ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"19" липня 2007 р.                                                                                   Справа №  02/1568

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д.,  із секретарем судового засідання Давиденко В.Г., за   участю представників:

позивача: Єнікєєва Л.М. - за довіреністю,  відповідача: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу

за позовом закритого акціонерного товариства “Завод марочних вин та коньяків “Коктебель”

до товариства з обмеженою відповідальністю „Полюс”

про розірвання договору та стягнення  845 539,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов  про розірвання договору  генерального підряду від 06.03.2006 року, укладеного позивачем та відповідачем,  та про стягнення із відповідача збитків в сумі 422 228 грн. 40 коп. та 56 604 грн. 04 коп. пені за невиконання відповідачем своїх зобов’язань за вказаним договором.

До прийняття рішення у справі позивач  подав заяви від 22.06.2007 року та від 05.07.2007 року  про уточнення позовних вимог, в якій просить розірвати договір генерального підряду від 06.03.2006 року, стягнути з відповідача надлишково  отримані відповідачем кошти  в сумі 845 539,80 грн., в т.ч. ПДВ,  в результаті  перевищення відповідачем  вартості передбаченого робочим проектом обладнання на об’єкті. В обґрунтування позовних вимог  у своїх заявах  позивач  вказує на те,  що  відповідно до договору генерального підряду від 06.03.2006 року  позивач перерахував відповідачу  кошти в загальній сумі 1 378 000 грн. протягом березня - листопада 2006 року на придбання обладнання  котельні по об’єкту “Котельня винзаводу ЗАТ “ЗМВК “Коктебель”, однак відповідач не виконав свої зобов’язання за договором,  не виконав роботи і не здав об’єкт в установлений договором строк –до 16 вересня 2006 року, безпідставно завищив фактичні витрати, понесені при виконанні робіт на придбання передбаченого робочим проектом обладнання.  В заяві  від 05.07.2007 року № 1370 (надісланій в цей же день відповідачу, що підтверджується  поштовою квитанцією № 8/52791)  підставою для пред’явлення вимоги про стягнення із відповідача надлишково  виплачених відповідачу коштів в сумі 845 539,80 грн. позивач  вказав статтю 1212 Цивільного кодексу України з мотивів безпідставного отримання відповідачем  коштів у вказаній сумі як вартість технологічного обладнання на даному об’єкті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач не виконав будівельні роботи в строк, передбачений умовами договору, не передав позивачу, як замовнику за даним договором, належним чином оформлену з підписами та печатками проектно-кошторисну документацію,  проводив будівництво без відповідних дозволів на виконання робіт в сейсмічно-небезпечній зоні та без експертизи проекту, безпідставно отримав кошти в сумі 845 539,80 грн. в результаті завищення  вартості  технологічного обладнання на об’єкт, правомірність пред’явлення вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів представник позивача підтверджує судовою практикою.

Представник позивача заперечила проти задоволення клопотання  відповідача і відкладення розгляду справи,  оскільки вона вважає,  що такі дії відповідача грубо порушують права позивача, вказані відповідачем підстави для відкладення є надуманими і недоведеними, відповідач  не направив свого представника у всі п’ять засідань,  не подав  доказів хвороби представника відповідача чи знаходження його у відпустці.

Суд вважає,  що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи,  але  відзив на позов до суду не надіслав, не направив свого представника у жодне із п’яти судових засідань, не подав суду заперечень проти позову, не направив суду докази хвороби представника чи знаходження його у відпустці і неможливості явки іншого представника. Стороною у даному спорі є підприємство –юридична особа,  представником підприємства може бути будь-яка особа, визначена керівником,  чи керівник особисто. Суд не визнавав обов’язковою явку юриста у судове засідання. Суд вважає можливим  розглянути справу без представника відповідача за наявними в ній матеріалами,  відповідно до ст. 75 ГПК України.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення  та доводи представника позивача, суд встановив наступне.

