ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 33/418

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі міста Донецька

на рішення господарського суду Донецької області від 22.12.2005

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2006

зі справи № 33/418

за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі міста Донецька (далі –Відділення)

до колективного підприємства "Массовое питание" (далі –Підприємство),     м. Донецьк,

про стягнення 91 508,51 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –Сорівко О.А.,

відповідача –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2005 року Відділення звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Підприємства 91 508,51 грн. капіталізованих платежів на підставі статей 5, 45, 46 Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі –Закон № 1105).

Рішенням названого суду від 22.12.2005 (суддя Новікова Р.Г.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду  від  21.02.2006 (колегія суддів у складі: Українська Р.М. –головуючий суддя, судді Кондратьєва С.І., Старовойтова Г.Я.),  позов  задоволено  частково  та  стягнуто  з  відповідача 37 120,51 грн. капіталізованих платежів; в іншій частині позову відмовлено. Судові рішення мотивовано доведеністю необхідності здійснення подальших страхових виплат у сумі 37 120,51 грн.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення просить рішення місцевого суду від 22.12.2005 та постанову апеляційного суду від 21.02.2006 зі справи скасувати в частині відмови в стягненні 49 356 грн. (страхові виплати громадянці Кудіній О.М.) внаслідок неправильного застосування судами норм матеріального і процесуального права та прийняти рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною виникнення спору зі справи стало намагання Відділення стягнути з Підприємства кошти, призначені для подальшого проведення страхових виплат.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначає Закон № 1105.

Відповідно до статей 15, 16, 18 цього Закону страхування від  нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків (далі – Фонд) -  некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням; управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців; безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція; робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах та містах обласного значення.

Згідно з частиною першою та другою статті 46 Закону № 1105 Фонд провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування; фінансування Фонду здійснюється за рахунок, зокрема, капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників.

Частиною першою статті 55 Закону № 1105 передбачено, що спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку.

Отже, Відділення, звертаючись до суду з даним позовом, діє як суб’єкт владних повноважень у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування, а тому цей спір є публічно-правовим та відповідно до приписів статті 4 та частини другої статті 17 КАС України (за відсутності встановленого законом іншого порядку його судового вирішення) на нього поширюється компетенція адміністративних судів.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, господарськими судами першої та апеляційної інстанцій в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.03.2006 касаційну скаргу Відділення на рішення господарського суду Донецької області від 22.12.2005 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2006 разом з матеріалами справи № 33/418 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.07.2007 відмовлено у відкритті касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Відділення та її разом зі справою повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень, постановлених не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд господарськими судами першої та апеляційної інстанцій публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятих ними рішень зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначені судові рішення підлягають безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

У свою чергу, абзацом третім пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України встановлено, що після початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні позови, подані до відповідних місцевих господарських судів у справах, що підсудні окружному адміністративному суду, передаються цими судами до окружного адміністративного суду, якщо провадження у справі ще не відкрито.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі міста Донецька задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 22.12.2005 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2006 зі справи № 33/418 скасувати.

Справу передати до господарського суду Донецької області для виконання вимог розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                 В. Селіваненко

Суддя                                                                                                  І.Бенедисюк

Суддя                                                                                               Б.Львов