ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 2/34

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької,
Л.І.  Рогач

за участю представників:

позивача
не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

третіх осіб

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)
- не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)
- не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)
- не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)
- не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції
у місті Свердловську

на постанову
Луганського апеляційного господарського суду від 11.06.2007 р.

у справі
№ 2/34 господарського суду Луганської області

за позовом
Державної податкової інспекції у місті Свердловську

до

треті особи без самостійних вимог на предмет спору
Товариства з обмеженою відповідальністю "Чародейка ЛТД"

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Ремо"
- Товариство з обмеженою відповідальністю Вуглепромислова фірма "Термоантрацит"

- Дочірнє підприємство "Інвестиційно-промислова компанія "Спецпромтехніка" Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Ремо"
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Лєгос"

про
повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у місті Свердловську звернулась до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чародейка ЛТД" про повернення відповідачем майна, прийнятого від позивача на відповідальне зберігання та реалізацію, з огляду на відмову повернути таке майно, посилаючись на статті 167, 936, 949, 953 Цивільного кодексу України.

Відповідач відхилив позовні вимоги, посилаючись на передачу спірного майна на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Ремо" та встановлення судовим рішенням від 18.07.2006р. по справі № 8/59пд власника спірного майна, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "Лєгос"; таким чином відсутні будь-які передбачені законодавством підстави для виникнення у позивача прав на спірне майно.

Рішенням господарського суду Луганської області від 03.05.2007р. (головуючий - суддя Седляр О.О., судді Пономаренко Є.Ю., Яресько Б.В) у задоволенні позову відмовлено; судове рішення вмотивовано недоведеністю належними та допустимими, згідно статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами істотних обставин справи щодо правових підстав, за якими передавалось на зберігання спірне майно, недосягнення сторонами домовленості щодо предмету зберігання.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 11.06.2007 року (головуючий суддя –Перлов Д.Ю., судді –Журавльова Л.І., Якушенко Р.Є.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на вмотивованість висновку про недоведеність індивідуальних ознак майна, що є предметом спору; водночас апеляційний господарський суд вказав, що в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України встановленою обставиною за судовими рішеннями, що набрали чинності, є наявність у спірного комбайна на момент його вилучення власника, що виключає його статус як знахідки.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Скаргу мотивовано доводами про порушення та невірне застосування апеляційним та місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права. Так, на думку заявника, суди порушили статтю 43 Господарського процесуального кодексу України, не в повному обсязі з'ясували обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, не в повній мірі оцінили докази  по справі, а саме: акт опису, оцінки та передачі майна, що перейшло у власність держави від 16.03.2005р. № 5, що є самостійною підставою позовних вимог; суди не надали правової оцінки діям відповідача відповідно до статей 936, 949, 953 Цивільного кодексу України.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, відповідач та треті особа не скористались правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, сторонами було укладено договір від 04.01.2005р. надання послуг по зберіганню товарно-матеріальних цінностей; відповідно до предмету договору відповідач приймає на відповідальне зберігання майно, яке передається йому на підставі акту опису, оцінки та прийому та накладної, або акту прийому-передачі. За умовами договору відповідач зобов'язується приймати усі заходи, необхідні для збереження майна, з моменту приймання, а позивач має право у будь-який час витребувати у відповідача передане на зберігання майно.

Також судами встановлено, що за актом опису, оцінки та передачі на реалізацію майна, що перейшло у власність держави від 16.03.05р., позивач передав відповідачу гірничий комбайн 1К101 (б/в) вартістю 140416грн.

31.10.06р. позивач звернувся до відповідача повернути гірничий комбайн 1К101 (б/в), у чому отримав відмову з посиланням на знаходження комбайну на зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Ремо" на підставі укладеного з ним договору зберігання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду, посилаючись на наявність між ним та відповідачем правовідносин за договором зберігання, поширення цих правовідносин на спірне майно, в зв'язку з чим воно підлягає поверненню позивачу в натурі.

Натомість апеляційним господарським судом встановлено, що Начальником ДПІ у м. Свердловську було винесено рішення № 1 від 01.03.2005р. про реалізацію вугледобувального комбайну 1К101 (б/в), що перейшов у власність держави на підставі статті 338 Цивільного кодексу України (знахідка), та взятий на облік 23.06.2004р. актом опису та попередньої оцінки майна № 7.

