ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  35/256

22.08.07

За позовом   Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»

до                   Центрального клінічного госпіталю державної прикордонної служби

про                 стягнення  3 645,56 грн.

Суддя  М.Є. Літвінова

Представники:

Від позивача: Єлагіна С.Л. –предст. за довір. №044/24 -2495 від 24.04.2007р.

Від відповідача:  Васильєв О.С. –предст. за довр. №41/61 від 23.01.07р.

В судовому засіданні 22.08.2007р., на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, за згодою представників позивача та відповідача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»до Центрального клінічного госпіталю державної прикордонної служби України про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі –2492,97 грн., 3 % річних –167,91 грн., пені –984,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2007р. порушено провадження у справі № 35/256, розгляд справи призначений на 19.07.2007 року.

В судове засіданні 19.07.2007р. представник позивача з’явився, проте документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №35/256 від 26.06.2007р. суду не надав.

Відповідач в судове засідання 19.07.2007р. не з’явився, своїх представників не направив, про поважність причин нез‘явлення суд не повідомив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі № 35/256 від 26.06.2007р. не виконав, витребуваних документів суду не надав.

Ухвалою господарського суду м. Києва № 35/256 від 19.07.2007р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 14.08.2007р.

В судовому засіданні 14.08.2007р. представником позивача були надані документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі  №35/256 від 26.06.2006р.

Відповідач в судове засідання 14.08.2007р. не з’явився, своїх представників не направив, про поважність причин нез‘явлення суд не повідомив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі № 35/256 від 26.06.2007р. не виконав, витребуваних документів суду не надав.

Ухвалою господарського суду м. Києва № 35/256 від 14.08.2007р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 22.08.2007р.

До початку судового засідання, через канцелярію суду від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 26.06.2007р. про порушення провадження у справі №35/256.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні останнього, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти заперечень відповідача, та наполягав на задоволенні позовних вимог.

В судовому засідання була оголошена перерва для дослідження наданих доказів.

Після перерви, суд за згодою представників сторін оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,  Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 1993 року  між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація»та Центральним клінічним госпіталем державної прикордонної служби України (надалі відповідач) було укладено Договір оренди №33 (надалі договір).

Відповідно до умов Договору (п.1) орендодавець надає, а орендар приймає в орендне користування (кімнати) в будинку №17-б по вул.. просп. 40 –річчя Жовтня в м. Києві.

Згідно рішення Київської міської ради від 01.03.01 р. №217/1194 було створено комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»(надалі позивач).

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 №777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»за позивачем на праві повного господарського відання закріплені будинки по просп. 40 –річчя Жовтня, 17-б, вул. Оболонській, 34, Гоголівській, 17, Борщагівській, 10, Жилянській, 74, 76 в м. Києві.

Термін дії договору оренди визначено з 01.11.1993 року до 01.11.1994 року  (п. 1.2. Договору).

Надала між сторонами було укладено Додаткові угоди, в яких сторонами було погоджено продовжити термін дії договору до 01.03.2000р.

За твердженням позивача, рішенням Арбітражного суду м. Києва №3/554 від 12.12.2000р. Договір оренди №33 було розірвано, проте відповідач не звільнив вказане приміщення та продовжував користування останнім.

Пунктом 2.2. Договору передбачено обов’язок орендаря вносити орендну плату не пізніше двадцять п’ятого числа поточного місяця.

В зв’язку з тим, що відповідач всупереч рішенню Арбітражного суду м. Києва, продовжував користуватись вказаним приміщенням, позивачем були виставлені рахунки –фактури по кв. №613 б в буд. №17-б по просп. 40 –річчя Жовтня, за період з 01.01.2004р. по 30.04.2004 року на су суму 597,68 грн., та на кв. №115 в буд. №34 по вул.. Оболонській, за період з 01.01.2004р. по 31.05.2004р. на суму 1246,10 грн., всього на загальну суму 1 843,78 грн.

Таким чином,  за твердженням позивача, заборгованість відповідача по орендним платежам згідно Договору оренди №33 становить 1 843,78 грн.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем  здійснено нарахування індексу інфляції, за період червень 2004 року по  квітень 2007року,  в розмірі 649,19 грн., та 3 % річних в розмірі 186,09 грн.

Крім, цього на підставі п. 2.2 Договору оренди №33 передбачено,  що за несвоєчасне внесення орендних платежів, орендар зобов’язується сплатити пеню із розрахунку 1% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Законом України від 22.11.96р. №543/96 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», зокрема ст. 3 встановлено, що платник коштів за прострочення платежу оплачує пеню в розмірі, встановленому угодою сторін, при цьому розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який оплачується пеня.