Закрите акціонерне товариство „Завод марочних вин та коньяків „Коктебель”  (позивач) та товариство з обмеженою відповідальністю „Полюс” (відповідач) уклали договір (№ 78/06-03) генерального підряду від 06 березня 2006 року, за умовами якого ТОВ “Полюс” (відповідач у справі,  генеральний підрядник - за договором) взяв на себе зобов’язання збудувати і здати у встановлений строк об’єкт відповідно до виготовленої Генпідрядником проектно-кошторисної документації, провести експертизу проекту, а Замовник зобов’язався надати генпідрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), прийняти об’єкт та оплатити його в строки, встановлені цим договором.  Об’єктом по цьому договору є  котельня вин заводу ЗАТ „ЗМВК „Коктебель”  за адресою: м. Феодосія,  смт. Коктебель.

Сума оплати,  що визначена в п. 1.1. даного договору, складає  2 156 000 грн. (пункт 1.3. договору).

Відповідно п.2.2 договору “з метою придбання генпідрядником необхідних будівельних матеріалів та обладнання для виконання останнім взятих не себе зобов’язань, позивач (як замовник) зобов’язався здійснити попередню оплату генпідряднику  в сумі,  що складає  50% від вартості об’єму робіт, обумовлених цим договором.

В  силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі –ГК України) зобов’язання,  що виникає між  суб’єктами господарювання, в силу якого один суб’єкт зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського  характеру на користь іншого суб’єкта, або утриматися  від певних дій, а інший суб’єкт  має право вимагати від зобов’язаної сторони  виконання її обов’язку, є господарським зобов’язанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобов’язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких,  які йому не суперечать.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України  господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

На договір генерального підряду від 06.03.2006 року   поширюються норми глави 33 ГК України та параграфів 3, 1 глави 61 ЦК України.

В частині 1 статті 317 ГК України вказано, що загальні умови договорів підряду  визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов’язується  збудувати і здати у встановлений строк об’єкт або виконати  інші будівельні роботи відповідно до кошторисної документації, а замовник зобов’язується  надати підрядникові  будівельний майданчик  (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов’язок не покладається на підрядника, прийняти об’єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.  Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель, споруд.

Відповідно до пункту 4.1. договору відповідач зобов’язався виконати роботи, визначені у п. 1.1. цього договору, до 15 травня 2006 року.  Додатковою угодою до договору строк виконання робіт встановлений до 15 вересня 2006 року.

Як вбачається із матеріалів справи і не спростовано відповідачем,  останній не виконав  вказані у договорі роботи в повному обсязі в установлений договором строк (навіть з урахуванням його продовження).

В пункті 1.1. договору на відповідача (генпідрядника) покладено обов’язок виготовити  проектно-кошторисну документацію на вказаний у договорі об’єкт, провести експертизу проекту та передати проектно-кошторисну документацію  позивачу (пункт 2.3.). Обов’язок передачі другій стороні проектно-кошторисної документації виписаний і в  ст. 48 “Загальних Умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві”, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 року № 668 і є обов’язковими для врахування під час укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві незалежно від джерел фінансування робіт та від форм власності замовника та підрядника (субпідрядника). Договором не встановлений строк передачі замовнику проектно-кошторисної документації, однак,  суд вважає,  що відповідно до припису статті 530 ЦК України  відповідач зобов’язаний був передати позивачу документацію протягом семи днів з дня направлення йому вимоги позивача від 08.08.2006 року № 1988  про  пред’явлення йому проектно-кошторисної документації та виконавчої документації на виконані та сплачені роботи по котельній і розрахунок витрат на придбання обладнання будованої котельні винзаводу №1. Суду не подано доказів  виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором та передачі  позивачу   документів,  які  ним вимагалися у вказаний в законі строк.

