослідного господарства „Оброшине (81118, Львівська область, Пустомитівський район с. Оброшине, вул. Шевченка, 6, р/р200 у ВАТ АКБ „Надра" ЛРУ, МФО 325978, ); стягнення  з  Відповідача,  Державного  підприємства дослідного  господарства „Оброшене” (81118, Львівська область, Пустомитівський район с. Оброшине, вул. Шевченка, 6, р/р200 у ВАТ АКБ „Надра" ЛРУ, МФО 325978, ) на користь Приватного підприємства „Оліяр" (81118, Львівська область, Пусомитівський район, с. Ставчани р/р 173 у ПЛФ ВАТ „Кредобанк", МФО 325365, ) коштів в сумі 387900.00 грн.,  покладення судових витрат по справі на Відповідача.

Представник позивача  позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав документи, які вимагалися судом, просить позов задовільнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник  відповідача подав письмову заяву про визнання ним позову в повному обсязі, подав письмовий відзив на позовну заяву під найменуванням “Правова позиція”.

У ході судового розгляду встановлено:

Державне підприємство дослідне господарство „Оброшине" інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН є юридичною особою, що підтверджується довідкою № 798 з ЄДРПОУ та статутом підприємства (копія довідки та копія витягу зі статуту –в матеріалах справи).

ПП „Оліяр", в особі директора Янковського В.Б. як Покупець, та ДП ДГ „Оброшине" в особі директора Кота А.Б. як Продавець уклали договір купівлі-продажу № 1 від 01 квітня 2006р. (оригінал договору оглянуто в судовому засіданні - копія договору –у справі).

Згідно п. п. 1.1. договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупця сільськогосподарську продукцію, в кількості та за цінами, що визначаються згідно рахунку виставленого Продавцем, а Покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах, визначених відповідно до цього договору. Загальна вартість договору становить 387 900.00грн. (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата проводиться з квітня по жовтень 2006 року, згідно рахунку Продавця шляхом перерахування суми коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Згідно вказаного договору ДП ДГ „Оброшине" виставило рахунок від 18 квітня 2006 року на суму 387900.00грн. (оригінал оглянуто в судовому засіданні - копія рахунку –у справі).

На виконання умов договору купівлі-продажу ПП „Оліяр" перерахувало на поточний рахунок ДП ДГ „Оброшине" грошові кошти в сумі 387900.00грн. Даний факт підтверджується банківською квитанцією від 18.04.2006р. на суму 33000.00грн., банківською квитанцією від 25.04.2006р. на суму 151 700.00грн., банківською квитанцією від 26.04.2006р. на суму 10000.00грн., банківською квитанцією від 04.05.2006р. на суму 10 000.00грн., банківською квитанцією від 30.05.2006р. на суму 13 200.00грн., банківською квитанцією від09.06.2006р. на суму 6000.00грн., банківською квитанцією від 03.07.2006р. на суму 45000.00грн., банківською квитанцією від 24.07.2006р. на суму 10000.00грн., банківською квитанцією від 01.08.2006р. на суму 63 000.00грн. банківською квитанцією від 28.08.2006р. на суму 15000.00грн., банківською квитанцією від 29.08.2006р. на суму 20 000.00грн., банківською квитанцією від 06.10 2006р. на суму 11 000.00грн. (копії виписок з банківського рахунку –в матеріалах справи).

Згідно п.п. 4.1, 4.2 поставка товару повинна бути здійснена у строк 3 календарних дні після оплати загальної вартості договору. Продавець зобов'язаний надати Покупцю на продукцію пакет документів: оригінал накладної на всю партію відвантаженого товару, податкова накладна, якісне посвідчення.

У строк, встановлений у договорі, відповідач на порушення своїх договірних зобов'язань жодних дій по переданню у власність позивачеві продукції не вчинив. На даний час відповідач відмовляється виконати взяті на себе зобов'язання згідно договору купівлі-продажу № 1 від 01.04.2006р.

Відповідно до статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що вини кає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зо бов'язаний вчинити певну дію господарського чи управ лінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від пе вних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому чи слі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сто рони виконання її обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-го сподарські зобов'язання.