З огляду на наведене позивачем здійснено нарахування пені за період з 26 травня 2004 року по 07 червня 2007р. в розмірі 1065,26 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача  суму боргу по орендним платежам з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних,  пені в розмірі 3 645,56 грн.

Відповідач проти позову заперечував, у відзиві на позов посилався на наступне.

Між Центральним клінічним госпіталем Державної прикордонної служби та Комунальним підприємством «Спецжитлофонд»угод на оренду житлових приміщень не укладалось.

Договір оренди  житлового приміщення №33 на який посилається позивач був укладений між Виробничим житлово –ремонтним об’єднанням та Держкордоном України,  а правовідносини, що виникли та існували до 12.12.2000р., після чого були припинені Арбітражним судом м. Києва за позовом Державного комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»- рішення Арбітражного суду м. Києва №3/554 від 12.12.2000 року. Після чого всі особи, що займали орендовані приміщення були виселені.

Крім того, відповідач зауважив, що КП «Спецжитлофонд»було створено відповідно до рішень Київської міської ради від 01.03.2001 №217/1194 «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення  «Спецжитлофонд»та від 30.11.2000 №106/1083 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду та інженерних мереж», а майно на праві повного господарського відання було закріплено за ним відповідно до наказу Київської міської Державної Адміністрації №777  від 19.04.2001р., з чого випливає, що КП «Спецжитлофонд»було створено після припинення договірних відносин між Виробничим житлово –ремонтним об’єднанням та Держкомкордоном України.

Крім того, позивачем не було надано доказів, що останній являється правонаступником за вищевказаною угодою.

Як стверджує відповідач, Центральний клінічний госпіталь є юридичною особою і не може самостійно займати житлові приміщення, чи використовувати їх.  Жодних рахунків, на оплату орендної плати позивачем на адресу Центрального клінічного госпіталю не надсилалось, і не підтверджується наданими по справі доказами.

Також, відповідачем було зазначено, що навіть якщо і припусти існування між Центральним клінічним госпіталем ДПСУ та КП «Спецжитлофонд»існування орендних відносин, то у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до тверджень позивача перебіг строку спливу позовної давності почався з дня після настання відповідної  календарної дати тобто 26 травня 2004 року. А позовна заява була подана до Господарського суду м. Києва лише 16 червня 2007року. Отже, слід зазначити, що якщо б такі відносини існували то термін позовної давності для захисту інтересів КП «Спецжитлофонд»сплив.

Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача  не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Спірне приміщення є комунальним майном, і спір щодо нього повинен вирішуватися  відповідно до Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно –правовими актами (ч.1 ст.2, ст.3 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна„ термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Як вбачаться з матеріалів справи, Рішенням Арбітражного суду міста Києва від 12.12.2000р. у справі №3/554, задоволено позов Державного комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»до Центрального військового госпіталю Прикордонних військ України, про розірвання договору оренди та звільнення орендованих приміщень.

Розірвано Договір оренди приміщень №33 від 01.11.93р., що знаходяться в м. Києві за адресою: вул. Проспект 40 –річчя Жовтня, 17 –б, кв. №518 –б, №613 –б, 612 а, б, №506 а, б,  №603 а, №616 а, №616 б, №412 а, №412 б, №413 а, №607 б, №417 б, який укладено між Державним Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація»та Центральним військовим госпіталем Прикордонних  військ України.

Виселено Центральний військовий госпіталь Прикордонних військ України з орендованих приміщень  що знаходяться в м. Києві за адресою: вул. Проспект 40 –річчя Жовтня, 17 –б, кв. №518 –б, №613 –б, 612 а, б, №506 а, б,  №603 а, №616 а, №616 б, №412 а, №412 б, №413 а, №607 б, №417 б, та передано зазначені приміщення Державному комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація».

Таким чином, з наведеного вбачається, що правовідносини з приводу оренди житлових приміщень було припинено достроково 12.12.2000р. та орендаря було виселено з вказаних приміщень.

Отже, посилання позивача на те, що відповідач на даний час користується вказаними житловими приміщеннями, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказані посилання не підтверджені належними доказами.

Надані позивачем акти про звільнення жилого приміщення,  не можуть бути прийняті судом в якості належного доказу, оскільки останні складені в односторонньому порядку, без залучення відповідача та третіх осіб.

Також, слід зауважити, що позивачем не надано належних доказів правонаступництва за Договором оренди №33 від 01.11.1993р.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу по орендній платі в розмірі 1 843,78 грн., індексу інфляції в розмірі 649,19 грн., 3% річних в розмірі 186,09 грн., пені в розмірі 1065,26 є необґрунтованими, документально не підтвердженими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України  покладаються  на   позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 17,  Закону України, ст. 626, 759 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Суддя                                                                                           М.Є. Літвінова

Дата підписання

повного тексту рішення:29.08.2007р.