СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

22 листопада 2007 року
Справа № 2-25/11529-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Антонової І.В.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

без участі представників сторін:

розглянувши  апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення господарського суду АР Крим (суддя  Маргарітов М.В.) від 16 серпня 2005 року у справі № 2-25/11529-2005

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а, Сімферополь, 95017)

до Орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" (вул. Гайдара, 3-а, Сімферополь, 95000)

в особі Феодосійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" (вул. Гарнаева, 67а, Феодосія, 98112)

про стягнення 17 591,82 грн. штрафних санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2004 році

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2005 року Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду АР Крим з позовом про стягнення з ОП «Кримтеплокомуненерго»штрафних санкцій у сумі 17 591,82 грн. за нестворення Феодосійською філією ОП "Кримтеплокомуненерго" 3 робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2004 році (а.с. 2-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів  за формою 10-ПН, наданих відповідачем 28 січня 2005 року до Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, відповідач повинен був забезпечити у 2004 році створення  робочих місця для працевлаштування інвалідів, фактично створив тільки 10 місць.

Рішенням господарського суду АР Крим від 16 серпня 2005 року у справі № 2-25/11529-2005 у позові про стягнення 17 591,82 грн. штрафних санкцій за нестворення 3 робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2004 році  відмовлено (а.с. 58-60).

В апеляційній скарзі позивач посилається не ті обставини, що господарським судом  порушено вимоги статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", так як 3 робочі місця відповідач не створив. Вважає, що згідно Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями штрафних санкцій до відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідач зобов’язаний був самостійно сплатити штрафну санкцію не пізніше 15 квітня 2005 року, однак свій обов'язок не виконав, у зв’зку з чим рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з'ясування всіх обставин у даній справі і просив рішення скасувати та прийняти нове (а.с.67-69).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від  25 жовтня 2005 року апеляційна скарга залишена без задоволення, рішення господарського суду залишено без змін (а.с. 95-99).

Постановою Вищого господарського суду України від 17 серпня 2007 року, касаційна скарга була задоволена частково, постанова апеляційної інстанції скасована, так як розглянута за нормами господарського процесуального кодексу України і справа передана до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду в апеляційному порядку за правилами адміністративного судочинства (а.с. 120-123).

Представник відповідача у судовому засіданні суду першої інтанції  проти доводів апеляційної скарги заперечував, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим.

У судове засідання 22 листопада 2007 рокупредставники сторін не з’явились, належним чином сповіщені про час і місце розгляду скарги, поштові повідомлення у матеріалах справи. Про причини своєї неявки судову колегію не повідомили.

Відповідно до пункту 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,  які беруть участь у справі,  належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду,  не перешкоджає  судовому  розгляду справи.

Судова колегія вважає  можливим розглянути справу за відсутності не з’явившихся представників сторін за наявними документами у матеріалах справи, які є достатніми для розгляду спору по суті.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який введено в дію з 01 вересня 2005 року, до початку діяльності  окружних та апеляційних адміністративних   судів   адміністративні   справи, підвідомчі господарським  судам  відповідно  до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,  вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу   адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог статті 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, судова колегія вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 від 21 березня 1991 року, в редакції Закону України від 05 липня 2001 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності працівників де кількість працюючих 25 і більше чоловік.

Згідно з частиною 1 статті 18 вказаного вище Закону, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним  органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування,  громадськими організаціями інвалідів.

Із змісту звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2004 рік, затвердженого наказом Міністра Міністерства праці України №338 від 29 грудня 2004 року "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2004 рік", наданого Феодосійською філією ОП "Кримтеплокомуненерго" до Кримського Республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів 28 січня лютого 2005 року за формою 10-ПІ та розрахунку суми позову вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу склала у 2004 році 330 осіб, кількість інвалідів –штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, склала 13 робочих місць, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 10, фонд оплати праці штатних працівників складає 1935100,00  тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника склала 5863,94 грн., сума коштів штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів становить 17591,82 грн. = 5863,94 х 3.