Як вбачається, лише 27.12.2006 року відповідач передав позивачу Позитивний комплексний висновок  державної експертизи по робочому проекту “Котельня потужністю 500 кВт на винзавод ЗАТ „ЗМВК”Коктебель” в смт. Коктебель”, однак доказів передачі позивачу (як замовнику) проектно-кошторисної документації суду не надано.  Відповідач не подав суду доказів завершення всіх робіт  на вказаному об’єкті та  підписання сторонами акта приймання-передачі  робіт в стані,  що відповідає проектній документації,  як це визначено у обов’язках відповідача (пункт 5.1.1. договору).  Суду не подано доказів отримання у 2006 році дозволу на виконання робіт, що є порушенням підрядником вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного Кодексу України  боржник вважається таким,  що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 320 Господарського кодексу України встановлюються права замовника у разі порушення підрядником договору підряду. Відповідно до припису частини 2 статті 320 ГК України замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

На підставі частини 2 статті 317 ГК України до договорів підряду можуть застосовуватися положення Цивільного кодексу України, статтею 852  якого також  встановлюються права замовника у разі порушення підрядником договору підряду. Згідно частини 2 статті 852 Цивільного кодексу України за наявності інших істотних недоліків, до яких слід віднести й випадки, коли підрядник не виконав роботу в установлений договором строк,  замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Право  позивача (як замовника за договором)  вимагати розірвання договору  вказане також і в пункті 9.4. договору.  Настання  строку здачі робіт не впливає на це право позивача, виходячи із  умови пункту 10.5. договору,   в якому вказано,  що  договір діє  до повного виконання сторонами своїх зобов’язань  за цим договором.   Як вбачається із матеріалів справи і не спростовано відповідачем, він не відповів на повідомлення позивача № 343 від 12.02.2007 року про розірвання договору та на лист позивача № 342 від 12.02.2007 року з вимогами про коригування суми, належної до сплати у відповідності з проектно-кошторисною документацією в зв’язку з завищенням об’ємів та невірним застосуванням кошторисних норм, поточних цін та розцінок, які вплинули на вартість роботи.

Виходячи з викладеного,  суд вважає обгрунтованою та законною вимогу позивача про розірвання договору генерального підряду від 06.03.2006 року, укладеного позивачем та відповідачем.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пунктів 1.3., 2.1. договору вартість роботи, яка визначена як динамічна вартість, становить 2 156 000 грн. і  вона є попередньою. Основна договірна ціна визначається за проектно-кошторисною документацією, що надається генпідрядником замовнику. Відповідно до пункту 2.4. договору договірна ціна може бути змінена внаслідок інфляції, збільшення ціни на матеріали, устаткування чи певні види робіт в інших випадках за згодою обох сторін, що оформлюється додатковою угодою. Відмова від укладеної додаткової угоди тягне за собою розірвання цього договору з наслідками, передбаченими пунктом  2.5 договору.

Як вбачається із матеріалів справи, із підписаного обома сторонами акту звірки від 09.02.2007 року (станом на 25.12.2006 року - а.с. 45), і не спростовано відповідачем, позивач протягом квітня-липня 2006 року перерахував відповідачу аванс в  загальній сумі 1 098 000 грн. за вказаними у позовній заяві платіжними дорученнями.  В листопаді-грудні 2006 року позивач ще перерахував  відповідачу кошти за обладнання котельні і всього позивач перерахував на обладнання котельні кошти в загальній сумі 1 378 000 грн., втому числі ПДВ 20%.

