ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2007 року                                                                                   Справа № 4/128

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. (доповідач)

суддів:               Білецької Л.М., Пруднікова В.В. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 21.08.2007р. № 580)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Пуговкіна А.В., начальник юридичної служби ЗАТ “Енерговугілля”, дов. № 6 від 30.08.2007р.;

відповідача –Стеценко О.О., юрисконсульт 1 категорії ВАТ “Кіровоградобленерго”, дов. № 167/07 від 23.01.2007р.;

третьої особи –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго” м.Кіровоград  та закритого акціонерного товариства “Енерговугілля” м.Донецьк

на  рішення  господарського суду Кіровоградської області від 08.06.2007 року

у справі    №  4/128

за позовом   закритого акціонерного товариства “Енерговугілля”, м.Донецьк

до  відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”, м.Кіровоград

третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору –державна холдингова компанія “Олександріявугілля”, Кіровоградська область, м.Олександрія

про  визнання договору дійсним

За згодою представників сторін, присутніх у судовому засіданні, було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 08.06.2007р. (суддя Хильки Ю.І.) по справі № 4/128 за позовом закритого акціонерного товариства “Енерговугілля”, м.Донецьк (далі –ЗАТ “Енерговугілля”) до відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”, м.Кіровоград (далі –ВАТ “Кіровоградобленерго”) за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору –державна холдингова компанія “Олександріявугілля”, Кіровоградська область, м.Олександрія (далі –ДХК “Олександріявугілля”) про визнання договору дійсним в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення господарського суду Кіровоградської області мотивовано ст.ст.179, 275Господарського кодексу України, ст.ст.16, 638 ЦК України, оскільки постачання електроенергії здійснюється відповідно до вимог закону лише на підставі договору, зокрема, типового договору з узгодженням усіх істотних умов; крім цього, ч.2 ст.16 ЦК України не передбачено такий засіб захисту цивільних прав, як визнання договору дійсним.

Не погодившись з цим судовим рішенням до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач по справі –ВАТ “Кіровоградобленерго” м.Кіровоград, посилається на невідповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків, викладених в рішенні, матеріалам, обставинам справи, зокрема:

- суть позовних вимог полягає у визнанні дійсними фактичних правовідносин, які склались між сторонами по справі за період з жовтня 2004 року по березень 2007 року щодо поставки електроенергії  та її оплати;

- господарським судом порушено вимоги ст.ст.208, 218 ЦК України; не надано належної правової оцінки платіжним дорученням ЗАТ “Енерговугілля” на оплату спожитої електроенергії та акту звірки взаєморозрахунків між сторонами, які свідчать про споживання позивачем електроенергії на загальну суму 8 794 337 грн. 42 коп.

Також вищезазначене судове рішення в апеляційному порядку було оскаржене позивачем по справі –ЗАТ “Енерговугілля” м.Донецьк , який посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, матеріалам, обставинам справи, зокрема:

- господарським судом не взято до уваги, що питання визнання договору укладеним вирішено обома сторонами, оскільки з жовтня 2004 року по березень 2007 року позивачем було зараховано на рахунок відповідача кошти в сумі 8 529 337 грн. 42 коп., в платіжних дорученнях підставою оплати було зазначено “за електроенергію з ПДВ” та оплату було здійснено за показниками лічильників електроенергії;

- господарським судом не дано оцінки тому, що у відповідності до п.5.1 Правил користування електроенергією, затверджених постановою НКРЕ від 17.10.2005р. № 910 використання електроенергії можливе лише за договором;

- отже, господарським судом порушено ст.ст.208, 218 ЦК України.

Третя особа по справі на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору –ДХК “Олександріявугілля” правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст..22 ГПК України не скористалась, як не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченому ст..96 ГПК України; про час та місце судового засідання третю особу було належним чином повідомлено, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви (а.с.4, т.1), позивач обґрунтовував свої вимоги в якості норм матеріального права ст..ст..208, 218 ЦК України, ст..24 Закону України “Про електроенергетику”. При цьому позивач посилався на обставини, які фактично підтверджують певні правовідносини між сторонами щодо поставки електричної енергії з жовтня 2004 року по березень 2007 року –а саме: на факт здійснення оплати за електроенергію та її використання зі сторони позивача, та на факт прийняття оплати та постачання електроенергії відповідачем.

