СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

16.10.07
Справа № 28/279А

12 год 50 хв

За позовом: Державної
податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області, м. Пустомити
Львівської області

до відповідача 1: Суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, с. Муроване
Пустомитівського району Львівської області

до відповідача 2: Суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2, м. Львів

про стягнення
в дохід держави коштів, одержаних за правочином, вчиненим з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, на загальну суму 1454335,63 грн.

Суддя  Морозюк
А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул.
Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від прокуратури: Яворський
Я.Т. -прокурор відділу прокуратури Львівської області (посвідчення № 339,
продовжено до 02.11.2007 року)

Від позивача:
Чубак Н.В. -начальник юридичного відділу, Говенко В.Є. -начальник ДПІ у
Пустомитівському районі, Пилип”юк А.М. -головний державний податковий інспектор

Від відповідача 1: ОСОБА_3.
- представник

Від відповідача 2: не
з”явився

Позов заявлено Державною податковою
інспекцією у Пустомитівському районі Львівської області до Суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 та до Суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення в дохід
держави коштів, одержаних за правочином, вчиненим з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, на загальну суму 1454335,63
грн,  позивач у позовній заяві просить
застосувати юридичні наслідки, передбачені ст.208 ГК України, як при наявності
наміру(умислу) у обох сторін, а саме стягнути все одержане ними за укладеним
зобов'язанням в дохід держави.

Листом від 14.09.2007 року №
05-8/51-07 (вх. № 19643 від 17.09.2007 року) прокуратура Львівської області
повідомила про вступ у розгляд справи № 28/279А в інтересах держави в особі
органу державної податкової служби.

Представники позивача у судовому засіданні
позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просять суд застосувати
юридичні наслідки, передбачені ст.208 ГК України, як при наявності
наміру(умислу) у обох сторін, а саме, стягнути все одержане ними за укладеним
зобов'язанням в дохід держави в сумі 1454335,63 грн. В обґрунтування своїх
вимог позивач зазначає, що продавцем ПП ОСОБА_2. було поставлено на користь ПП
ОСОБА_1. пшеницю згідно податкових накладних: № 12-01 від 12.08.2005 року, №
20-01 від 20.08.2005 року, № 5-01 від 05.09.2005 року, № 24-01 від 24.09.2005
року, № 7-1 від 07.12.2005 року, № 26-01 від 26.01.2006 року. Вказані поставки
були оплачені відповідачем 1 в повному обсязі. Згідно довідки Шевченківського
районного відділу Львівського міського управління головного управління МВС
України у Львівській області від 18.04.2007 року документи, що підтверджують
взаєморозрахунки між ПП ОСОБА_2. та ПП ОСОБА_1., у неї викрадені. Згідно
відповіді ДПІ у Личаківському районі м. Львова № 3970/17-1 від 28.02.2007 року,
провести зустрічну перевірку за період з серпня 2005 року по січень 2006 року
по взаємовідносинах ПП ОСОБА_2. та ПП ОСОБА_1. неможливо, оскільки ПП ОСОБА_2.
знятий з обліку платників податків в ДПІ у Личаківському районі м. Львова за №
18115 від 16.11.2004 року, з реєстру платника податків на додану вартість
виключений із 18.10.2004 року. Згідно відібраних пояснень у ОСОБА_2встановлено,
що він у жовтні 2004 року припинив свою підприємницьку діяльність, про що
написав заяву у ДПІ у Личаківському районі м. Львова. Після цього свою печатку
і штамп здав в дозвільну систему Личаківського РВ на знищення. В подальшому
підприємницькою діяльністю не займався. З приватним підприємцем ОСОБА_1.
фінансово-господарських операцій не проводив. Позивач посилається на ст. 174 ГК
України, відповідно до якої підставою виникнення господарського зобов”язання є
господарський договір та інша угода. Між відповідачами господарське
зобов”язання виникло на підставі усної угоди, що підтверджується письмовими
поясненнями ПП ОСОБА_1. Позивач зазначає, що умисел як форма вини є в тому
випадку, якщо особа усвідомлювала неправомірність своєї поведінки, передбачала
її наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання. Позивач зазначає, що
доказом наявності умислу у відповідачів при укладенні усної угоди всупереч
інтересам держави та суспільства є укладення угоди з особою, яка на момент
взаємовідносин не була зареєстрована суб”єктом підприємницької діяльності та
була виключена з реєстру платника податку на додану вартість.

Прокурор позовні вимоги підтримав з
тих-же підстав що і позивач.

