ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 жовтня 2007 р.

№ 2-4604/8

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:

Панової І.Ю., Продаєвич Л.В.,
Ткаченко Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Державної податкової
адміністрації у м. Києві

на заочне рішення  та ухвалу

Голосіївського районного суду м.
Києва від 18.10.2006 апеляційного суду м. Києва від 13.12.2006

у справі

№ 2-4604/8-2006р.

за позовом

Державної податкової
адміністрації у м. Києві

до  до до треті особи

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ксанті", м. Київ ОСОБА_1, м. Київ ОСОБА_2, м. Київ
І.Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, ІІ.Товариство з
обмеженою відповідальністю "Аквілон", м. Київ

про

визнання недійсними установчих
документів та свідоцтва платника податку на додану вартість

за участю представників сторін:

від позивача:

Некряч О.М. за дов. від
29.08.2007 №1672/9/26-37

від відповідачів:            І
ІІ
ІІІ
від ІІІ осіб:                      І
ІІ

не з'явилися  ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_1не з'явилися не
з'явилися не з'явилися

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним
чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського
суду України від 18.09.2007, надіслана сторонам у справі -19.09.2007), проте
перший та третій відповідачі, треті особи не скористалися правом, наданим їм
статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у
засіданні суду касаційної інстанції.

Розпорядженням заступника Голови
Вищого господарського суду України від 22.10.2007 № 02-12/І/183 призначено
колегію суддів у складі: Панова І.Ю. - головуючий, судді - Продаєвич Л.В.,
Ткаченко Н.Г.

ВСТАНОВИВ:

08.12.2004 Державна податкова
адміністрація у м. Києві (надалі -ДПА у м. Києві) звернулась до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ксанті" (надалі -ТОВ "Ксанті"), ОСОБА_1
та ОСОБА_2, третьої особи -Голосіївської районної у м. Києві державної
адміністрації, про визнання недійсними: Статуту ТОВ "Ксанті" та
Установчого договору цього товариства з моменту їх реєстрації, свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану вартість з моменту внесення до реєстру
платників ПДВ.

Позов вмотивовано тим, що ТОВ
"Ксанті", засновниками якого були громадяни ОСОБА_1та ОСОБА_2, було
зареєстровано та здійснювало фінансово-господарську діяльність з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки після реєстрації підприємства подружжя
ОСОБА_1вийшло зі складу засновників та передало право власності на товариство
новому власникові, дані про якого відсутні, документи та печатки перебувають у
невстановлених осіб.

Із пояснень громадян ОСОБА_1.
таОСОБА_2. слідує, що установчі документи ними підписувалися без мети зайняття
підприємницькою діяльністю.

Позов обґрунтований приписами
статей 4, 11, 13 Закону України від 19.09.1991 N 1576-XII "Про
господарські товариства", статті 1 Закону України від 07.02.1991 N 698-ХII
"Про підприємництво", пунктів 6, 7, 33 Положення про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 N 740, статті 2, пункту 9.3 статті 9
Закону України від 03.04.1997 N 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість", статей 140, 142-144 Цивільного кодексу України, статей 57, 80,
82 Господарського кодексу України, статей 4, 5, 24, 108, 125, 137 Цивільного
процесуального кодексу України.

Рішенням  Голосіївського районного суду м. Києва від
20.01.2005 року (суддя: Волік І.М.) позов задоволено у повному обсязі з огляду
на невнесення до статутного фонду майна засновниками товариства внесків та
фактичну їх відмову від заснування підприємства і зайняття
фінансово-господарською діяльністю; відсутність підприємства за юридичною
адресою та здійснення фінансово-господарської діяльності невстановленими
особами.

18.08.2006 року до районного суду
згідно зі статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України звернулось
Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквілон" (надалі -ТОВ "
Аквілон") із заявою про перегляд рішення від 20.01.2005 року у цій справі
за нововиявленими обставинами, якими вважало:

- перебування товариства на
податковому обліку не в ДПА у м. Києві, якою заявлено позов, а в ДПІ у
Голосіївському районні м. Києва;

- відсутність у товариства станом
на 03.10.2005 року заборгованості перед бюджетом, що, на думку заявника,
свідчить по те, що органи державної податкової служби не мають права звертатися
до суду із позовом про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва
платника податку.

Ухвалою від 11.09.2006
Голосіївський районний суд м. Києва (суддя: Шевченко Т.М.) скасував рішення
цього ж суду від 20.01.2005 за нововиявленими обставинами. При цьому, судом
взято до уваги те, що ТОВ "Аквілон" мало господарські відносини з ТОВ
"Ксанті" (договір від 29.03.2003 року).

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 18.10.2006 (суддя: Шевченко Т.М.) у задоволенні
позову ДПА у м. Києві до відповідачів: ТОВ "Ксанті", ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, третіх осіб: Голосіївської районної у            м. Києві державної адміністрації та
ТОВ "Аквілон" відмовлено з тих підстав, що обставини, на які
посилається податкова адміністрація щодо відсутності наміру у засновників
підприємства займатися підприємницькою діяльністю, підпадають під ознаки
злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, які за
законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування.

Державною податковою адміністрацією
у м. Києві на вказане рішення подана апеляційна скарга, яка ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва від
13.12.2006 у складі головуючого Шебуєвої В.А., Євтушенко О.І., Вовченка В.М.
-відхилена, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2006
-залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням
районного суду від 18.10.2006 та ухвалою апеляційного суду м. Києва від
13.12.2006, ДПА у м. Києві 15.02.2007 звернулась до Верховного Суду України із касаційною
скаргою про їх скасування та направлення справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Скарга вмотивована тим, що нові
докази у справі не надавалися та не досліджувалися, а суд фактично при одних і
тих же з'ясованих обставинах 20.01.2005 року та 18.10.2006 року виніс
протилежні рішення.