Вищевказаний звіт підписано керівниками юридичної  особи та скріплено печаткою, однак слідує зауважити, що у графі звіту про суму коштів штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів вбачається прочерк (а.с. 4-5, 7).

Це свідчить про те, що відповідач не погодився з сумою штрафу, так як не вбачає підстав для застосування до нього санкцій.

Відповідно до пункту 5 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03 травня 1995 року, яка діяла до 31 січня 2007 року, підприємства розробляють  заходи  щодо  створення  робочих місць  для  працевлаштування інвалідів,  включають  їх  до  колективного  договору, інформують центри зайнятості,  місцеві органи соціального  захисту населення  та  відділення  Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування  )  робочих  місць  для  працевлаштування  інвалідів.

У пункті 14 Положення №314 від 03 травня 1995 року зазначено, що підприємства щорічно до 1 лютого року,  що настає за звітним  інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Пунктом 3 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, передбачено, що робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Таким чином, необхідною ознакою факту створення робочого місця для інваліда є наявність саме працевлаштування його на такому місці. Судова колегія вважає, що в іншому випадку робоче місце для інваліда вважається нествореним, так як органам, визначеним у статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” невідомо, чи створені на конкретному підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів.

При цьому частиною першою статті 18 Закону № 875 і пунктом 10 Положення передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Наказом   Державного   комітету статистики України від 06 липня 1998 року № 244, зареєстрованим   в   Міністерстві   юстиції   України   17 липня 1998 року № 464/2904, затверджено Інструкцію щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3-ПН “Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках” і № 4-ПН “Звіт про вивільнення працівників”, відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 якої:

- звіт за формою № 3-ПН подається підприємствами, незалежно від форм власності і господарювання, місцевому центру зайнятості 28 числа щомісячно;

- у разі потреби термінового заміщення наявних вільних робочих місць, що виникли у міжзвітний період у зв'язку зі звільненням працівників, дані про ці місця подаються додатково, в міру їх виникнення;

- в графі 4 звіту за  формою № 3-ПН проставляється наявність вільних робочих місць (вакантних посад) в рахунок річної броні, встановленої місцевими державними адміністраціями, для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, а також для пенсіонерів, учнів, студентів, інвалідів. Наявність вільних робочих місць (вакантних посад) зазначається щодо кожної категорії громадян окремо під встановленими шифрами (інваліди мають шифр “14”).

Як свідчать матеріали справи, відповідач протягом усього 2004 року надавав щомісячні звіті за формою З-ПН про наявність вакантних робочих місць для інвалідів до міськрайонного центру зайнятості населення міста Феодосія, але інвалідів направлено  було лише 5 осіб  (а.с. 42-56) .

З матеріалів справи слідує, що Феодосійська філія ОП „Кримтеплокомуненерго” у 2004 році створило норматив робочих  місць для працевлаштування інвалідів - 10, самостійно працевлаштувало 10 інвалідів відповідно звітам за Формою 3-ПН  (а.с. 33-49).

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 22 червня 2005 року залишено без змін постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2004 року та рішення господарського суду АР Крим від 19-25 серпня 2004 року у справі № 2-25/9973.1-2004.

Як вказано вище, рішенням господарського суду АР Крим від 19-25 серпня 2004 року усправі № 2-25/9973.1-2004 у позові Кримському республіканському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів до ОП "Кримтеплокомуненерго" про стягнення штрафних санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що дія Закону Україні „Про електроенергетику” від 16 жовтня 1997 року за № 575/97-ВР розповсюджуються на ОП "Кримтеплокомуненерго" –підприємство, що виробляє та централізовано поставляє теплову енергію (у Єдиному Державному реєстрі підприємств й організацій України вид діяльності (ОКОНОХ) 90215 - теплопостачання, (КВЗД) - 40.30.0 - виробництво й розподіл тепла.

Так як Закон України „Про електроенергетику”  є стосовно Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” спеціальним, суд першо їінстанції при розгляді даного спору керувався Законом України „Про електроенергетику”.

