ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.11.07 р.                                                                               Справа № 39/302

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Волобуєвій А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісіда” м. Донецьк

До відповідача: Комунального підприємства “Донвуглевторресурси” м. Добропілля

про  стягнення 1 690 156 грн. 36 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Страшнова С.В – довіреність № 2708/01 від 27.08.2007 р.;

від відповідача: Сац Г.О. - директор;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Ісіда” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства “Донвуглевторресурси” м. Добропілля,  про стягнення заборгованості в сумі 1 471 298, 28 грн., яка складається з основного боргу в сумі 1 357 486 грн. 60 коп. та пені в сумі 113 811, 68 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу від № 03/07/1пр від 03.07.2006 р. з додатками, накладні, рахунки, акт звірки взаєморозрахунків від 01.09.2007 р.

В ході розгляду справи позивач, відповідно до ст. 22 ГПК України, уточнив позовні вимоги, збільшив їх розмір та просив додатково стягнути з відповідача індекс інфляції в сумі 218 858, 08 грн.

Відповідач надав відзив на позов, а також відзив на заяву про збільшення позовних вимог, позовні вимоги з урахуванням уточнень на суму 1 690 156 грн. 36 коп. визнав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

03.07.2006 р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю “Ісіда” м. Донецьк, та відповідачем, Комунальним підприємством “Донвуглевторресурси” м. Добропілля, було  укладено договір купівлі-продажу - № 03/07/1пр, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Згідно даного договору позивач зобов’язався поставити відповідачеві Продукцію, найменування, кількість, ціна, строки оплати, строки та умови поставки якої вказуються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору, а відповідач в свою чергу зобов’язався прийняти та оплатити вартість Продукції.

На виконання умов Договору, Позивач, згідно долучених до матеріалів справи специфікацій у період з 09.07.2006 р. по 31.12.2006 р. поставив відповідачеві обумовлену Продукцію на загальну суму 3 560 211 грн. 06 коп., що підтверджується відповідними накладними та виставленими рахунками на оплату поставленої продукції, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 3.4 Договору та згаданих специфікацій розрахунки за продукцію проводяться грошовими коштами на розрахунковий рахунок Продавця протягом 15 днів з моменту поставки, або в іншій формі, за згодою сторін.

Проте, взяті на себе згідно Договору обов’язки, відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 1 357 486 грн. 60 коп., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.09.2007 р.

Відповідач факт поставки продукції підтвердив, заборгованість на суму 1 357 486 грн. 60 коп. визнав у повному обсязі.

Наразі на момент прийняття рішення грошове зобов’язання відповідача перед позивачем на суму 1 357 486 грн. 60 коп. залишилось не виконаним, що є порушенням вимог статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин, враховуючи те, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи та відповідачем не заперечується, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Прострочення Покупцем грошового зобов’язання за умовами пункту 5.4 Договору тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк продукції за кожен день прострочення.

Судом арифметично перевірено вимогу позивача щодо стягнення пені, в сумі 113 811, 68 грн., нарахованої за період з моменту виникнення права вимоги по 01.06.2007 р., та, оскільки така вимога відповідає приписам ст. 232 ГК України, статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, з огляду на наявну заборгованість, позовні вимоги в цій частині суд вважає такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, прострочення відповідачем грошового зобов’язання  тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми, на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивачем висунуто вимогу лише щодо стягнення індексу інфляції в сумі 218 858, 08 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума інфляції за період з липня 2006 р. по серпень 2007 р. складає 218 858, 08 грн., з огляду на наявність заборгованості, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача.

Крім того, за подання позовної заяви позивачем, згідно платіжного доручення № 1584 від 18.09.2007 р. оплачене державне мито в сумі 25 500 грн. 00 коп., що є більшим від встановленого законом розміру.

Відповідно до п.п. а п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” N 7-93 від 21 січня 1993 року, за подання позовної заяви, з урахуванням уточнень, позивачем мало бути сплачене державне мито в сумі 16 901 грн. 56 коп.

Надлишкове сплачене державне мито в сумі 8 598 грн. 44 коп., відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” N 7-93 від 21 січня 1993 р. та ст. 47 ГПК України підлягає поверненню.

На підставі ст.ст.525, 526, 625 та 655-697, 712 ЦК України, ст. ст. 173,193, 264-271 Господарського кодексу України, п.1 ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 47, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісіда” м. Донецьк – задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства “Донвуглевторресурси” м. Добропілля на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісіда” м. Донецьк заборгованість в сумі в сумі 1 357 486 грн. 60 коп., пеню в сумі 113 811, 68 грн., індекс інфляції в сумі 218 858, 08 грн.  витрати за державним митом в сумі 16 901 грн. 56 коп., на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю “Ісіда” м. Донецьк довідку на повернення з Державного бюджету надлишково сплаченого державного мита в сумі 8 598, 44 грн.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Морщагіна Н.С.