КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2007                                                                                           № 4/203

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Малетича  М.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Український консорціум "Екосорб"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.07.2007

у справі № 4/203

за позовом                               ТОВ "Інвестиційно-будівна корпорація "Місто"

до                                                   Український консорціум "Екосорб"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  розірвання договору

Суть рішення і скарги:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівна корпорація “Місто” (надалі – ТОВ “ІБК “Місто”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Українського консорціуму “Екосорб” (надалі – УК “Екосорб”, Відповідач)  про розірвання договору.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.07.2007р. у справі № 4/203 позов ТОВ “ІБК “Місто” було задоволено повністю, а саме: розірвано договір № СК 36/179 від 15.02.2005р. про пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та паркінгом по вул. Обсерваторній, 4 у Шевченківському районі м. Києва, укладений між ТОВ “ІБК “Місто” та УК “Екосорб” і стягнуто з Відповідача на користь Позивача 85 грн. 00 коп. державного мита та 118 грн. інформаційних витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2007р. у справі № 4/203 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ “ІБК “Місто” у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з”ясовано та не доведено обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, зокрема: ст. 612 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), що є підставами для скасування такого судового рішення.

Разом з тим, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники Відповідача заявили, що погоджуються з рішенням суду першої інстанції в частині розірвання спірного договору № СК 36/179 від 15.02.2005р., однак не погоджуються з підставами, які були зазначені в рішенні суду щодо начеб-то порушення сторонами договірних зобов”язань.

Представник Позивача надав суду свій відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення господарського суду м. Києва від 05.07.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього представником Відповідача апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ТОВ “ІБК “Місто” звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до УК “Екосорб” про розірвання договору і рішенням господарського суду м. Києва від 05.07.2007р. у справі № 4/203 позов ТОВ “ІБК “Місто” було задоволено повністю, а саме: розірвано договір № СК 36/179 від 15.02.2005р. про пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та паркінгом по вул. Обсерваторній, 4 у Шевченківському районі м. Києва, укладений між ТОВ “ІБК “Місто” та УК “Екосорб” і стягнуто з Відповідача на користь Позивача 85 грн. 00 коп. державного мита та 118 грн. інформаційних витрат.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що оскільки Позивачем по справі було доведено в суді невиконання Відповідачем взятих на себе зобов”язань по договору № СК 36/179 від 15.02.2005р. про пайову участь у будівництві житлового будинку, то і вимоги про розірвання такого договору, підлягають задоволенню.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, прийшовши до цього висновку, з огляду на таке.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції і не заперечувалось сторонами по справі, 15.02.2005р. між Українським консорціумом “Екосорб” (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-будівна корпорація “Місто” (Сторона 2) було укладено договір № СК 36/179 про пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та паркінгом по вул. Обсерваторній, 4 у Шевченківському районі м Києва (надалі – Договір).

Відповідно до п. 4.1.12. Договору, Сторона 1 зобов”язувалась щомісячно надавати Стороні 2 документи про обсяг виконаних будівельних робіт та їх вартість.

Додатком № 2 від 08.06.2006р. до Договору № СК 36/179 був затверджений графік виконання робіт, де зазначалося, що УК “Екосорб” зобов”язується провести погодження, експертизу та затвердження проектної документації у термін до 15.08.2006р., а згідно Додаткової угоди № 1 від 08.06.2006р. до вказаного Договору, термін початку будівництва був визначений 15.09.2006р.

Крім того, відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 1 до Договору № СК 36/179, у випадку систематичного (протягом двох або більше місяців) невиконання будь-якою Стороною за договором зобов”язань, інша Сторона має право відмовитися від договору та вимагати від винною Сторони відшкодування всіх понесених витрат по договору, компенсувати збитки (проценти по отриманим кредитам, інфляція та інше) та сплатити штраф у розмірі 25 % від вартості понесених витрат.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) господарським визнається зобов”язання, що виникає між суб”єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб”єкт (зобов”язана сторона, у тому числі боржник) зобов”язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб”єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб”єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання її обов”язку.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно змісту ст.ст. 11, 14 та  509 ЦК України договір, зокрема, є підставою виникнення цивільних прав і обов”язків (зобов”язань), які мають виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Крім того, згідно змісту ст.ст. 525, 526 та 530 ЦК України, зобов”язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 629 ЦК України також зазначається, що договір є обов”язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 188 ГК України також передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді   у   встановлений   строк   з   урахуванням   часу   поштового   обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

