ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 10/258

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Рогач Л.І.,

суддів :

Волковицької Н.О.,
Кривди Д.С.

за участю представників:

позивача
не з’явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача
не з’явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Близнята"

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2007р.

у справі
№ 10/258 господарського суду  Донецької області

за позовом
Міського комунального підприємства "Артемівськтепломережа"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Близнята”

про
стягнення 3400,63грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство "Артемівськтепломережа" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Близнята” про стягнення 3400,63грн. заборгованості за теплову енергію, мотивуючи позовні вимоги порушення відповідачем передбачених умовами договору порядку та строків виконання грошових зобов’язань, статтями 526, 549-552, 610, 612  Цивільного кодексу України, статтями 216-218, 220, 224-226 Господарського кодексу України.

31.10.2006р. позивач зменшив позовні вимоги на 167,09грн., нарахованих за межами позовної давності, та на 276,99грн. здійсненого взаємозаліку, в зв'язку з чим належна до стягнення сума складає 2956,55грн., однак за заявою від 08.07.2007р. позовні вимоги збільшено до первісно заявленої суми 3400,63грн. Вказані заяви прийнято судом до розгляду.

Відповідач відхилив позовні вимоги, зазначивши про відсутність належним чином підписаного договору, що регулює спірні правовідносини сторін, неодержанням теплової енергії протягом спірного періоду внаслідок неготовності внутрішньої опалювальної системи, переплатою у попередні періоди та нарахуванням суми заборгованості за межами позовної давності.

Рішенням господарського суду  Донецької області  від 12.03.2007р. (суддя Приходько І.В.) позовні вимоги задоволено частково; з відповідача на користь позивача стягнуто 2956,55грн. заборгованості за договором про відпуск теплової енергії № 370 від 01.01.2001р. та 191,27грн. судових витрат; у задоволенні позовних вимог про стягнення 444,08грн. відмовлено.

Рішення обґрунтовано встановленими обставинами справи щодо регулювання правовідносин сторін відповідно до умов договору про відпуск теплової електроенергії № 370 від 01.01.2001р., подачею теплової енергії позивачем відповідачу, оплату якої безпідставно не здійснено, статтями 11, 257, 267, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, що визначають підстави виникнення зобов'язань, порядок та спосіб їх виконання.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2007р. (судді: Скакун О.А. –головуючий, Колядко Т.М., Мирошниченко С.В.) рішення суду першої інстанції залишено без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не підтверджуються матеріалами справи; апеляційною інстанцією встановлено належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання місцевим господарським судом.

Постанова вмотивована правомірністю висновків рішення місцевого суду про підстави та строк виникнення грошових зобов'язань у відповідача відповідно до матеріалів справи та приписів чинного законодавства.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого суду та передати справу на новий розгляд, посилаючись на наявність підстав для їх скасування відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 2 пункту 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України; зазначає, що судом першої інстанції було розглянуто справу без належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, суди не надали оцінки неукладеності договору № 370 від 01.01.2001р., недоведеності надання позивачем послуг за вказаний ним період у повному обсязі.

Сторони не скористалися правом на участь представників у судовому засіданні; позивач відзив на касаційну скаргу не надіслав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями та вбачається з обставин справи, уповноваженим представником відповідача та позивачем було підписано договір № 370 від 01.01.2001р. (з додатками) на відпуск теплової енергії (а.с.10); відповідно до умов договору позивач зобов'язався надавати теплоносій для вказаних у додатку до договору об'єктів відповідача, а відповідач зобов'язався своєчасно оплачувати рахунки позивача за спожиту теплову енергію. Договір вважається пролонгованим на наступний рік у випадку відсутності заяви однієї зі сторін про відмову від нього за місяць до закінчення строку дії договору.

За обумовленим договором порядком розрахунків, оплата за надані послуги відповідачем здійснюється щомісячно на протязі трьох банківських днів після представлення позивачем відповідного розрахункового документу.

Судами на підставі належних та допустимих доказів встановлено факт подачі теплової енергії позивачем на належні відповідачу об'єкти по вул. Радянській, 85а у м. Артемівську та одержання відповідачем розрахункових документів про її оплату.

За розрахунком, наданим позивачем, відповідач не сплатив вартість наданої йому теплової енергії протягом періодів січня-квітня 2003 року, жовтня 2003р.-квітня 2004р., жовтня 2004р.-квітня 2005р., жовтня 2005р.-квітня 2006р., у зв'язку з чим його заборгованість за вказаний період становить 3400,63грн. Матеріали справи містять докази неодноразового направлення відповідачу позивачем претензій щодо оплати спожитої енергії, які відповідачем не задоволено.

Задовольняючи частково позов, місцевий господарський суд дійшов висновку, що правовідносини сторін опосередковано договором, підписаним належним чином та скріпленим печаткою, так само, як і додатки до нього, про визнання договору свідчать  подальші дії відповідача, в тому числі часткова оплата шляхом проведення взаємозаліків, позивачем підтверджено надання ним відповідачу теплової енергії, передбачених договором, а твердження відповідача про відсутність теплопостачання не підтверджено належними та допустимими доказами, натомість відповідач свої зобов’язання по оплаті теплової енергії не виконав.

Переглядаючи законність та обґрунтованість судового рішення в повному обсязі відповідно до вимог частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що ухвали господарського суду Дніпропетровської області про призначення та відкладення розгляду справи направлялись відповідачу відповідно до приписів Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Відповідно до частини 2 пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення  цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими у справі доказами.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд з’ясував, що між сторонами виникли зобов'язання відповідно до підстав, визначених чинним законодавством, встановив їх суть та правову природу, ступінь виконання кожною із сторін. Судом перевірено наведені сторонами доводи та заперечення з огляду на підтвердження їх належними та допустимими доказами відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу  України.

Апеляційний господарський суд переглянув справу в повному обсязі відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України в присутності належно уповноваженого представника відповідача та перевірив викладені ним у апеляційній скарзі доводи щодо допущених місцевим господарським судом порушень норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий та апеляційний господарські суди всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували  правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позовної заяви та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах та аналізі норм матеріального та процесуального права, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника стосовно оцінки обставин справи судом апеляційної  та першої інстанції не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв’язку з чим підстав для скасування судових рішень колегія  суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111  Господарського  процесуального кодексу України, Вищий  господарський  суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Близнята” залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2007р. у справі № 10/258 господарського суду Донецької області та рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                         Л. Рогач

Судді:                                                                                                    Н. Волковицька

Д. Кривда