ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.11.07 р.                                                                               Справа № 38/292

Господарський суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О. при секретарі судового засіданні Тулаінової І.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні  в  м. Донецьку справу

Управління державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Донецькій області м. Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області

про стягнення  1 592грн.40коп.

за участю

представників сторін:

від позивача: Прудникова Г.М.  юрисконсульт за дов. № 21/1-163/Сг від 22.01.20007р.

від відповідача: не зявився

Суть спору:

Позивач, Управління державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України Донецькій області м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області про стягнення боргу в сумі 1 592,40 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір №1559 від 20.08.2002р.

02.11.2007р. на адресу господарського суду  надійшов лист із Головного управління статистики у Донецькій області від 30.10.2007р. № 22-15/3373, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області значиться у ЄДРПОУ як юридична особа (ідентифікаційний код 31419836) та знаходиться за адресою: 87554, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Леніна, 104.

Лист судом розглянутий, прийнятий до уваги та  залучений до матеріалів справи.

13.11.2007р. на адресу господарського суду від позивача надійшли пояснення відповідно до ст.22 ГПК України, в яких позивач пояснив, що між відділом Державної служби охорони при Маріупольському МУ УМВС в Донецькій області  та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області був укладений договір централізованого спостереження технічними засобами сигналізації, встановлених на об’єкті №1559 від 20.08.2002р. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень як Цивільного так і Господарського Кодексів України відносини, які виникли після набрання чинності Цивільного та Господарського кодексів України положення цих кодексів застосовуються до тих прав та обов’язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності.

Позивач вважає, що вищезазначений договір вважається пролонгованим та, на його думку, необхідно застосовувати Цивільний Кодекс України, який набув чинності з 01.01.2004р. та Господарський Кодекс України, який набув чинності з 01.01.2004р. при вирішенні питання про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 592,40грн.

Пояснення позивача судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

Відповідач до судових засідань 07.11.2007р. та 13.11.2007р.  не з’явився, вимоги ухвал суду не виконав, витребувані судом документи не представив, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце проведення судового засідання, що підтверджено повернутими  на адресу господарського суду поштовим повідомленням № 7963544 з відміткою “вручено 29.10.2007р. уповноваженої Попової”, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами, відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача  було ознайомлено з правами та обов’язками відповідно із ст. 22 ГПК України.

У судовому засіданні позивач надав клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке судом прийняте до розгляду, уваги та задоволено.

Відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі та вислухавши  уповноваженого представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.08.2002р. між Відділом Державної служби охорони при Маріупольському МУ УМВС в Донецькій області   (за договором – охорона, далі – позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області  (за договором – замовник, далі – відповідач)  було укладено договір централізованого спостереження за станом засобів тривожної сигналізації та реагування на відповідні сигнали № 1559   (далі – Договір), згідно до п.2.1 якого замовник передає,  а охорона приймає на спостереження систему сигналізації, встановлену на об’єкті замовника, вказаною в розрахунку – дислокації (додаток№1), який є невід’ємною частиною договору, і направляє наряд міліції охорони на об’єкт у випадку її спрацювання.

Порядок розрахунків передбачено розділом 3 договору, а саме: оплата здійснюється “замовником щомісячно протягом 10 днів після отримання рахунку. За домовленістю сторін оплата за договором може здійснюватись цінними паперами. Виконання охороною своїх функцій позадоговірний час сплачується у подвійному розмірі (п.3.3 договору).

Даний договір укладений строком на один рік та набирає чинності із дня його підписання ( п.9.1 договору). Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не потребує його припинення, договір вважається пролонгованим на тих же самих умовах та той саме строк.

На виконання вимог договору  позивачем були надані відповідачу охоронні послуги в період з січня по травень 2006р.,  що підтверджується  актами прийому-здачі виконаних робіт №0000522, №0002291, №0003715, №0005156, №0006623 за січень, лютий, березень, квітень та травень 2006р.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що оплата по даному договору здійснюється замовником щомісячно протягом 10днів після отримання рахунку.

При цьому, відповідачем було частково сплачені надані йому охоронні послуги у розмірі 963грн.20коп.

18.09.2006р. за № 1167 відповідачу був направлений лист, в якому позивач пропонував відповідачу у добровільному порядку оплатити надані охоронні послуги на суму 1 592грн.40коп., який відповідачем був оставлений без реагування.

