ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 червня 2007 р.

№ 2-21/13938-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов В. Цвігун

за участю представників:

позивач

Швецов В.А. -директор.

розглянув касаційну скаргу

Виконавчого комітету Сакської міської ради

на постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду АР Крим від 06.03.2007

у справі

№ 2-21/13938-2006 господарського
суду АР Крим

за позовом

Приватного підприємства
«Полтава-Аргон»

до

Виконавчого комітету Сакської
міської ради  Сакської міської ради

про

визнання права власності

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду АР
Крим від 12-21.09.2006 (суддя: С.Чонгова) позовні вимоги про визнання права
власності на нерухоме майно задоволені.

Рішення господарського суду
мотивовано приписами частини третьої
ст. 376 ЦК України за якими право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї
мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно та тими обставинами, що позивачем узгоджено у натурі
межі земельної ділянки під будівництво виробничого корпусу і розміщення служб
підприємства суміжними землекористувачами і таке будівництво не порушує прав
інших осіб.

В частині позовних вимог до
Сакської міської ради відмовлено, оскільки за приписами ст. 31 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" повноваження щодо дозволу на
спорудження об'єктів покладені саме на виконавчі органи міськрад.

Постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 06.03.2007 (судді Л.Заплава, О.Латиніна, З.Маслова)
рішення місцевого господарського суду залишено без змін з аналогічних мотивів
та підстав.

Крім того апеляційною інстанцією
зазначено, що рішенням Сакської міської ради № 18/4 від 28.07.2005 позивачу
було надано земельну ділянку під будівництво виробничого корпусу та розміщення
служб підприємства.

Виконавчий комітет Сакської міської
ради у касаційній скарзі просить судові рішення та апеляційну постанову у
справі скасувати з підстав порушення господарськими судами норм матеріального
права

Скаржник вважає, що судами
неправильно застосовано норми ст. 376 ЦК України згідно якої особа, яка
здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права
власності на нього, тоді як збудований позивачем об'єкт має всі ознаки
самочинного будівництва, оскільки збудований без відповідної дозвільної
документації.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної
скарги та вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із встановлених
господарськими судами попередніх інстанцій обставин позивач, який є
правонаступником ТОВ "Полтава-Аргон" за рахунок власних коштів
збудував капітальну будівлю -двоповерховий виробничий корпус за проектом,
виготовленим ВАТ НВО "Йодобром" на замовлення ТОВ
"Полтава-Аргон".

У 2005 році вказаний об'єкт
прийнятий в експлуатацію та зарахований на баланс підприємства.

Євпаторійським БТІ була проведена
технічна інвентаризація об'єкту та видано на нього технічний паспорт.

Встановлено, що відповідно до
рішення Сакської міської ради № 18/4 від 28.07.2005 позивачу була надана
земельна ділянка, на якій розміщено об'єкт корпусу, під будівництво виробничого
корпусу та розміщення служб підприємства.

Судами також встановлено, що
10.04.2006 актом встановлення та згоди в натурі меж земельної ділянки під
будівництво виробничого корпусу позивачу узгоджені у натурі межі земельної
ділянки під будівництво виробничого корпусу і розміщення служб підприємства
суміжними землекористувачами.

Відповідно до норми частини другої
ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В окремих випадках ст. 376 ЦК
України передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою,
п'ятою цієї статті.

З положення, передбаченого частиною
третьою ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме
майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

З аналізу вказаної норми
вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано в
судовому порядку лише в тому випадку, якщо особа, яка здійснила таке
будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під
збудованим нерухомим об'єктом, такого цільового призначення, яке передбачає
можливість будівництва на ній відповідного об'єкту.

За змістом частини п'ятої цієї ж
статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Відповідно до частини четвертої ст.
376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права
інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих
об'єктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику
земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки;
відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Господарськими судами встановлені
відповідні обставини, які свідчать про наявність передбачених законом умов для
визнання права власності на самочинно збудований об'єкт.

Зважаючи на викладене касаційна
інстанція дійшла висновку про відсутність порушень господарськими судами норм
матеріального права і відповідно підстав для скасування судових рішень у цій
справі не має.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 06.03.2007 та рішення господарського суду
АР Крим від 12-21.09.2006 у справі № 2-21/13938-2006 господарського суду АР
Крим залишити без зміни, а касаційну скаргу -без задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді
Є.
Чернов

В.
Цвігун