Позивач за своєю організаційно-правовою формою є закритим акціонерним товариством, однак, як вбачається, все майно, яке  входить до складу цілісного майнового комплексу колгосп-заводу „Коктебель”, передане Фондом державного майна України в оренду  позивачу за договором оренди від 26.07.2001 року на 10 років, в зв’язку з чим  ФДМУ на прохання позивача  дозволив провести  поліпшення  котельні за рахунок амортизаційних відрахувань, а у випадку їх недостачі –за рахунок власних коштів ЗАТ. Отже, фактично  будівництво об’єкту здійснювалось із залученням державних коштів, тому визначення вартості виконаних робіт повинно здійснюватись згідно з Державними будівельними нормами ДБН Д.1.1-1-2000 „Правила визначення вартості будівництва”, затверджених наказом Держбуду України від 20.08.2000 року № 174, які введені в дію з 01.10.2000 року та  які поширюються на всіх суб’єктів господарювання, здійснюючих будівництво з залученням державних коштів. Суд вважає, що відповідач це визнавав, оскільки  у своїх актах  посилався на ДБН Д.1.1-1-2000.

Як вбачається із зведеного кошторисного розрахунку, виконаного  інститутом „Крымпроектреконструкция” (ліцензія АБ № 344257), вартість технологічного обладнання становить  373 245 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ.  Право позивача звернутися до вказаного інституту встановлене у пункті 10.3. договору.  Відповідач не спростував ці доводи позивача,  не заперечив вказані  позивачем факти.  Відповідач не подав суду доказів вжиття ним заходів для врегулювання  розбіжностей між сторонами у  разі їх виникнення в процесі виконання робіт чи оформлення та підписання документів на підтвердження їх виконання по об’ємах робіт, їх якості та вартості. Суду не подано також доказів  звернення відповідачем до суду з позовом до позивача. якщо він вважає якесь його право порушеним.  Зустрічний позов у дану справу відповідачем також не подавався.

Підставою заявленого позову є безпідставність отримання відповідачем грошових коштів, внаслідок завищення фактичних витрат, понесених при виконанні робіт, визначених контрактом.

Згідно статті 1212 ЦК України  особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов’язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав.

Виходячи із фактично перерахованої позивачем суми 1 378 000 грн. на обладнання котельні, вартості обладнання 373 245,60 грн. (відповідно до ДБН) та враховуючи вартість виконаних відповідачем робіт в сумі 159 214,60 грн.,   суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідач безпідставно отримав на обладнання котельні 845 539 грн. 80 коп., що відповідає заявленій позивачем сумі.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.  Відповідач  взагалі не надіслав суду жодних пояснень чи заперечень ні на позовну заяву, ні на заяву про уточнення позовних вимог.

З огляду на викладене,  суд вважає обгрунтованими вимоги позивача,  тому вважає,  що договір генерального підряду  від  6 березня 2006 року необхідно розірвати,  стягнути із відповідача кошти в сумі 845 539 грн. 80 коп.  як такі,  що набуті  безпідставно.

На підставі ст. 49 ГПК України  з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним витрати на сплату держаного мита в сумі 8 540 грн. 40 коп. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.  Крім цього,  позивачу підлягає поверненню державне мито в сумі 339 грн. 42 коп.  в зв’язку  із зайвою сплатою, оскільки позивачем фактично сплачено державне мито у загальній сумі 8 879 грн. 82 коп.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити  повністю.

2. Розірвати договір генерального підряду  від 06.03.2006 року, укладений закритим акціонерним товариством “Завод марочних вин та коньяків „Коктебель” та товариством з обмеженою відповідальністю фірмою “Полюс”.

3. Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Полюс” (Черкаська область, м. Чигирин, вул. Енергетиків 13, кв. 75, ідентифікаційний код 20642156) на користь закритого акціонерного товариства “Завод марочних вин та коньяків „Коктебель” (Автономна республіка Крим, м. Феодосія, смт. Щебетовка, вул. Леніна, 27, ідентифікаційний код 31382382)  безпідставно отримані на обладнання кошти в сумі  845 539 грн. 80 коп., 8 540 грн. 40 коп.  державного мита,  118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.  Видати  закритому акціонерному товариству “Завод марочних вин та коньяків „Коктебель” довідку на повернення із Державного бюджету державного мита в сумі 339 грн. 42 коп.  в зв’язку із зайвою сплатою.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду .

Суддя                                                                                А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею  26.07.2007 року