ДПА у м. Києві зазначає, що судом
проігноровані вимоги статей 192-195, 214, 303 Цивільного процесуального кодексу
України щодо з'ясування обставин та не спростовані доводи, викладені в
поясненнях подружжя Тимошенків.

Ухвалою Верховного Суду України від
28.02.2007 касаційна скарга з матеріалами справи передана до Вищого
господарського суду України для вирішення питання про її прийняття з огляду на
те, що "по даній справі спір виник з корпоративних відносин, які після
29.12.2006 року (з дня набрання чинності
Закону України від 15.12.2006 року N 483-V "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів") розглядаються господарськими
судами в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом
України".

У судовому засіданні касаційної
інстанції ОСОБА_1. підтримав вимоги касаційної скарги та заявою від 23.10.2007
року визнав позов.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, розглянувши матеріали справи, враховує, що згідно
зі статтею 38 Закону України від 07.02.2002 N 3018-III  "Про судоустрій України" вищими
судовими органами спеціалізованих судів є Вищий господарський суд України,
Вищий адміністративний суд України, а також інші відповідні вищі спеціалізовані
суди, що утворюються Президентом України в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 39 цього
Закону до повноваження вищого спеціалізованого суду, зокрема, віднесено розгляд
у касаційному порядку справ відповідної судової юрисдикції, а також інші справи
у випадках, визначених процесуальним законом.

У силу статті 108 Господарського
процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за
касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та
постанови апеляційного господарського суду у справах, що віднесені статтею 12
цього Кодексу до підвідомчості господарських судів.

Господарським судам підвідомчі
справи, коли склад учасників спору підпадає під дію статті 1 Господарського
процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять
господарський характер, тобто віднесені статтею 12 Кодексу до підвідомчості
господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи,
скаржник звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду України 15.02.2007
року за вх. № 16.

З 29.12.2006 року набрав чинності
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів" від 15.12.2006 № 483-V.

Відповідно до цього Закону справи,
що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що
пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів, підвідомчі господарським судам.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих
положень Закону України від 15.12.2006 N 483-V "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів" після набрання чинності цим
Законом заяви і скарги у справах, передбачених абзацом 1 пункту 1 та пунктом 4
частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, по яких не
порушено (не відкрито) провадження, розглядаються господарським судом у
порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Після набрання чинності цим Законом
касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених пунктом 2
Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України (пункт 5 вказаного Закону).

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, спір у даній справі виник за позовом ДПА у м. Києві. Жоден із
засновників товариства в даному випадку не оспорює правомірність його створення
та відповідність установчих документів товариства вимогам чинного
законодавства. А відтак, суб'єктний склад сторін даного спору не відповідає
вимогам пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу
України.

Статтями 10, 11 Закону України  від 04.12.1990 N 509-XII "Про державну
податкову службу в Україні" органам податкової служби було надано право на
звернення до суду із заявами про визнання установчих документів недійсними, про
скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, отже, спір
у даній справі стосується реалізації податковим органом своїх владних
повноважень у відносинах, що виникли між цим органом та суб'єктом
підприємницької діяльності і пов'язані з його компетенцією з контролю за
дотриманням податкового законодавства.

Таким чином, спір не є таким, що
виник з корпоративних відносин між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства;
відносини контролюючого органу в особі державної податкової служби з
товариством за своїм характером є адміністративними.

З 01.09.2005 року набрав чинності
Кодекс адміністративного судо-чинства України, статтею 3 якого встановлено, що
справа адміністративної юрисдикції -переданий на вирішення адміністративного
суду  публічно-правовий  спір,
у  якому хоча б однією зі сторін є
орган  виконавчої  влади,
орган  місцевого  самоврядування,  їхня посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі  законодавства,  в
тому  числі  на виконання делегованих повноважень.

До компетенції адміністративних
судів відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України
віднесені, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.

Таку ж відсильну норму містить і
стаття 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

У даному випадку ДПА в м. Києві,
звернувшись із позовом про визнання недійсними установчих документів товариства,
реалізувала визначені Законом України "Про державну податкову службу в
Україні" функції суб'єкта владних повноважень.

Відтак, суб'єктний склад та
характер правовідносин у цій справі свідчить про те, що дана справа є
справою адміністративної юрисдикції.

До компетенції Вищого
господарського суду України законодавчо не віднесено перегляд судових рішень в
порядку адміністративного судочинства, оскільки вищою судовою інстанцією для
перегляду таких справ є Вищий адміністративний суд України.

Зважаючи на наведені обставини,
розгляд касаційної скарги ДПА у
м. Києві на даний час має здійснюватися Вищим адміністративним судом
України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст. 1, 12, п.1 ст. 80, ст. ст. 86, 108 Господарського процесуального кодексу
України в редакції Закону України від 15.12.2006 року N 483-V "Про
внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності
справ з питань приватизації та з корпоративних спорів", ст. ст. 17, 50,
210 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової адміністрації у м. Києві на рішення Голосіївського районного суду м.
Києва від 18.10.2006 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13.12.2006 у
справі № 2-4604/8-2006р. передати разом з матеріалами справи до Вищого
адміністративного суду України.

Касаційне провадження з перегляду
рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2006 та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 13.12.2006 у справі № 2-4604/8-2006р. -припинити.

Головуючий, суддя
І.Панова

Суддя
Л. Продаєвич

Суддя                                                                                              Н.Ткаченко