Відповідач 1 та його представник в
судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених в письмовому
запереченні проти адміністративного позову від 16.10.2007 року (вх. № 22045 від
16.10.2007 року). Зокрема, відповідач 1 зазначає, що підприємець ОСОБА_1.
жодних порушень чинного (в т.ч. податкового) законодавства  не вчиняла, не знала і не могла знати, що
ОСОБА_2. не здійснює підприємницьку діяльність з жовтня 2004 року. Коли
підприємець ОСОБА_1. укладала відповідні договори з певною особою, яка називала
себе ОСОБА_2., відповідачу 1 були представлені відповідні документи, що
посвідчують особу, свідоцтво про державну реєстрацію, довідку про взяття на
облік платників податків та свідоцтво платника ПДВ. Особою, що видавала себе за
ОСОБА_2. були виписані відповідні податкові накладні, скріплені підписом та
круглою печаткою. Таким чином, відповідач 1 вважала, що згідно наданих
документів вона укладає договори саме з Суб”єктом підприємницької діяльності
-фізичною особою ОСОБА_2, який належним чином зареєстрований та взятий на облік
платників податків та є платником ПДВ. Крім цього, згідно довідки з ЄДР
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 417364, станом на 02.10.2007 року
в Єдиному державному реєстрі відсутні записи про припинення підприємницької
діяльності ОСОБА_2., а відтак, ОСОБА_2., як суб”єкт господарювання мав і має
відповідну дієздатність на укладення господарських договорів та здійснення
господарських операцій аж до виключення його з Єдиного державного реєстру.
Відповідач 1 посилається на те, що чинним законодавством на платників податків
не покладається обов”язок перевіряти правосуб”єктність контрагента, а той факт,
що поставка пшениці відбулась між ОСОБА_1. та особою, яка не була ОСОБА_2. свідчить
про неукладеність угод між ними щодо поставок цієї пшениці. Щодо застосування
фінансово-господарських санкцій, передбачених ст. 208 ГК України, відповідач 1
зазначає, що виконання господарських зобов”язань, укладених між СПД ОСОБА_1. та
СПД ОСОБА_2. відбувалось згідно податкових накладних, виписаних в період з
12.08.2005 року по 26.01.2006 року, позов подано до суду 21.08.2007 року, таким
чином, строки застосування адміністративно-господарських санкцій, визначених
ст. 250 ГК України сплили, що в свою чергу і виключає застосування санкцій,
передбачених ст. 208 ГК України.

Відповідач 2 явку уповноваженого
представника в судове засідання не забезпечив, на адресу суду від відповідача 2
надійшло письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду від
15.10.2007 року (вх. № 21994 від 16.10.2007 року). Зокрема відповідач 2
зазначає, що з жовтня 2004 року не займався підприємницькою діяльністю,
господарських договорів не укладав, жодних господарських операцій не проводив.
16.11.2004 року за власною заявою знятий з обліку платників податків,
04.10.2007 року виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, в підтвердження чого долучено Довідку з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на
10.10.2007 року та свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 із штампом про державну реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця від 04.10.2007 року.

Суд розглядає справу в порядку ст.
71 КАС України на основі наявних доказів.

В судовому засіданні було досліджено
письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, свідоцтво про
державну реєстрацію, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, пояснення, листи, довідки та інші наявні в
матеріалах справи письмові докази).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши та
оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Працівниками
ДПІ у Пустомитівському районі проведено виїзну планову перевірку приватного
підприємця ОСОБА_1. з питань дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.08.2005 року по 31.08.2006 року, за результатами
перевірки складено Акт від 27.04.2007 року № 535/16/170/НОМЕР_2.

В розділі 3.1.5 Акту перевірки
зазначено, що на протязі серпня 2005 року - січня 2006 року ОСОБА_1. закупила у
СПД фізичної особи ОСОБА_2. пшеницю та отримала послуги згідно з такими
податковими накладними: № 12-01 від 12.08.2005 року, № 20-01 від 20.08.2005
року, № 5-01 від 05.09.2005 року, № 24-01 від 24.09.2005 року, № 7-1 від
07.12.2005 року, № 26-01 від 26.01.2006 року. Під час проведення перевірки СПД-ФО
ОСОБА_1. документи щодо фінансово-господарських операцій з СПД-ФО ОСОБА_2. не
було подано через те, що вони згідно із заявою ОСОБА_1. були викрадені, про що
свідчить довідка Шевченківського РВ Львівського МУ УМВС України у Львівській
області від 18.04.2007 року.

