ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21.09.07
Справа № 15/437.

Суддя
Пономаренко Є.Ю.,  розглянувши
матеріали  за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕВРОСЕТЬ ДС», м. Донецьк

до
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м. Молодогвардійськ

про стягнення 63793 грн. 00 коп.

За участю представників сторін:

від позивача
-Лубинець А.В., представник по довіреності від 02.08.07;

від відповідача -ОСОБА_1.

До початку слухання справи по суті
не заявлено вимогу про фіксування
судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у
зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального
кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору:
позивачем за позовною заявою заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу
у розмірі 39570 грн. у зв'язку з розірванням договору оренди за ініціативою
орендодавця -відповідача у справі та додаткових витрат у сумі 24 223 грн. 00
коп. як витрат на ремонт орендованого приміщення та розміщення реклами.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву,
посилаючись на те, що він не відмовлявся від договору в односторонньому порядку
та на відсутність підстав стягнення додаткових витрат.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1., як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВРОСЕТЬ
ДС», як орендарем, ІНФОРМАЦІЯ_1. укладено договір оренди нежитлового
приміщення  (далі - договір).

Об'єкт оренди за даним договором
-нежитлове приміщення (торговий павільйон), що знаходиться за адресою: м.
Краснодон, АДРЕСА_1, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», площею 42,1 кв.м, передано
відповідачем позивачу за актом приймання-передачі приміщення від 05.02.2007р.

Станом на час вирішення спору у
справі договір оренди не припинений за закінченням строку дії, та не розірвано
достроково.

Об'єкт оренди не повернуто
орендарем орендодавцеві за актом приймання-передачі, як то передбачено п. 2.5.
договору оренди.

Обставинами, за яких позивач
звернувся з даним позовом до суду, він вказує, що орендодавець в
односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язань за договором,
тобто його дії були спрямовані на розірвання договору. Так, при цьому, позивач
вказує, що він в червні поточного року виїхав з приміщення, так як відповідач
продав приміщення іншій особі.

Відповідно до п. 6.2. договору
оренди, на який посилається позивач в обґрунтування вимоги про стягнення
штрафу, у випадку дострокового розірвання договору
оренди за ініціативою орендодавця, орендодавець сплачує орендарю штраф з
розрахунку 20% від вартості місячної орендної плати за кожний місяць що
залишився до закінчення строку договору.

Так, обставиною, за якою можливе
застосування штрафу, передбаченого вказаним пунктом договору, є настання факту
дострокового розірвання договору.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести
певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Факт розірвання договору сторонами
не доведений суду належними засобами доказування.

Підстави припинення договору оренди
передбачені ст. 291 Господарського кодексу України.

Згідно п. 1 зазначеної статті
одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Тому, доводи позивача про
односторонню відмову відповідача від договору не підтверджують настання факту
розірвання договору.

Відповідно до п. 2 Господарського
кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який
його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта
господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Обставини передбачені п. 2 ст. 291
Господарського кодексу України теж не настали у спірній ситуації.

Відповідно до п. 3 ст. 291
Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою
сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково
розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання
договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Положеннями ст. 188 Господарського
кодексу України передбачено наступний порядок зміни та розірвання господарських
договорів:

1. Зміна та розірвання
господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не
передбачено законом або договором.

2. Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це
другій стороні за договором.

3. Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У разі якщо сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона
має право передати спір на вирішення суду.

5. Якщо судовим рішенням договір
змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня
набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Договором оренди, укладеним між
сторонами у справі не передбачено можливості дострокового розірвання договору в
односторонньому порядку.

Законом, а саме ст. 782 Цивільного
кодексу України, передбачено право наймодавця відмовитися від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд.

При цьому згідно ч. 2 зазначеної
статті у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з
моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Сторонами не надано доказів
одержання орендарем повідомлення відповідача про відмову від договору з підстав
не внесення плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Таким чином, доводи позивача про
односторонню відмову відповідача від договору не підтверджують настання факту
розірвання договору.