Постановою господарського суду Луганської області від 06.10.06р. у справі № 9/108н-ад, залишеною без змін ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 05.12.06р., встановлено факт приналежності спірного комбайну на момент вилучення на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Лєгос" та скасовано рішення № 1 начальника ДПІ у м. Свердловську від 01.03.2005р. про реалізацію вугледобувного комбайну.

Проаналізувавши законодавство, що регулює підстави та порядок набуття права власності, в тому числі на знахідку, порядок обліку, зберігання, оцінки майна, що переходить у власність держави, та  розпорядження ним, підстави позовних вимог відповідно до поданого позову, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують передачу спірного комбайну відповідачеві на відповідальне зберігання, а також наявність порушених прав позивача, що підлягають захисту.

Судова колегія погоджується з висновком попередніх судових інстанцій з наступних підстав.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, орган державної податкової служби звернувся до господарського з суду в зв'язку з порушенням прав, які пов'язані з державною власністю на спірне майно, як на знахідку, відповідно до статей 337, 338 Цивільного кодексу України.

Діючи як державний орган, позивач зобов'язаний додержуватися вищевказаних норм Цивільного кодексу, а також приписів законодавства, що регулюють порядок обліку зберігання, оцінки майна, що переходить у власність держави та розпорядження ним відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1998р. № 1340.

За пунктом 1 Порядку, затвердженого даною Постановою, його дія поширюється, зокрема, на предмети-знахідки, товари та цінності, загублені або залишені у готелях, транспорті, театрах, інших громадських місцях, якщо вони не були затребувані їх власниками протягом установленого законодавством терміну.

При цьому майно, на яке поширюється дія вказаного Порядку зберігається відповідальними органами (організаціями) у власних (орендованих) спеціально обладнаних приміщеннях (на майданчиках) або передається ними для зберігання іншим організаціям за договором.

За актом опису, оцінки та передачі майна майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, передається для подальшого розпорядження ним, в тому числі для реалізації через торгівельні підприємства, аукціони, біржі (пункт 9 Порядку).

Наслідком розпорядження майном, переданим для реалізації, є вибуття його з володіння відповідача, що передбачувано унеможливлює виконання відповідачем вимог статті 949 Цивільного кодексу України про повернення позивачу переданого майна.

Таким чином, з вищенаведених положень випливає правомірність висновку судів попередніх інстанцій, що майно, передане відповідачу за актом опису, оцінки та передачі майна, що перейшло у власність держави від 16.03.2005р. № 5, передавалось позивачем для подальшого розпорядження ним відповідачем (реалізації), та не доводить перебування його у відповідача на умовах відповідального зберігання.

Відповідно до встановленої судами природи правовідносин сторін з приводу передачі спірного майна не підлягають застосуванню положення статей 936, 949, 953 Цивільного кодексу України, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

Водночас за статтями 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України підставою для звернення до суду є необхідність захисту порушених прав чи охоронюваних законом інтересів.

За пунктом 18 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, та розпорядження ним, у випадку скасування рішення про перехід майна у власність держави орган, у розпорядження якого надійшло вказане майно, повертає його власникові.

Апеляційним господарським судом встановлено факт скасування рішення органу податкової служби про перехід спірного майна у державну власність та наявність власника цього майна.

Отже, судова колегія погоджується також з висновком апеляційної інстанції, що після скасування рішення Начальника ДПІ у м. Свердловську № 1 від 01.03.2005р. про реалізацію вугледобувального комбайну 1К101 (б/в), що перейшов у власність держави, у позивача відсутні майнові права чи інтереси щодо спірного майна.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України  всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували  правовідносини, що виникли та існували між сторонами; висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника про невірне застосування судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам статті 22 Цивільного кодексу; доводи стосовно неповноти дослідження обставин справи фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами апеляційної  та першої інстанції та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України; підстав для скасування судових рішень колегія  суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1115, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Свердловську залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 11.06.07р. у справі № 2/34 господарського суду Луганської області та рішення господарського суду Луганської області від 03.05.07р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                             Н. Волковицька

Л. Рогач