ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 11/97-07-2245

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача (за первісним позовом)
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача (за первісним позовом)
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт”

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
03.07.2007 року

у справі
№ 11/97-07-2245 господарського суду Одеської області

за позовом
Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт”

до
Дочірнього підприємства “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА”

про
тлумачення умов договору

та за зустрічним позовом
Дочірнього підприємства “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА”

до
Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт”

про
тлумачення умов договору

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року Державне підприємство “Одеський морський торговельний порт” звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Дочірнього підприємства “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” про тлумачення змісту пункту 3.2 договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, в редакції договору №КД-8471/2 про внесення змін та доповнень до договору від 22.11.2006 року, укладеного між сторонами у справі, стосовно того, який календарний період (місяць, квартал, рік) слід вважати розрахунковим для виставлення позивачем відповідачу рахунків по зобов’язанню з компенсації 100% суми нарахованої бухгалтерської амортизації та в який термін (один раз на місяць, квартал, рік) такі рахунки повинні сплачуватися відповідачем.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що відповідач відмовляється від сплати рахунків по амортизації, оскільки вважає, що договором № КД-8471 від 23.01.2006 року, в редакції договору № КД-8471/2 від 22.11.2006 року, чітко та однозначно встановлений обов’язок відповідача по сплаті у вигляді вигоди позивача сум амортизації, нарахованих за календарний рік, та підстави сплати ним рахунків позивача щомісяця відсутні.

У травні 2007 року Дочірнє підприємство “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” звернулося до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” про тлумачення змісту абзацу 2 та 3 пункту 1.6 договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, –визначення поняття “вигоди установника управління” та поняття “позитивний фінансовий результат” відповідно до яких: вигода установника управління (позивача) –це позитивний фінансовий результат управителя, який формується на підставі отриманих ним доходів та здійснених ним витрат (без нарахування амортизаційних нарахувань на основні засоби) та надати тлумачення пункту 3.2 договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, в редакції договору №КД-8471/2 від 22.11.2006 року, укладеного між сторонами у справі, згідно якого розрахунковим періодом для виставлення Державним підприємством “Одеський морський торговельний порт”  Дочірньому підприємству “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” рахунків по зобов’язанню з перерахуванню вигоди слід вважати календарний рік, рахунки Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” з перерахування Дочірнім підприємством “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” вигоди по договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, в редакції договору №КД-8471/2 від 22.11.2006 року, мають бути виставлені у розмірі фактично отриманої вигоди за календарний рік, рахунки Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” з перерахування вигоди повинні сплачуватися Дочірнім підприємством “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” один раз на рік.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що Державне підприємство “Одеський морський торговельний порт” визначає вигоду, тобто фінансовий результат управителя від управління майна, як різницю між доходами та витратами, у складі яких має бути сума амортизаційних витрат на основні засоби, які на підставі чинного законодавства не входять до складу витрат управителя та мають не враховуватися при розрахунку вигоди установника управління. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що договором управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, в редакції договору №КД-8471/2 від 22.11.2006 року, визначено, що до складу витрат, пов’язаних з господарською діяльністю управителя по управлінню майном, не включаються суми амортизаційних нарахувань на майно, отримане по договору управління.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.05.2007 року (суддя Власова С.Г.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року (судді: Єрмілов Г.А. –головуючий, Воронюк О.Л., Лашин В.В.) по справі № 11/97-07-2245 господарського суду Одеської області, позов Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” до Дочірнього підприємства “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” задоволено частково у частині тлумачення пункту 3.2 договору. В решті позову відмовлено. Зустрічний позов Дочірнього підприємства “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” до Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” задоволено. Надано тлумачення змісту абзацу 2 та 3 пункту 1.6 договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, укладеного між сторонами у справі –поняття “вигода установника управління” та поняття “фінансовий результат” –це позитивний фінансовий результат управителя, який формується на підставі отриманих ним доходів та здійснених ним витрат (без нарахування амортизаційних нарахувань на основні засоби). Надано тлумачення пункту 3.2 договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, в редакції договору № КД-8471/2 про внесення змін і доповнень до договору від 22.11.2006 року, укладеного між сторонами у справі, згідно якого розрахунковим періодом для виставлення Державним підприємством “Одеський морський торговельний порт”  Дочірньому підприємству “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” рахунків по зобов’язанню з перерахуванню вигоди слід вважати календарний рік, рахунки Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” з перерахування Дочірнім підприємством “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” вигоди по договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, у редакції договору №КД-8471/2 від 22.11.2006 року, мають бути виставлені у розмірі фактично отриманої вигоди за календарний рік, рахунки Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” з перерахування вигоди повинні сплачуватися Дочірнім підприємством “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” один раз на календарний рік.

