ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"11" жовтня 2007 р.
Справа № 16/98-07-2273

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду складі:

Головуючого судді: Лавренюк О.Т.

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання: Іоффе С.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Цветков О.М., дов. б/н від 01.10.2007 р.

від позивача: Ганиш А.С., паспорт серії КМ № 352927 від 28.12.2005 р.

від відповідача: Загребельний І.П., паспорт серії КЕ № 292008 від 26.06.1996 р.

від відповідача: Рубан І.В., дов. б/н від 04.06.2007 р.

від третьої особи: не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації „Отрада”

на рішення господарського суду Одеської області від 27.04.2007 р. (підписано 10.05.2007 р.)

по справі № 16/98-07-2273

за позовом Дачного кооперативу „Румб” (далі по тексту - ДК “Румб”)

до Громадської організації „Отрада” (далі по тексту - ГО “Отрада”)

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області

про усунення перешкод у користуванні майном

В С Т А Н О В И Л А:

13.03.2007 р. ДК “Румб” звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до дачного кооперативу “Причал-122” про усунення перешкод у користуванні дорогою.

28.03.2007 р. у судовому засіданні господарським судом було зроблено заміну первісного відповідача - дачного кооперативу “Причал-122” на належного відповідача - ГО “Отрада”.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.04.2007 р. (суддя Желєзна С.П.) позов ДК “Румб” задоволено, так як ДК “Румб” наявними матеріалами справи та фактичними обставинами довів суду про правомірність та обґрунтованість своїх позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду ГО “Отрада” звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати, в задоволенні позову ДК “Румб” відмовити, оскільки рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

На думку скаржника господарським судом першої інстанції не в повній мірі досліджені доводи щодо порушення відповідачем норм чинного законодавства земельних правовідносин.

ДК “Румб” не надавав суду відзив на апеляційну скаргу, в судове засідання являлися представники, просили суд відмовити ГО “Отрада” у задоволенні апеляційної скарги, оскаржене рішення господарського суду Одеської області залишити без змін, вважаючи його обґрунтованим та відповідаючим вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

На підставі Державного акту на право постійного користування землею сер. ОД-18, виданого Таїровською селищною радою у 1996 році, ДК „Румб” було отримано у постійне користування з метою розміщення дачного кооперативу земельну ділянку, загальною площею 3,26 га.

На підставі договору оренди земельної ділянки від 20.06.2005 р., укладеного з Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, ГО “Отрада” було передано у строкове платне володіння і користування земельну ділянку рекреаційного призначення площею 5,1072 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради.

Позивач стверджує, що дорога, яка розділяє будинки членів ДК “Румб” та ГО “Отрада” та яка на протязі тривалого часу знаходилася у спільному користуванні сторін була перекрита відповідачем шляхом встановлення воріт, на воротах замка. Наведені дії відповідача призвели до неможливості під’їзду членам дачного кооперативу „Румб” до належних їм будинків, які розташовані на схилі і до яких  іншого під’їзду до них не має.

Відповідачем не заперечується факт закриття проїзду по спільній дорозі, перед поворотом на дорогу,  яка розділяє будинки членів ДК “Румб” та ГО “Отрада”, що не дає можливості членам ДК „Румб” користуватися дорогою, яка розділяє будинки членів ДК “Румб” та ГО “Отрада”, але в обґрунтування своїх дій ГО “Отрада” посилається на приналежність їй дороги на умовах оренди, а також на самовільне будівництво з боку членів ДК “Румб” двох та більше поверхових будинків, які, в свою чергу, створюють перешкоди членам ГО “Отрада” для проживання та відпочинку.

Факт створення перешкод у користуванні дорогою, що призвело до неможливості вільного проїзду до належних членам ДК “Румб” будинків не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи, в тому числі фотозйомками, наданими представником позивача (містяться в матеріалах справи).

Із Державного акту на право постійного користування землею сер. ОД-18, виданого Таїровською селищною радою у 1996 році ДК „Румб”, вбачається, що частина земельної ділянки, яка була передана позивачу межує з землями, які знаходяться у користуванні причалу № 122 (як було встановлено в процесі розгляду справи правильне найменування даної особи –ГО “Отрада”). Однак, із плану земельної ділянки, яка була надана в оренду ГО “Отрада” ДК “Румб” як суміжний землекористувач не зазначений, тобто представники позивача при встановленні меж земельної ділянки ГО “Отрада” в натурі участі не приймали, що, в свою чергу свідчить про позбавлення позивача як суміжного землекористувача, права на пред’явлення будь-яких зауважень при підготовки відповідачем землевпорядної документації для укладання договору оренди.

