ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

15.02.2007р.                                                                                Справа №14/37

за позовом  Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вишняківський", с. Вишняки, Хорольський район, Полтавська область,37860

до  Закритого акціонерного товариства "Хорольський комбікормовий завод", вул. Вишнева, 1, с. Петракіївка, Хорольський район, Полтавська область,37805

про  визнання установчого договору та свідоцтва про власності недійсними

Суддя  Іваницький Олексій Тихонович

Представники:

від позивача:  Кундій М.Г., дов. №11 від 14.02.2007р.

від відповідача:  Горбачов І.А., дов.б/н від 24.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:  Розглядається позовна заява про визнання недійсними Установчого договору Закритого акціонерного товариства «Хорольський комбікормовий завод», с. Петракіївка та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2006р.

Відповідач у відзиві на позов, а його представники в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог, посилаючись на правомірність установчого договору та свідоцтва про право власності.

В судовому засіданні 15.02.2007р. було оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив, що 02.08.1997 року Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вишняківський», с. Вишняки (далі – позивач) та ще вісімнадцять сільськогосподарських підприємств – учасників спільного міжгосподарського підприємства уклали Установчий договір, яким було засноване Закрите акціонерне товариство «Хорольський комбікормовий завод», с. Петракіївка (далі – відповідач).

Відповідно до пункту 1.1 Установчого договору відповідача був заснований на базі колишнього спільного міжгосподарського підприємства.

Пунктом  1.2 Установчого договору прямо передбачено, що майно відповідача сформоване за рахунок усіх основних і оборотних фондів колишнього міжгоспосподарського підприємства.

Згідно з пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке було затверджене Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р., оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею Свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування юридичним особам.

Як стверджує позивач, колишнє міжгосподарське підприємство не мало Свідоцтва про право власності, а також інших правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке було передане відповідачу. Виходячи з цього останній є неправомірним власником майна, яке йому передавалось при заснуванні, оскільки право власності на майно колишнього міжгосподарського підприємства не було оформлене належним чином.

Господарський суд, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з’ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спорів, дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного  законодавства  регулюють  відносини,  які виникли з дня набрання ними чинності.

Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом міністерства юстиції України № 7/5 було прийнято  07 лютого 2002 року, отже, дія його норм не поширюється на відносини власності, які виникли до цієї дати.

Власність юридичних осіб була законодавчо передбачена з набранням чинності 15 квітня 1991р. Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про власність".

На час існування колишнього міжгосподарського підприємства були чинними наступні підзаконні акти, що регулювали питання реєстрації прав на нерухоме майно: Інструкція про  порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року (втратила чинність 13.12.1995р.) та Правила державної реєстрації об’єктів нерухомого майна, знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом  Державного комітету України житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995р. № 56 (втратила чинність 09.06.1998р.), які не зобов’язували юридичних осіб оформлювати свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до діючого на той час законодавства, згідно з частиною  1 статті 13 Закону України "Про господарські товариства" вкладами учасників та засновників товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності.

02 серпня 1997р. дев’ятнадцять колективних сільськогосподарських підприємств – учасників спільного міжгосподарського підприємства уклали Установчий договір, яким було засноване Закрите акціонерне товариство "Хорольський комбікормовий завод", при цьому в пункті 1.2 Установчого договору відповідача, прямо передбачено, що його майно сформоване за рахунок усіх основних і оборотних засобів колишнього міжгосподарського підприємства.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 статті  2 Закону України "Про власність" передбачено, що право власності в Україні охороняється законом та Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Відповідно до п. 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, оформлення  права власності на об’єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування юридичним особам, в тому числі, у разі внесення до статутного фонду об’єктів нерухомого майна їх засновниками. Саме на підставі цього пункту відповідач згідно з чинним законодавством зареєстрував право власності на належне йому нерухоме майно.

Крім того, в Установчому договорі відсутня відмітка про реєстрацію органу державної реєстрації та позивач не подав оригіналу даного Установчого договору для огляду в засіданні.

Подані позивачем доповнення до Установчого договору не підтверджені протоколами зборів акціонерів ЗАТ "Хорольський комбікормовий завод" та розпорядженням Голови Хорольської районної державної адміністрації (вказані документи відсутні в матеріалах справи).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про  безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав щодо визнання недійсним  Установчого договору закритого акціонерного товариства "Хорольський комбікормовий завод" від 02.08.1997р. та визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2006 р.

Згідно  зі статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте всупереч вимогам ст.33 ГПК України позивач не надав суду належних доказів вини відповідача, не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Відповідач у відповідності до статей 32-34,36 ГПК України довів відсутність своєї вини як підставу відповідальності.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи та керуючись ст.ст 32-34,36, 43,44-45, 49, 82-85  ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ                                                                      Іваницький О.Т.