Не надано також належних доказів
дострокового розірвання договору за згодою сторін в порядку передбаченому пп.
2, 3 ст. 188 Господарського кодексу України та доказів дострокового розірвання
договору оренди згідно рішення суду (господарського суду) за позовом
орендодавця. Лише ініціатива орендодавця щодо звільнення приміщення не є
достатньою підставою застосування штрафу, передбаченого п. 6.2. договору,
оскільки такою підставою може бути факт дострокового розірвання договору, який
не відбувся за вищенаведених підстав -за недодержанням порядку.

Також, слід зазначити, що
відповідно до ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем
предмета договору  найму  оформляється відповідним   документом
(актом),  який  підписується
сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

У даному випадку об'єкт оренди не
повернуто орендарем орендодавцеві за актом приймання-передачі, як то
передбачено п. 2.5. договору оренди та вказаною нормою ЦК України.

За вищенаведеного, відсутній факт
дострокового розірвання договору оренди та відсутні підстави застосування
штрафу передбаченого положеннями п 6.2. договору про стягнення якого просить
позивач.

Що ж до доводів позивача про продаж
відповідачем приміщення -об'єкту оренди, як підстав заявленого позову, то дана
обставина не може бути підставою задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного
кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 770 Цивільного
кодексу України у разі зміни власника речі,
переданої у найм,  до нового
власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Таким чином, навіть у разі продажу
об'єкту оренди відповідачем у справі іншій особі, дану обставину не можна
ототожнювати з дією орендодавця спрямованою на розірвання договору. При цьому,
виходячи зі ст. 770 ЦК України відбувається перехід прав та обов'язків
орендодавця до нового власника. Обставина продажу об'єкту оренди не впливає на
права орендаря щодо користування майном.

У разі якщо новий власник чинить
перешкоди орендарю щодо користування майном, то останній має право захисту
свого права і від власника, у тому числі шляхом звернення до суду з негаторним
позовом.

Також, не підлягає задоволенню і
вимога про стягнення додаткових витрат на ремонт приміщення та на виготовлення
рекламної вивіски з наступних підстав.

Відповідно до пп. 5.1.4 та 5.1.5
договору оренди саме до обов'язків орендаря -позивача у справі відноситься
утримання об'єкту оренди в належному стані та проведення за власний рахунок
поточного ремонту.

Таким чином, проведення поточного
ремонту є прямим обов'язком орендаря та не передбачає компенсації з боку
орендодавця.

Відповідно до п.п. 5.3.1, 5.3.2,
5.3.4 договору оренди зміна стану об'єкта оренди, у т.ч. шляхом проведення
ремонту, перепланування та інших поліпшень може здійснюватися орендарем лише за
письмовим дозволом орендодавця та за узгодженим ним кошторисом.

Такого письмового дозволу на
проведення ремонту, вартість якого пред'явлена орендарем до стягнення за даним
позовом, відповідачем не надавалося, як і не затверджувався кошторис.

Відповідно до п. 5.3.3 договору
оренди орендар має право обозначити своє місцезнаходження в об'єкті оренди
шляхом розміщення відповідних вивісок, табличок при вході. У випадку
необхідності орендар має право розмістити зовнішню рекламу та/або внутрішню
рекламу в об'єкту оренди з письмового дозволу орендодавця.

Здійснення компенсації при цьому з
боку орендодавця не передбачено за будь яких умов.

Надання письмового дозволу
орендодавцем не доведено позивачем.

При цьому, також враховуються
обставини про те, що факт розірвання договору не доведено належними засобами
доказування.

Відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди можуть мати місце при наявності складу
цивільного правопорушення, який включає до себе протиправну поведінку
заподіювача шкоди - відповідача; наявність
негативних наслідків (збитків), причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача та наслідками (збитками); вина відповідача - заподіювача
шкоди.

Враховуючи фактичні обставини
справи, суду не доведено належним чином всіх складових обставин, що можуть бути
підставами стягнення з відповідача заявлених витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим у
задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
позивача у складі: 637 грн. 93 коп. державного мита та 118 грн. -витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою присутніх у
судовому засіданні представників сторін оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись,
ст. ст. 44, 47, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,
суд

В И Р І Ш И
В:

1.          У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 24.09.2007р.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко