ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.11.07 р.
Справа № 19/263

Господарський суд Донецької області
у складі головуючого судді Дучал Н.М.

При секретарі Мішиній М.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2- за
довіреністю

Від відповідача: без участі
представника

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1м.
Артемівськ Донецької області

до відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_3м. Артемівськ Донецької області

про стягнення заборгованості з
урахуванням росту інфляції у сумі 33 991, 41 грн., 3% річних у сумі 839, 82
грн., збитків у сумі 5500,00 грн.

Позивач, Приватний підприємець
ОСОБА_1м. Артемівськ Донецької області, звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до відповідача, Приватного підприємця ОСОБА_3м.
Артемівськ Донецької області, про стягнення заборгованості з урахуванням росту
інфляції у сумі 33 991, 41 грн., 3% річних у сумі 839, 82 грн., збитків у сумі
5500,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на договір позики № 8 від 29.05.2003 року, відповідно до
якого позивачем надано відповідачу безпроцентну позику в сумі 27994,00 грн.,
яку відповідач повинен був повернути  у
строк до 29.05.2006 року; на невиконання відповідачем зобов'язань за договором,
в результаті чого утворився борг в сумі 27994,00 грн., а також на понесені
позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань збитки в сумі
5500,00 грн.

Відповідач, Приватний підприємець
ОСОБА_3, у судові засідання жодного разу не з'явився, про причини неявки не
повідомив, відзив на позов не надав, ухвал суду не виконав, витребувані судом
документи не надіслав, тому відповідно ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4
частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Згідно ст.4-2 Господарського
процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється
на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється
на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Вивчивши  матеріали справи,  заслухавши в засіданні пояснення представника
позивача, Господарським судом

В с т а н о в л е н о.

29.05.2003 року між Приватним
підприємцем ОСОБА_1(позикодавцем) та Приватним підприємцем
ОСОБА_3(позичальником) було укладено договір позики № 8, відповідно до п. 1.1
якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику безпроцентну позику, а
позичальник зобов'язався повернути позику у строк, визначений договором.

Відповідно до п. 2.1 договору сума
позики складає 28000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору
термін позики визначається з моменту отримання грошей позичальником та складає
3 роки.

Розділ 5 договору передбачає
порядок повернення позики. Так, відповідно п. 5.1 договору позичальник вправі в
будь-який час, але не пізніше строку, зазначеного в пункті 4.1 договору,
повністю або частково повернути борг. Після закінчення строку, визначеного
пунктом 4.1, позичальник зобов'язався на протязі 3-х днів повернути суму
позики.

Позика повертається шляхом
перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку позичальника на
розрахунковий рахунок позикодавця ( п. 5.2. договору).

29.05.2003 року на виконання
договору позики № 8 від 29.05.2003 року позивачем було перераховано на рахунок
відповідача 27994,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 63 від
29.05.2003 року ( призначення платежу: “безпроцентна зворотня фінансова
допомога згідно договору позики № 8 від 29.05.2003 р. Без ПДВ”) та банківською
Випискою по рахунку НОМЕР_1 за 29.05.2003 р.

Кінцевим терміном користування
відповідачем позикою,  є 29 травня 2006
року, та, як передбачено пунктом 5.1 договору, позичальник зобов'язався на
протязі 3-х днів після закінчення такого строку повернути суму позики.

Проте відповідач взяті на себе за
договором позики зобов'язання у строк, встановлений договором, належним чином
не виконав, у зв'язку з чим на час звернення до суду у відповідача наявний борг
перед позивачем у сумі 27994,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з
вимогами від 05.06.2006 року, від 13.06.2006 року та від 30.08.2007 року про
повернення суми позики в розмірі 27994,00 грн. Проте, прийняті позивачем заходи
не призвели до повернення відповідачем боргу. Доказів виконання зобов'язань за
договором позики № 8 від 29.05.2003 року, відповідачем до матеріалів справи не
представлено.

Оскільки мало місце несвоєчасне
виконання відповідачем зобов'язань, позивачем пред'явлені вимоги про стягнення
з відповідача суми боргу з урахуванням росту інфляції в розмірі 33991,41 грн.
та 3% річних в сумі 839,82 грн.

Крім того, як зазначалось, позивач
просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 5500,00 грн.

Господарський суд вважає вимоги
позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ст. 58 Конституції України
передбачено, що закони та інші нормативно-правові  акти не
мають зворотної дії в часі, крім випадків,  коли
вони  пом'якшують  або скасовують відповідальність особи.

