ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.
№ 2-7/1041.1-2005(2-15/4688-2003)

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

Добролюбової Т.В. –головуючого,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.,

за участю представників від:

позивача: не з'явився;

відповідача 1): Бисикало Т.А. (дов. від 06.10.06);

відповідача 2): не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Алушті

на постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду від 11 жовтня 2005 року

у справі
№  2-7/1041.1-2005

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Пансіонат "Море"

до

1) Державної податкової інспекції у м. Алушті;
2) Відділення Державного казначейства у
м. Алушті

про
стягнення 391 385, 20 грн.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство "Пансіонат "Море" звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до ДПІ у М. Алушта, Відділення Держказначейства у м. Алушта, про стягнення 391 385, 29 грн. відсотків за невчасне відшкодування податку на додану вартість.

Позовні вимоги мотивовані частиною п'ятою п.п. 77.3 п. 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", відповідно до якої, суми, не відшкодовані платникові податків протягом місяця, наступного після надання декларації, вважається бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються відсотки на рівні ста двадцяти відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом терміну її дії, включаючи день погашення.

В ході розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювались. В останній редакції позивач просив стягнути з Держбюджету України суму відсотків за прострочення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 18 985, 68 грн.

Рішенням Господарського суду АР Крим від 18.07.2005 року (суддя Дугаренко О.В.) позов задоволено частково, стягнено з Держбюджету України на користь ВАТ "Пансіонат "Море" 18 985,68 грн. відсотків за невчасне відшкодування податку на додану вартість, 189, 86 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення обґрунтовано тим, що у зв'язку з простроченням податковим органом строків відшкодування бюджетної заборгованості за деклараціями за січень, травень, червень, липень, серпень 2001 року; за період з 23.10.2002 року до 27.12.2002 року та відповідно до пп.7.7.3 статті 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" платник податків має право на стягнення відсотків на бюджетну заборгованість.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.10.2005 року (колегією суддів у складі:  Голика В.С. - головуючий, Котлярової О.Л., Латиніна О.А.) апеляційну скаргу ДПІ у м. Алушті залишено без задоволення, рішення Господарського суду АР Крим від 18.07.2005 року - без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій розглянули дану справу за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів у даній справі, відповідачем 1) було подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2007 року у відкритті касаційного провадження відмовлено з огляду на те, що оскарження судових рішень у даній справі має бути здійснено у порядку господарського судочинства.

Враховуючи правову позицію Вищого адміністративного суду України, Державна податкова інспекція у м. Алушті звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду АР Крим від 18.07.2005 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.10.2005 року скасувати та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ВАТ "Пансіонат "Море".

В обґрунтуванні касаційної скарги відповідач 1) посилається на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема, п.п.7.7.5 статті 7 Закону України  "Про податок на додану вартість".

Заслухавши суддю –доповідача та присутнього у судовому засіданні представника відповідача 2), перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Севастопольський апеляційний господарський суд, приймаючи постанову від 11.10.2005 у даній справі за позовом ВАТ "Пансіонат "Море" до ДПІ у м. Алушті про стягнення 391 385, 29 грн., не врахував наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи  (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють  підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено які справи підвідомчі господарським судам.

В липні 2005 року прийнято Кодекс адміністративного судочинства України, який набрав чинності з 01 вересня 2005 року (далі - КАС України).

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті 3 КАС України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Вирішення спору фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відповідно до підпункту 1 пункту 1статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, при розгляді справи в апеляційному порядку Севастопольському апеляційному господарському суду необхідно було встановити, до юрисдикції яких судів (господарських чи адміністративних) віднесено даний спір, та вирішити спір в межах відповідної юрисдикції.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова апеляційного господарського суду у даній справі підлягає скасуванню з передачею справи до Севастопольського апеляційного господарського суду для нового розгляду.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Алушті задовольнити частково.

2.  Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2005 у справі № 2-7/1041.1-2005 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя:                                                          Добролюбова Т.В.

Судді:              Гоголь Т.Г.

Швець В.О.