Згідно з частиною 3 даної статті, сторони можуть за взаємною згодою конкретизу вати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановле но інше.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передба чених законом, а також з угод, не передбачених зако ном, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок ін шої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної вла сності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

В нашому випадку господарське зобов”язання виникло з господарського договору .

Стаття 175 ГК України передбачає, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками го сподарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчи нити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодек сом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у стат ті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти —юри дичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською ком петенцією. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єк тами господарювання і негосподарюючими суб'єкта ми —юридичними особами, зобов'язаною та управленою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Частиною цієї статті встановлено, що зобов'язання майнового характеру, що виникають між суб'єктами господарювання та негосподарюючими суб'єктами —громадянами, не є господарськими і регу люються іншими актами законодавства.

Згідно частини 4 зазначеної статті, суб'єкти господарювання у випадках, передбаче них цим Кодексом та іншими законами, можуть добро вільно брати на себе зобов'язання майнового характеру на користь інших учасників господарських відносин (благодійництво тощо). Такі зобов'язання не є підставою для вимог щодо їх обов'язкового виконання.

Відповідно до статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 216 ГК України передбачено, що застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Частиною 3 статті 216 ГК України визначено, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування зби тків незалежно від того, чи є застереження про це в до говорі; передбачена законом відповідальність виробни ка (продавця) за недоброякісність продукції застосовує ться також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язан ня, а також відшкодування збитків не звільняють право порушника без згоди другої сторони від виконання прий нятих зобов'язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застере ження щодо виключення або обмеження відповідально сті виробника (продавця) продукції.

Стаття 217 ГК України передбачає, що господарські санкції є правовим засобом відповідальності у сфері господарювання, а саме, частиною 1 цієї статті визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання,

в результаті застосування яких для нього настають не сприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частиною 2 цієї статті визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі ви ди господарських санкцій: відшкодування збитків; штраф ні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання (частина 1 цієї статті), а частиною 2 зазначеної статті визначено, що                                                                                                                                                                                                                                       учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Обставин, які б підтверджували ситуацію, що склалася у відповідача згідно вимог частини 2 статті 218 ГК України, відповідач суду не представив.

Відтак, виходячи з вимог статті 219 ГК України, за невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів

цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно (зокрема, грошові кошти) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Суд заслухав пояснення представника позивача та відповідача, оглянув та дослідив  докази по справі оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов документально обгрунтований, відповідачем визнаний в повному обсязі, є таким, що підлягає до задоволення.

Судові витрати: державне мито сплачене позивачем в сумі  3879,00 грн. державного мита за майновим спором, 85 грн. 00 коп. державного мита сплаченого позивачем за немайновим спором та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на сторони пропорційно задоволених вимог, згідно з ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене,   керуючись ст.ст.  4-3, 4-7, 32,  33, 34, 36,  43, 44 - 49, 69,  82 –85  ГПК України,  суд , -

ВИРІШИВ:

1.                Позов задовільнити  повністю.

2.     Розірвати договір купівлі-продажу № 1 від 01 квітня 2006 року,  укладений між Приватним підприємством „Оліяр" (81118, Львівська область, Пусомитівський район, с. Ставчани, ) та Державним підприємством дослідного господарства „Оброшене” (81118, Львівська область, Пустомитівський район с. Оброшине, вул. Шевченка, 6, ).

3.     Стягнути  з   Державного  підприємства дослідного  господарства „Оброшене” (81118, Львівська область, Пустомитівський район с. Оброшине, вул. Шевченка, 6, ) на користь Приватного підприємства „Оліяр" (81118, Львівська область, Пусомитівський район, с. Ставчани, ) кошти у сумі 387900.00 грн., основного боргу, 3879,00 грн. державного мита сплаченого позивачем за майновим спором, 85 грн. 00 коп. державного мита сплаченого позивачем за немайновим спором та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено, оформлено відповідно до статті 84 ГПК України та проголошено 08.11.2007р. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені статтями 91-93 ГПК України. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя                                                                                             Данко Л.С.