П. 1 ч. 4 прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України  та
Господарського кодексу України, які вступили в силу з 01.01.04р., встановлено,
що вони застосовуються до правовідносин, які виникли після набрання ними
чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та
обов”язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Позов заявлений по взаємовідносинах
сторін, що виникли на підставі договору
№ 8 від 29.05.2003 р.,  коли діяли
положення Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963р., та продовжили свою дію
після набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 р.
Враховуючи, що виконання зобов”язання відповідачем  за умовами договору має бути виконано в 2006
році,  судом при розгляді справи застосовані
норми, чинні на час спірних правовідносин з урахуванням продовження дії
договору після набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 р.

Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось, заборгованість відповідача
перед позивачем виникла внаслідок невиконання умов договору позики № 8 від
29.05.2003 року.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено,
що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за
договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст.
1049 Цивільного кодексу України).

Статтею 1050 Цивільного кодексу
України встановлені наслідки порушення договору позичальником. Згідно частини 1
даної статті якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За умовами ст. 599 Цивільного
кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним
чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем, Приватним підприємцем ОСОБА_3, не виконані зобов'язання за
договором позики № 8 від 29.05.2003 року.

Так, відповідачем порушений п. 5.1
договору позики, згідно якого Приватний підприємець ОСОБА_3 зобов'язався
повернути суму позики після закінчення строку, визначеного пунктом 4.1, на
протязі 3-х днів, тобто в строк до 01.06.2006 року.

На даний час заборгованість відповідача
за договором становить 27994,00 грн., доказів повернення зазначеної суми
відповідачем до матеріалів справи не представлено.

Неналежне виконання відповідачем
своїх обов'язків за договором позики № 8 від 29.05.2003 року призвела до
прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання.

Стаття 625 Цивільного кодексу
України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наведеного у
позовній заяві розрахунку, сума боргу відповідача з урахуванням росту інфляції
за період травень 2006 року - липень 2007 року складає 33991,41 грн., тобто
сума інфляційних, яку позивач просить стягнути з відповідача, складає 5997,41
грн.

Як зазначалось, строком повернення
суми позики за договором від 29.05.2003 року № 8 для позичальника є 01.06.2006
року, тобто відповідач мав можливість виконати зобов'язання щодо повернення
позики до 01.06.2006р.  Отже, сума
інфляційних має розраховуватися з червня 2006 року.

Враховуючи помилковість
розрахування  інфляційної суми, стягненню
підлягає                інфляційна сума в
розмірі 4 105,27 грн.

Нарахування позивачем 3-х відсотків
річних у сумі 839,82 грн., є обґрунтованим.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача збитків в сумі 5 500,00 грн., суд вважає необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,
має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або
більшому розмірі.

Відповідно ст.623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання
доказується кредитором.

Згідно ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,
повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Застосування відповідальності у
вигляді відшкодування, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням
зобов'язань, збитків, що встановлена вказаною нормою, можливе лише за наявності
складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: противоправна
поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між противоправною поведінкою
та спричиненням збитків; вина.

В підтвердження заявлених вимог
позивач посилається лише на те, що, оскільки відповідачем не було сплачено на
користь позивача суми боргу, у позивача не було можливості виконати свої
договірні зобов'язання перед ПП „Агрофірма „Киянин”, в результаті чого
позивачем сплачено штрафні санкції в сумі 5500,00 грн.

Однак усі ці документи не
підтверджують спричинення збитків позивачу в розумінні ст. 22 Цивільного
кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не наведено доказів
наявності повного складу правопорушення, а саме: наявності збитків;
протиправної поведінки заподіювача збитків; причинного зв'язку між збитками та
протиправною поведінкою заподіювача;
вини.

Тому вимоги позивача про стягнення
5 500,00 грн. збитків є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги всі наведені
обставини в їх сукупності, вимоги позивача підлягають задоволенню в частині
стягнення з відповідача заборгованості  в
сумі 32939,10 грн. (в тому числі 27 994,00 грн. основного боргу, 4 105,28 грн.
інфляційної суми, 839,82 грн.  3%
річних). У задоволенні залишку вимог суд відмовляє.

Судові  витрати, згідно ст. 49 Господарського
процесуального Кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44,
49, 75, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального Кодексу України,
Господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов
Приватного підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємця ОСОБА_3про стягнення на
користь Приватного підприємця ОСОБА_1заборгованості з врахуванням росту
інфляції у сумі 33 991, 41 грн., 3% річних у сумі 839, 82 грн., збитків у сумі
5500,00 грн.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_3на користь Приватного підприємця ОСОБА_127 994,00 грн. основного боргу,
4 105,28 грн.  інфляційної суми,839,82
грн.  3% річних, 329,39 грн.  витрат по сплаті державного мита, 96,37 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
суду законної сили.

За погодженням сторони в судовому
засіданні 14.11.2007 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 15.11.2007 р.

Суддя
Дучал Н.М.

Надруковано
3 екземпляри:

1
- позивачу;

2
- відповідачу;

1
- у справу.