Податковою
інспекцією було надіслано запит до ДПІ у Личаківському районі м. Львова про
проведення зустрічної перевірки СПД-ФО ОСОБА_2, ДПІ у Личаківському районі м.
Львова в листі від 28.02.2007 року № 3970/17-1 повідомила, що провести
зустрічну перевірку за вказаний в запиті період з серпня 2005 року по січень
2006 року по взаємовідносинах СПД-ФО ОСОБА_2(і.п.н. НОМЕР_1) з приватним
підприємцем ОСОБА_1(і.п.н. НОМЕР_2) неможливо, так як підприємець ОСОБА_2.
знятий з обліку платника податку в ДПІ у Личаківському районі м. Львова за №
18115 від 16.11.2004 року, виключений з реєстру платників ПДВ 18.10.2004 року.

Як вбачається з довідки про зняття з
обліку платника податків ДПІ у Личаківському районі м. Львова № 18115 від 16.11.2004
року, платник податків ОСОБА_2(і.п.н. НОМЕР_1) у зв”язку з ліквідацією за
рішенням власника знятий з податкового обліку 16.11.2004 року. Квитанцією № 132
від 20.12.2004 року Личаківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області
підтверджується, що 20.12.2004 року ОСОБА_2здав штамп (один) для знищення
внаслідок ліквідації.

Як вбачається з довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на
10.10.2007 року,  04.10.2007 року було
проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2. за її рішенням. Згідно свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, на ньому міститься штамп про
державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи -
підприємця від 04.10.2007 року. Дані документи долучені до письмового
клопотання відповідача 2 від 15.10.2007 року (вх. № 21994 від 16.10.2007 року).

Відповідно до статті 33 Закону
України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної
особи. Норма аналогічного змісту встановлена в ст. 111 ЦК України.

Тому провадження у справі щодо
відповідача 2  - суб”єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст.
157 КАС України.

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно зі статтею 207
Господарського кодексу України, господарське зобов”язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб”єктності), може
на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано
судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо
господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства,  то за наявності  наміру
в  обох сторін  -
у  разі виконання  зобов'язання
обома  сторонами  -  в  доход
держави за рішенням суду стягується все одержане ними за
зобов'язанням,  а  у разі
виконання  зобов'язання  однією
стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін
усе  одержане  нею
повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного  стягується  за
рішенням  суду  в
доход держави.

Пленум Верховного Суду України в п.
6 Постанови № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними" роз'яснив, що при  розгляді справ про визнання угоди недійсною
на підставі ст.49 Цивільного кодексу України (норма відповідного змісту на
даний час закріплена в ст.207,208 Господарського кодексу України) судам слід
мати на увазі,  що  дія
цієї  норми  поширюється
на  угоди,  які укладені з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого
суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди,  спрямовані на використання  всупереч закону колективної, державної або
чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та
юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що
знаходиться у їх власності або користуванні, на
шкоду  правам, свободам і гідності
громадян інтересам суспільства,  на  незаконне відчуження землі або незаконне нею
користування, розпорядження  чи придбання
всупереч встановленим правилам
предметів,  вилучених  з обігу або обмежених у обігу. Задовольняючи
позов у такій справі,  суд  повинен
у  рішенні вказати, у чому
конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета
укладення угоди і хто з її учасників мав умисел
на  досягнення  цієї
мети.

Санкції передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства. Однак санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК
України, не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків однією з
сторін договору, необхідною умовою  є
наявність умислу на укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не
вчинення правочину.

Частиною 1 ст. 208 ГК передбачено
застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції,
згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією
частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що
відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК. Тому такі санкції можуть
застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК.

Відповідно до ст.250 Господарського
кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків,
передбачених законом.

Виконання господарського зобов”язання
між  СПД - фізичною особою ОСОБА_1. та
СПД - фізичною особою ОСОБА_2. відбулося згідно податкових накладних, виписаних
в період з 12.08.2005 року по 26.01.2006 року. Позов подано позивачем до суду
22.08.2007 року. Таким чином, строки застосування адміністративно-господарських
санкцій, визначені ст. 250 Господарського кодексу України сплили, тому в суду
немає підстав для застосування таких санкцій.

Таким чином, відсутні підстави для
застосування стосовно СПД ФО ОСОБА_1. юридичних наслідків, передбачених ст.208
ГК України у вигляді стягнення всього одержаного за зобов'язанням в дохід
держави.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись
ст.ст.17, 48, 69-71, 86, п. 5 ч. 1 ст. 157, 158, 160, 162, 163, 167, п.6
розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних
положень  Кодексу
адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами
та доповненнями), господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Закрити провадження у справі щодо
відповідача 2 - Суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2, м.
Львів.

2.          В задоволенні позовних вимог про
застосування стосовно Суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 юридичних наслідків, передбачених ст.208 ГК України, у вигляді
стягнення всього одержаного за зобов'язанням в дохід держави відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга
не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено,
то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства
України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який
ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
Морозюк А.Я.