Частинами 6, 7 ст.179 Господарського кодексу України регламентовано, що суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв’язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб’єкти зобов’язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов’язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 3 ст.184 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до частин 1, 2 ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 ст.275 Господарського кодексу України, пунктом 5.1 (абзац 2) Правил користування електроенергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996р. (зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996р. за № 417/1442) в редакції постанови НКРЕ від 22.11.2006р. № 1497, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення)), передбачено, що споживання електроенергії повинно здійснюватись лише за договором між сторонами, споживання електроенергії без договору не допускається.

Відповідно до п.п.1, 4 ст.208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, якими і є сторони по справі, а також інші правочини, щодо яких законом встановлено письмову форму.

Зазначені цивільно-правові норми повністю кореспондуються з ч.4 ст.203 ЦК України, оскільки правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч.2 ст.275 Господарського кодексу України відпуск електроенергії без оформлення договору не допускається.

Отже, наведеними  вище нормами закону, зокрема, як Господарського кодексу України, так і Цивільного кодексу України чітко регламентовано форму правочину –договору на поставку електроенергії між юридичними особами.

Докази, підтверджуючи факт наявності між позивачем та відповідачем по справі договору в розумінні ст..207 ЦК України, відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін в ході розгляду справи як в суді першої інстанції, так і  в апеляційному господарському суді.

До вищенаведених Правил користування електричною енергією в якості додатків постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 було затверджено форми типових договорів на постачання електроенергії.

Як вищевказаними Правилами, так і типовими договорами встановлені істотні умови, необхідні для договорів даного виду, зокрема, розмежування балансової належності електромереж, відповідальність за них сторін; засоби обліку; графік зняття показників та ін.

Згідно з частинами 1, 2 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, тобто і у відповідності до ч.2 ст.218 ЦК України.

Отже, для договору на постачання електроенергії між юридичними особами встановлено згідно з законом письмову просту форму на підставі типових договорів, недійсність такого договору у випадку недотримання простої письмової форми передбачена ч.4 ст.203, ст..208 ЦК України.

Виходячи із вимог ст..218 ЦК України, як заперечення факту право чину, так і його наявність повинна підтверджуватись відповідними доказами згідно зі ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Вчинення будь-якої дії за правочином, який повинен бути укладений, під загрозою його недійсності, згідно з законом в письмовій формі, не достатньо для можливості визнання такого правочину дійсним. Обов’язковими умовами для можливості визнання такого правочину дійсним, закон встановлює наступні: вчинення дії на виконання такого правочину однією із сторін; підтвердження вчинення такої дії іншою стороною шляхом прийняття виконання. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов, суд не може визнати договір дійсним.

З матеріалів справи, наданих платіжних доручень, акту звірки (а.с.10-12, т.2) вбачається факт перерахування позивачем відповідачеві грошових коштів у спірний період за електроенергію, але відсутні будь-які докази здійснення поставок відповідачем позивачеві, такі докази відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін судам обох інстанцій. Лише факт отримання та неповернення грошових коштів відповідачем не може бути підставою для визнання договору (правочину) на постачання електричної енергії дійсним.

Також відсутні будь-які докази відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України про те, що сторонами було в будь-який спосіб узгоджено балансову належність електромереж, відповідальність сторін за їх стан, засоби обліку та інше, тобто усі інші умови, необхідні для договорів даного виду.

Крім цього, обидві сторони, як позивач, так і відповідач оскаржують рішення місцевого господарського суду та наполягають на визнанні договору (правочину) на постачання електроенергії дійсним, що свідчить про відсутність спору між сторонами, при наявності якого повинно бути застосовано ч.2 ст.218 ЦК України та право позивача не є порушеним в розумінні ст..1 ГПК України.

За цих обставин правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, висновок, викладений в резолютивній частині рішення господарського суду, відповідає вимогам закону, матеріалам  та обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 08.06.2007р. по справі № 4/128 –залишити без змін; а апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго” м.Кіровоград  та закритого акціонерного товариства “Енерговугілля” м.Донецьк –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                   О.М Виноградник

Судді                                                                                                               Л.М.Білецька

В.В.Прудніков