Оскільки до теперішнього часу відповідач не розрахувався з позивачем за наданні йому охоронні послуги  у розмірі 1 592грн.40коп., останній  просить суд стягнути з відповідача  суму  борг у розмірі    1 592грн.40коп.

Між тим, відповідно до наказу Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України №213 від 06.06.2003р. “Про ліквідацію підрозділів Державної служби охорони в Донецькій області, що мають статус юридичних осіб” Відділ Державної служби охорони при Маріупольському МУ УМВС в Донецькій області був ліквідований. Управління державної служби охорони при УМВС України стало правонаступником його майнових прав та обов’язків, що підтверджено Протоколом про правонаступництво.

19.12.2006р. УДСО при УМВС України в Донецькій області (код 08596860), в зв’язку з реорганізацією Управління МВС України в Донецькій області в Головне управління, перейменоване в УДСО при ГУМВС України в Донецькій області ( код 08596860), та встановлено, що УДСО при ГУМВС України в Донецькій області є правонаступником усіх майнових прав та обов’язків УДСО при УМВС України в Донецькій області.

Відповідно вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач у підтвердження позовних вимог посилається на договір № 1559 від 20.08.2002р., копію протоколу про правонаступництво, копії актів виконаних робіт №0000522, №0002291, №0003715, №0005156, №0006623 за січень, лютий, березень, квітень та травень 2006р., вимогу про сплату боргу від 18.09.2006р. № 1167, Наказ ДДСО при МВС України №213 від 06.06.2003р., письмові пояснення від 13.11.2007р.,     правовстановлюючі документи тощо.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач обґрунтовує свої вимоги з посиланням на норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, тому судом застосовані ці норми, оскільки суд не має права самостійно змінювати предмет та підставу позову.

Оскільки між сторонами по справі уклалися господарські правовідносини, то  судом застосовані положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, який регулює право відношення у господарській сфері.

Згідно абзацу другого п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема,  з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК України).

Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору   (п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На підставі абзацу другого п. 4  Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів  абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інши правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або не настання певної події.

Ст.509 ЦК України передбачено, що у силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), передбачено частиною 1 статтею 530 ЦК України.

Частиною другою ст. 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем були надіслані відповідачу рахунки-фактури № МР-015636 від 01.02.2006р., № МР-009522 від 01.03.2006р., № МР-010554 від 03.04.2006р.. № МР-011423 від 03.05.2006р. на суму 1529,40 грн. за спірний період, що підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, позивач на адресу відповідача  направив листа № 1167 від 18.09.2007р., в якому пропонував оплатити заборгованість у розмірі 1 592грн.40коп., яка утворилась з причини несвоєчасної оплати наданих охоронних послуг, але відповідач  залишив його без розгляду та реагування.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та представлені докази по справі, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача за наданні йому охоронні послуги у розмірі 1 592грн.40коп. є доказаними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги підтверджуються представленими доказами по справі та не спростовуються жодним доказом відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу треба віднести на відповідача, оскільки він необґрунтовано довів розгляд справи до суду.

Враховуючи викладене та керуючись абз.2 п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України, абз. 2 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України,  ст.ст.11, 509, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 90 Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Управління державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України Донецькій області м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області про стягнення боргу в сумі 1 592,40 грн., задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області (87548, м. Маріуполь, Донецька область, пр.Леніна,104,  р/р 2001 МФ КБ “Приватбанк”, МФО 335429, ) на користь Управління державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України Донецькій області м. Донецьк (83023, м. Донецьк, вул.Ходаковського,10”а”, р/р 489 Донецька філія ТОВ “Укрпромбанк”, МФО 335924, ідентифікаційний код 08596860) заборгованість у сумі  1 592грн.40коп., держмито у сумі 102грн. та витрати на інформаційно-технічне  забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

У адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лікувально-діагностичне об’єднання “Лікар” м. Маріуполь Донецької області винести окрему ухвалу.

Рішення оголошено у судовому засіданні 13.11.2007року.

Видати наказ після набрання рішення законної сили, по закінченні десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                         Радіонова О.О.

Надруковано 3 примірника:

1 – до справи

2—сторонам у справі