ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 червня 2007 р.
№ 2-13/11872-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Комунального підприємства по управлінню житлово-комунальним господарством "Салгір"

на рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.07.2006 року

у справі
№ 2-13/11872-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом
Прокурора Красногвардійського району Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Республіканського комітету Автономної Республіки Крим по екології та природним ресурсам

до
Комунального підприємства по управлінню житлово-комунальним господарством "Салгір"

про
стягнення 9031,08грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з положеннями частини 2 статті 1115 та частини 1, 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі вже встановлених судом фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Заявник просить скасувати рішення господарського суду про стягнення з останнього на користь Республіканського комітету Автономної Республіки Крим по екології та природним ресурсам збитків в сумі 9031,08грн.

Згідно з статтею 107 Господарського процесуального кодексу України сторони у  справі  мають  право  подати  касаційну скаргу,  а прокурор касаційне подання на рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили, та постанову апеляційного суду.

Відповідно до частини 1 статті 105 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційним господарським судом приймається за наслідками розгляду апеляційної скарги (подання), які в силу частини 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України можуть бути подані  на  рішення місцевого господарського суду, що не набрало законної сили.

В разі прийняття апеляційним господарським судом постанови, предметом касаційного оскарження може бути саме постанова.

Комунальне підприємство по управлінню житлово-комунальним господарством "Салгір" звернулось з касаційною скаргою на рішення господарського суду, яке було переглянуто за апеляційною скаргою.

За наслідками розгляду апеляційної скарги 27.02.2007 року Севастопольським апеляційним господарським судом прийнято постанову.

До того ж, незрозумілі вимоги скаржника "перевірити законність застосування Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, спричинених державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів наземного водного фонду №290 від 29.01.2001 року; оспорити кількісну суму збитків –9031,08грн., у зв’язку з тим, що розрахунок суми збитків не було їм надано".

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Порядок обчислення та справляння державного мита встановлено Інструкцією, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року № 15.

Відповідно до пункту 14 вказаної Інструкції при перерахуванні державного мита з рахунку платника, щодо якого вчиняється відповідна дія,  додається останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту "Зараховано в дохід  бюджету  ____ грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Додане до касаційної скарги платіжне доручення від 13.03.2007 року №61 не може вважатись належним доказом сплати державного мита, оскільки не відповідає наведеним вимогам (на зворотному боці платіжного доручення відсутній напис кредитної установи про зарахування в доход бюджету відповідної суми).

Крім того, скаржником до касаційної скарги не додано доказів надсилання (або отримання нарочним) касаційної скарги Прокурору Красногвардійського району Автономної Республіки Крим.

Згідно із частиною 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 110 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга може бути подана протягом одного місяця з дня набрання рішенням місцевого господарського суду  чи постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Касаційна інстанція зауважує на тому, що відповідно до приписів частини 3 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу, а прокурор внести подання в загальному порядку.

Керуючись статтями 86, 107, 111, пунктами 3, 4 частини 1 статті 1113, статтями 1115, 1117  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства по управлінню житлово-комунальним господарством "Салгір"  на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.07.2006 року у справі № 2-13/1187-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий                                                                          О.Муравйов

Судді :                                                                                А. Полянський

Г. Фролова