КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2007                                                                                           № 45/520

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Андрієнка  В.В.

суддів:             Студенця  В.І.

Малетича  М.М.

при секретарі:            Суходольській Т.А.

За участю представників:

від позивача 1 - не з’явився,

від позивача  2 – не з’явився;

від відповідача - Качан О.В.,

від прокуратури - Бузницька Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання Прокуратура м. Севастополя

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.07.2007

у справі № 45/520 (Балац С.В.)

за позовом                               Прокурора м. Севастополя в інтересах держави в особі Державного архіву м. Севастополя;

Севастопольської міської державної адміністрації

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю “Трієст”

про                                                  визнання недійсним договору від 14.10.2004

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Севастополя звернувся до господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Державного архіву м. Севастополя та Севастопольської міської державної адміністрації з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Трієст” (далі – ТОВ “Трієст”) про визнання недійсним договору від 14.10.2004.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.03.2006 № 05-6-17/128 на підставі п. 1 ст. 62 ГПК України у прийнятті позовної заяви прокурора м. Севастополя відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2006 № 05-6-17/128 ухвалу господарського суду м. Києва від 06.03.2006 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2006 ухвалу господарського суду м. Києва від 06.03.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2006 скасовано, а матеріали справи направлено до господарського суду м. Києва для вирішення питання щодо прийняття позовної заяви.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.10.2007 порушено провадження у справі № 45/520 за позовом прокурора м. Севастополя в інтересах держави в особі Державного архіву м. Севастополя та Севастопольської міської державної адміністрації до ТОВ “Трієст” про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.11.2006 позов прокурора м. Севастополя залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 ухвалу господарського суду м. Києва від 29.11.2006 скасовано, а справу направлено до господарського суду м. Києва.

Рішенням господарського суду м. Києва від 02.07.2007 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 02.07.2007, прокурор м. Севастополя вніс апеляційне подання, в якому просив його скасувати та прийняти рішення про задоволення позовних вимог прокурора.

В засідання суду, призначене на 11.10.2007 Державний архів м. Севастополя та Севастопольська міська державна адміністрація повноважних представників не направили та не повідомили суд про причини їх неявки.

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

ТОВ „Трієст” проти доводів, наведених в апеляційному поданні заперечувало і просило суд рішення господарського суду м. Києва від 02.07.2007 залишити без зміни, а апеляційне подання – без задоволення.

Прокурор у справі доводи наведені в апеляційному подані підтримав і просив суд його задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Севастопольською міською державною адміністрацією та ТОВ „Трієст” 14.10.2004 укладено договір про дольову участь у будівництві.

Згідно з п. 1.1 договору у відповідності до цього договору ТОВ „Трієст” приймає дольову участь в будівництві будівлі, розташованої за адресою: м. Севастополь, пр-кт Генерала Острякова, будинок 36-а (далі будівля). При цьому, сторони цього договору під „дольовою участю у будівництві будівлі” визначили комплекс обов’язків ТОВ „Трієст” по оплаті грошових коштів, при виконанні яких, ТОВ „Трієст” отримує право вимагати надання у власність ТОВ „Трієст” частини будівлі, вказаної в п. 1.3 цього договору (далі об’єкт інвестування або об’єкт), а також виконання Севастопольською міською державною адміністрацією зобов’язань, передбачених цим договором.

Причиною спору у даній справі стало те, що прокурор вважає, що виходячи із змісту укладеного між сторонами договору про дольову участь у будівництві, зокрема, пунктів 1.2, 1.5, 5.1.3, 6.1, 6.2, 6.3, 7.1, 7.2, він є удаваним і фактично є договором підряду на будівництво будівлі, який підлягає визнанню недійсним, оскільки в порушення ст.ст. 875, 877 ЦК України не містить проектно – кошторисної документації.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини;

Згідно ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов’язків, а правова природа договору визначається його змістом.

Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З урахуванням наведеного та виходячи із змісту укладеного між сторонами договору про дольову участь у будівництві, тобто його умов, колегія суддів дійшла висновку, що оспорений договір за своєю правовою природою не є договором будівельного підряду, тобто не є удаваною угодою.

Оскільки укладений між сторонами договір не є договором будівельного підряду, то до спору про визнання його недійсним не можуть застосовуватись положення норм параграфу 3 глави 61 ЦК України, зокрема, ст.ст. 875, 877 ЦК України.

За наведених обставин колегія судів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 02.07.2007.

Доводи наведені в апеляційному поданні колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони не спростовуються матеріалами справи.

За підставі викладеного та керуючись ст. 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 02.07.2007 у справі № 45/520 залишити без зміни, а апеляційне подання прокуратури м. Севастополя – без задоволення.

2.          Справу № 45/520 повернути господарському суду м. Києва.

3.          Копію постанови надіслати сторонам та прокурору.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко  В.В.

Судді                                                                                          Студенець  В.І.

Малетич  М.М.