Враховуючи, що спір у справі № 2-25/9973.1-2004 розглядався між тими ж сторонами, що і у даній справі, вищевказаний факт не потребує доказування знову.

Так як зміни у статтю 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" за № 875 внесені лише Законом за № 2960 від 06 жовтня 2005 року, "якщо іншими законами порядок встановлення нормативу робочих місць відмінні від зазначених у Законі за №875, застосовуються положення Закону України за №875", яким не надано зворотньої дії, діє на 2004 рік спеціальний Закон України "Про електроенергетику ".

З матеріалів справи судовою колегією встановлено, що Феодосійська філія ОП "Кримтеплокомуненерго" є структурним підрозділом ОП "Кримтеплокомуненерго" без права юридичної особи, вид діяльності (ОКОНОХ) 90215 - теплопостачання, (КВЗД) - 40.30.0 - виробництво й розподіл тепла (а.с. 84).

Згідно нормам частини 8 статті 21 Закону Україні „Про електроенергетику” створення робочих місць для працевлаштування інвалідів провадиться підприємствами електроенергетики в розмірі 4 % від чисельності працівників, зайнятих у непромисловому виробництві.

Кількість робочих місць, віднесених до непромислового виробництва у Феодосійській філії ОП "Кримтеплокомуненерго" становить 1 робоче місце, підприємство парцевлаштувало 10 інвалідів .

Аналіз зазначених положень Закону про захист інвалідів, у редакції, що діяла у 2004 році, дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а створення робочих місць має відбуватися з урахуванням стану здоров’я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Такої правової позиції додержується і Верховний Суд України у постановах  від 11 січня 2005 року у справі №6/203, від 25 січня 2005 року у справі №8/203-04 та інших.

Крім того, при вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, слід врахувати частину 3 статті 20 Закону, якою передбачено сплату штрафних санкцій підприємством, установою, організацією за рахунок прибутку, що залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів; у разі відсутності коштів, штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об’єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Як свідчить довідка про фінансові результати роботи підприємства від  16 серпня 2005 року за 2004 рік, відповідач мав збиток у сумі 385500,00 грн., а отже прибуток був відсутній (а.с. 50).

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що на відповідача не може бути накладена відповідальність за неналежне виконання обов'язків по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, так як  відповідач вимоги пунктів, 3, 5, та 14 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів” виконані. Крім того, це твердження апеляційної скарги спростовується матеріалами справи.

Відповідно пункту 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно до статті 250 Господарського кодексу України, що розповсюджувалася на спірні правовідносини до 01 січня 2006 року, адміністративно-господарські     санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Законом України від 06 жовтня 2005 року № 2960-IV "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо професійної і трудової реабілітації інвалідів", внесено зміни до частини 4 статті 20, згідно якої  адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами,  установами,  організаціями,  у  тому числі  підприємствами,  організаціями   громадських   організацій інвалідів,  фізичними  особами,  зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в  якому  відбулося  порушення  нормативу,  встановленого частиною першою статті 19 цього  Закону.  При  цьому,  до  правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій,  передбачених цим Законом, з 01 січня 2006 року  не  застосовуються   строки,   визначені   статтею   250 Господарського кодексу України.

Так як на 2004 рік діяли вимоги статті 250 Господарського кодексу України, суд повинен перевірити строки звернення до суду. Позовна заява поступила  до суду 12 липня 2005 року, тобто в 6-місячний термін.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду прийнято без порушень і при правильному застосуванні норм матеріального права, викладені в рішенні суду висновки відповідають обставинам справи, інших підстав для скасування рішення місцевого господарського суду також немає.

Керуючись статтями 24, 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, 206  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду АР Крим  від 16 серпня 2005 року у справі № 2-25/11529-2005  залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, за наслідками перегляду, набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                    підпис                    З.Д. Маслова

Судді                                                  підпис                    Л.М. Заплава

підпис                    І.В. Антонова