ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.07
Справа №АС 8/181-07.

Господарський суд Сумської області у складі:

Головуючий суддя –                     КІЯШКО В.І.

секретар судового засідання –

за участю представників сторін:

Від позивача                                     Нємцев В.А.,  довіреність №б/н від 02.02.2007 р.,

Потапенко Н.І., довіреність №б/н від 02.02.2007 р.;

Від відповідача                                    , доручення № від  р.

, доручення № від  р.

розглянув адміністративну справу

за позовом                                      Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС В», м. Суми

до відповідача:                               Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми

про визнання нечинними вимоги про сплату недоїмки та рішень про застосування фінансових санкцій

Представники сторін клопотань про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами не заявляли, тому відповідно до п. 21 Розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Представникам сторін роз’яснені їх права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Суть спору: позивач просить суд визнати нечинними видані відповідачем  вимогу про сплату недоїмки від 25.12.2006 року №Ю-855 на суму 47 950,61 грн., рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 25.12.2006 року №1213 на суму 15 270,23 грн. та рішення про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 25.12.2006 року №1214 на суму 14 098,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після отримання вимоги  про сплату недоїмки від 25.12.2006 року №Ю-855 позивач у встановленому п. 2.2 ст. 2 Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування,  затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. №21-2 /Далі по тексту – Порядок/, звернувся до відповідача із заявою про узгодження вимоги. Протягом строку, встановленого п.2.3 Порядку відповіді на заяву не отримав, в зв’язку із чим вважає вимоги заяви задоволеними. Як наслідок, за умови відсутності недоїмки по сплаті страхових внесків позивач вважає незаконним застосування до нього фінансових санкцій. При цьому зазначає, що відповідно до оскаржуваних рішень фінансові санкції до нього застосовані двічі.

Відповідач проти позову заперечує, у своєму відзиві від 15.05.2007 року №2269/8-23 /а.с. 27 32/ зазначає, що позивач пропустив встановлений Порядком строк у 10 робочих днів для звернення із заявою про узгодження вимоги, в зв’язку із чим відповідно до рішення від 17.01.2007 року №199/3 30 заява позивача про узгодження вимоги була повернута без розгляду. Вважає, що внески до Пенсійного фонду, донараховані позивачеві, та застосовані до нього фінансові санкції є законними, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив:

У період з 12 по 22 грудня 2006 року управлінням Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми проведена планова перевірка ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС В» щодо правильності, повноти нарахування, своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне  страхування та інших платежів до Пенсійного фонду України за період з 19.12.2005 р.  по 01.11.2006 р. За результатами перевірки був складений Акт №279 від 22.12.2006 р., відповідно до якого встановлено, що позивачем у перевіреному періоді не в повному обсязі сплачено страхові внески до Пенсійного фонду.

За результатами перевірки, на підставі зазначеного вище Акта відповідач 25.12.2006 р. виніс вимогу №Ю-855 від 25.12.2006 р. /а.с. 6/, відповідно до якої позивач повинен сплатити до Пенсійного фонду недоїмку в сумі  47 950,61 грн. Крім того, відповідно до рішень відповідача про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 25.12.2006 року №1213 /а.с 7/ та про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 25.12.2006 року №1214 /а.с. 9/ за результатами перевірки до позивача застосовані фінансові санкції  в сумі 15 270,23 грн. і 14 098,11 грн. відповідно. Оскаржувані вимога про сплату недоїмки №Ю 855 та рішення про застосування фінансових санкцій №1213 і №1214 згідно відміток на корінцях були вручені позивачеві 25.12.2006 року.

12 січня 2007 року позивач подав відповідачеві заяву про узгодження вимоги №Ю-855 від 25.12.2006 року /а.с 11,12/, у якій просив скасувати вимогу про сплату недоїмки від 25.12.2006 року №Ю 855. Суд критично ставиться до наданого відповідачем примірника заяви про узгодження вимоги, згідно якого вказана заява зареєстрована відповідачем 15.01.2007 року за №96/23 і вважає датою подачі заяви 12.01.2007 року згідно відмітки відповідача на примірнику заяви позивача та доводів відповідача, викладених у запереченнях на адміністративний позов від 15.05.2007 року №2269/8-23.

Наказом №62/1-ОС від 27.12.2006 року позивач на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №612-р від 12.12.2006 року визначив вихідними дні з 01 по 08 січня 2007 року. З урахуванням викладеного заява про узгодження вимоги подана позивачем на 8-й робочий день з моменту отримання вимоги про сплату недоїмки.

Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що позивачем пропущений строк на подачу заяви про узгодження вимоги в зв’язку із тим, що встановлений розпорядженням Кабінету Міністрів України №612-р від 12.12.2006 року порядок перенесення робочих днів не поширюється на органи Пенсійного фонду. Відповідно до п.2.2 ст.2 Порядку десять  робочих днів наді страхувальнику для підготовки та подання до органу Пенсійного фонду заяву про узгодження вимоги, а не органу Пенсійного фонду на отримання такої заяви.

Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач пропустив встановлений п.п.2 ст.2 Порядку 10-денний строк для звернення із заявою про узгодження вимоги, є безпідставними і не обґрунтованими.

17.01.2007 року відповідач своїм рішенням №199/3-30 /а.с. 13,14/ повернув позивачеві заяву про узгодження вимоги без розгляду. Відповідно до п.2.4, п. 2.5 ст. 2 Порядку територіальний орган Пенсійного фонду за результатами розгляду заяви про узгодження вимоги про сплату недоїмки зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та повідомити про нього особу, що подала заяву, а саме: про повне або часткове задоволення заяви страхувальника про узгодження вимоги про сплату недоїмки, скасування оскарженої вимоги про сплату недоїмки та надсилання страхувальнику нової вимоги; про залишення вимоги про сплату недоїмки без змін, а заяви страхувальника без задоволення.

Чинним законодавством територіальним органам Пенсійного фонду не надане право залишити без розгляду заяву про узгодження вимоги. В зв’язку із цим прийняте відповідачем рішення №199/3-30 від 17.01.2007 року не можна вважати належним та вмотивованим рішенням за результатами розгляду заяви про узгодження вимоги від 12.01.2007 року.

Відповідно до п. 6.8 ст. 6 Порядку якщо вмотивоване рішення за заявою страхувальника не надсилається скаржнику протягом строку, встановленого для розгляду його скарги та/або заяви, або протягом строку, продовженого за рішенням органу Пенсійного фонду, така скарга та/або заява вважається повністю задоволеною на користь скаржника з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд не може погодитись із доводами відповідача про те, що рішення за результатами розгляду заяви про узгодження вимоги було у встановлений строк і у встановленому порядку направлене позивачеві. Як слідує зі змісту рішення від 17.01.2007 року, воно було направлене за адресою довіреної особи позивача Потапенко Н.І., зазначеною у заяві. Відповідно до п.6.4 ст. 6 Порядку перший примірник рішення після зазначення реєстраційного номера вихідної кореспонденції надсилається (вручається) страхувальнику, банку, організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій. Рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ГК України посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. З огляду на те, що довірена особа ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС В» Потапенко Н.І. не є його посадовою особою, направлення відповідачем рішення про результати розгляду заяви про узгодження вимоги про сплату недоїмки на її адресу, а не на юридичну адресую позивача є порушення вимог п.6.4 ст.6 Порядку.

Зважаючи  на викладене, на підставі п.2.4, п.2.5 ст.2, п.6.8 ст.6 Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування,  затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-2 суд вважає повністю задоволеними вимоги заяви позивача від 12.01.2007 року щодо скасування вимоги про сплату недоїмки від 25.12.2006 року №Ю-855.

Як наслідок, в зв’язку із задоволенням заяви про узгодження вимоги від 12.01.2007 року відсутні підстави і для застосування до позивача фінансових санкцій. Тим більше, що за результатами перевірки позивача відповідач встановив факт не нарахування страхових внесків, а фінансові санкції застосував і за не нарахування страхових внесків /Рішення №1213 від 25.12.2006 року/, і за несплату страхових внесків /Рішення №1214 від 25.12.2006 року/, тобто за одне і те ж саме порушення застосував дві різних фінансових санкції.

Суд погоджується із позицією відповідача про те, що відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» від 07.09.2003 року №1058 позивач є страхувальником, а відповідно до ст. 15 вказаного вище Закону – платником страхових внесків. Поряд з тим, здійснюючи господарську діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності позивач сплачує єдиний податок, 42% від якого відповідно до ст. 3 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва» (В редакції згідно з Указом Президента України від 28.06.1999 року  №746/99) перераховуються до Пенсійного фонду. З огляду на те, що відповідачем під час проведення перевірки не встановлено яку ж саме суму позивач сплатив до Пенсійного фонду у структурі єдиного податку, винесена відповідачем 25.12.2006 року вимога про сплату недоїмки №Ю 855 покладає на позивача зобов’язання щодо повторної сплати фактично сплачених внесків. За наведених обставин така вимога є незаконною, оскільки вона порушує права і законні інтереси страхувальника.

З урахуванням викладеного, заявлені позивачем вимоги суд вважає законними, належним чином обґрунтованими та доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163, 167, 171 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати нечинними видані управлінням Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми вимогу про сплату недоїмки від 25.12.2006 року №Ю-855 на суму 47 950,61 грн., рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 25.12.2006 року №1213 та рішення про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків від 25.12.2006 року №1214.

3. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

4. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Харківського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Сумської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України – з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                                                    В.І.КІЯШКО

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складений і підписаний 10.09.2007 р.