Відповідно до положень ст. 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, до яких в тому числі належить право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Як вбачається з плану земельної ділянки, складеного землевпорядною організацією, який є невід’ємною частиною договору оренди земельної ділянки від 20.06.2005 р., укладеного між Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ГО “Отрада”, при підготовці землевпорядної документації була встановлена дія сервітуту для проїзду інших членів ДК “Румб” та ДК “Люстдорф”,  площа сервітуту складає 0,1662га.

Крім того, на підтвердження своїх доводів позивачем були надані суду постанова Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за № 1062 від 20.10.2005 р. “Про факти порушення земельного законодавства України на території Таїровської селищної ради”, якою, за результатами проведеної перевірки,  було встановлено самовільне займання ГО “Отрада” земельної ділянки площею 25 кв.м. та закриття проходу ДК “Румб” до пожежних водосховищ та загального проходу. Даною постановою ГО “Отрада” було запропоновано знести самовільно зведену металеву сітку та звільнити прохід членам ДК “Румб” до пожежних водосховищ та загальний прохід.

Листом за вих. № 696 від 14.09.2006 р. Таїровська селищна рада знов попередила ГО “Отрада” про необхідність виконання постанови ради № 1062 від 20.10.2005 р. та звільнення проходу до дачного кооперативу Румб”.

Однак, незважаючи на наведені приписи Таїровської селищної ради, ГО “Отрада” здійснюються перешкоди у вільному проїзду до будинків членам кооперативу “Румб”, що і змусило позивача звернутися до господарського суду з даними позовними вимогами.

Згідно ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право  постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її   власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, ДК “Румб” у встановленому законом порядку було набуто право користування земельною ділянкою загальною площею 3,26 га.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов’язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-IV речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Відповідно до ст. 396 ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-IV особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 „Захист права власності” цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 8 ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-IV якщо цивільні  відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Наведені положення чинного законодавства України дозволяють суду дійти висновку щодо правомірності застосування до правовідносин, які склалися між сторонами по справі, за аналогією закону норм чинного цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини та забезпечують позивачу   захист  прав на земельну ділянку, одержану останнім на підставі Державного акту на право постійного користування землею сер. ОД-18, виданого Таїровською селищною радою у 1996 році нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності, у тому числі шляхом усунення перешкод у користуванні дорогою та створення вільного під’їзду до належних будинків.

Крім того, ціла низка норм діючого законодавства України надає будь-якому суб’єкту цивільних правовідносин право на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-IV кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до зазначених по тексту рішення вище документів підтверджується факт створення з боку відповідача перешкод ДК “Румб” у вільному проїзді через дорогу до будинків, які належать членам кооперативу.

Враховуючи, що позовні вимоги ДК “Румб”, за переконанням суду, передусім спрямовані на захист права користування та володіння будинками, які належать членам кооперативу та земельною ділянкою, на якій вони розташовані, судом не приймаються до уваги посилання відповідача щодо здійснення членами ДК “Румб” самовільного будівництва на належній йому земельній ділянці, так як питання законності будівництва не є предметом розгляду в межах даної справи, а наявність правовстановлюючого документа на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право постійного користування землею сер. ОД-18, виданим Таїровською селищною радою у 1996 році.

Відповідно до ст. 391 ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-IV власник майна  має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та обов’язків можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Наведене дозволяє Одеському апеляційному господарському суду здійснити висновок щодо правомірності та обґрунтованості задоволення позовних вимог ДК “Румб” місцевим господарським судом та наявності підстав для їх залишення без змін.

За таких обставин судова колегія вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов, а відповідно із цим відсутні підстави для зміни та скасування оскарженого рішення.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу ГО “Отрада” залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 27.04.2007 р. по справі          №  16/98-07-2273 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                   О.Т. Лавренюк

Суддя                                                                                          Я.Ф. Савицький

Суддя                                                                                          Т.Я. Гладишева