В даному випадку, як видно з матеріалів справи, ТОВ “ІБК “Місто” на виконання умов Договору № СК 36/179 перерахувало на користь УК “Екосорб” грошові кошти у сумі 4 924 000 грн. 00 коп., на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії платіжних доручень №471 від 21.02.2005р., № 16 від 01.03.2005р. і № 169 від 16.05.2005р.

У свою чергу, Українським консорціумом “Екосорб” не були розпочаті роботи, передбачені графіком робіт згідно Додатку №1 до Договору № СК 36/179 і, як встановлено судом, документація про обсяги виконаних будівельних робіт не надавалася.

Як вказувалось вище, п. 5 Додаткової угоди № 1 до Договору № СК 36/179 передбачалося, що у випадку систематичного (протягом двох або більше місяців) невиконання будь-якою Стороною за договором зобов”язань, інша Сторона має право відмовитися від договору та вимагати від винною Сторони відшкодування всіх понесених витрат по договору, компенсувати збитки (проценти по отриманим кредитам, інфляція та інше) та сплатити штраф у розмірі 25 % від вартості понесених витрат.

У зв”язку з цим, 18.01.2007р. УК “Екосорб” направив на адресу ТОВ “ІБК “Місто” лист за № 01/01-21 з пропозицією розірвати Договір № СК 36/179, вказавши згоду повернути 4 924 000 грн. 00 коп. в строк 30 банківських днів з дати підписання угоди про розірвання цього Договору, а останнє у відповідь на вищевказаний лист направило УК “Екосорб” претензію № М-36/01, якою не заперечувало проти розірвання договору № СК 36/179 про пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та паркінгом по вул. Обсерваторній, 4 у Шевченківському районі м. Києва та вимагало від УК “Екосорб”, як боржника, у семиденний строк з дня отримання претензії погасити заборгованість по Договору та відшкодувати завдані невиконанням Договору збитки.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, УКБ “Екосорб” не виконавши роботи у відповідності до Графіка робіт (Додаток № 2 до Договору № СК 36/179) і не надавши документацію про обсяги виконаних будівельних робіт, цим самим не виконало взяті на себе за Договором № СК 36/179 зобов”язання про пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та паркінгом по вул. Обсерваторній, 4 у Шевченківському районі м. Києва, що є підставами для розірвання між сторонами спірного Договору № СК 36/179.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється  між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Відповідач, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Скаржник в апеляційній скарзі також зазначив, що у мотивувальній частині рішення судом було встановлено факти, які ніякого відношення до справи № 4/203 не мають і, зокрема, суд викладає пункт Додаткової угоди № 1 до Договору у власній інтерпретації, додаючи фразу, яка буде мати ключове значення для вирішення іншого спору, а саме: “п. 5 Додаткової угоди № 1 до Договору № СК 42/280 від 16.06.2005р. про пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано – прибудованими приміщеннями та паркінгом по вулиці. Обсерваторній, 4 у Шевченківському районі м.Києва передбачено, що у випадку систематичного (протягом двох або більше місяців) невиконання будь-якою Стороною за договором своїх зобов”язань, інша сторона має право відмовитись від Договору та вимагати від винної сторони відшкодування всіх понесених витрат по Договору, компенсування збитків (відсоток по отриманим кредитам, інфляція та інше) та сплатити штраф в розмірі 25 % від вартості понесених витрат”.

Однак, судова колегія не погоджується і з цим твердженням Відповідача та вважає, що викладене судом в його рішенні “своїх зобов”язань”, в повній мірі відповідає змісту п.5 Додаткової угоди № 1 і не являється підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги Українського консорціуму “Екосорб”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Українського консорціуму “Екосорб” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2007р. у справі № 4/203 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно – будівна корпорація “Місто” до Українського консорціуму “Екосорб”, про розірвання договору, – без змін.

2. Справу № 4/203 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

16.08.07 (відправлено)