Мотивуючи судові рішення господарські суди зазначають про те, що з огляду на те, що фінансовим результатом може бути як збиток так і прибуток (Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 “Звіт про фінансові результати”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року № 87, сторони в договору в абзаці 1 пункту 1.6 договору управління майном № КД-8471 від 23.01.2006 року, в редакції договору №КД-8471/2 від 22.11.2006 року, узгодили, що метою управління є позитивний фінансовий результат, тобто доходи управителя в результаті його фінансово-господарської діяльності мають перевищувати пов’язані з ними витрати без врахування амортизаційних нарахувань на основні засоби. Щодо того, який календарний період (місяць, квартал, рік) слід вважати розрахунковим для виставлення позивачем відповідачу рахунків по зобов’язанню з компенсації 100% суми нарахованої бухгалтерської амортизації та в який термін (один раз на місяць, квартал, рік) такі рахунки повинні сплачуватися відповідачем суд робить висновок, що сторони мали намір встановити строки сплати вигоди за результатами календарного року, що кореспондується з вимогами статті 13 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Державне підприємство “Одеський морський торговельний порт” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року по справі № 11/97-07-2245 господарського суду Одеської області, в якій просить постанову у справі та рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2007 року по справі № 11/97-07-2245 господарського суду Одеської області скасувати, прийняти нове рішення, яким позов Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову Дочірнього підприємства “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” відмовити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, Господарського процесуального кодексу України, статті 213 Цивільного кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що господарськими судами недостатньо з’ясовано та проаналізовано фактичні обставини та матеріали справи, норми чинного законодавства України, а тому судові рішення не відповідають нормам чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 23.01.2006 року між Державним підприємством “Одеський морський торговельний порт” та Дочірнім підприємством “Чабанка” Товариства з обмеженою відповідальністю “Елва СПА” було укладено договір управління майном №КД-8471, предметом якого є передача Установником (позивачем) управління за договором майна Управителю (відповідачу) комплексу ВВК “Чабанка”, розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с.м.т. “Чорноморське”, вул. Гвардійська, 50.

Відповідно до пункту 1.3 договору вигодонабувачем є Установник.

Метою управління майном є отримання максимальної вигоди Установником управління від користування майном, яке передається в управління, а також досягнення позитивного фінансового результату.

Під вигодою Установника розуміється різниця між доходами, одержаними Управителем від управління майном і витратами Управителя, пов’язаними з цим майном, відображеними в звіті Управителя згідно пункту 2.1.6 договору, з урахуванням норм чинного законодавства України по веденню бухгалтерського та податкового обліку.

Під фінансовим результатом від експлуатації майна розуміється вигода Установника за вирахуванням сум нарахованої Установником бухгалтерської амортизації і податку на землю по зазначеному в договорі майну.

Пунктом 2.1.6 договору передбачено, що Управитель надає Установнику звіт про свою діяльність по управлінню майном за формою та в порядку і в терміни, вказані в додатку №2 до цього договору, який є його невід’ємною частиною. Управитель своєчасно в порядку і на умовах, визначених договором, перераховує суми вигоди Установника, одержані в результаті управління майном (пункт 2.1.13 договору).

22.11.2006 року сторони уклали договір КД-8471/2 про внесення змін та доповнень до договору, що є невід'ємною частиною договору, яким пункт 3.2 договору виклали в новій редакції.

Відповідно до діючої в Одеському порту системи щомісячного нарахування амортизації, починаючи з 01.01.07 року Одеським портом згідно до пунктом 3.2 договору, в редакції договору КД-8471/2 про внесення змін та доповнень до договору від 22.11.2006 року, відповідачу були виставлені рахунки на сплату вигоди Одеського порту, що повністю покриває 100 % суми нарахованої бухгалтерської амортизації за січень та лютий 2007 року.

Проте, відповідач від сплати зазначених рахунків відмовляється, оскільки вважає, що договором встановлений обов'язок відповідача по сплаті у вигляді вигоди Одеського порту сум амортизації, нарахованих за календарний рік, а отже підстави сплати ним рахунків позивача щомісяця відсутні.

Таким чином, у зв'язку з різним тлумаченням сторонами змісту договору, між сторонами виник спір щодо тлумачення умов договору в частині встановлення строків виставлення та сплати відповідачем рахунків позивача щодо вигоди Одеського порту, що повністю покриває 100 % суми нарахованої бухгалтерської амортизації протягом 2007 року.

Відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Згідно статті 1029 Цивільного кодексу України за договором  управління  майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний  строк майно  в  управління,  а  друга  сторона  зобов'язується  за плату здійснювати від свого імені  управління  цим  майном  в  інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Управитель,  якщо  це  визначено  договором про управління майном,  є довірчим  власником  цього  майна,  яким  він  володіє, користується  і  розпоряджається  відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу  права  власності  до  управителя  на  майно,  передане в управління (стаття 1033 Кодексу).

Вигоди  від  майна,  що  передане  в управління,  належать установникові управління (стаття 1034 Кодексу).

Відповідно до пункту 1.3. договору вигодонабувачем за договором є установник управління, тобто позивач.

Враховуючи, що за договором управління Управитель здійснює управління майном власника від свого імені, але в інтересах останнього (вигодонабувача), то фінансовий результат, отриманий від використання майна, належить власнику (вигодонабувачу) майна.

Згідно статті 1042 Цивільного кодексу України Управитель має право на плату,  встановлену  договором,  а також на відшкодування необхідних витрат,  зроблених ним у зв'язку з управлінням майном.

Пункт 1.6 договору містить визначення поняття „вигоди Установника управління", яка розуміється як різниця між доходами, одержаними Управителем від управління майном і витратами Управителя, пов'язаними з цим майном, відображеними в звіті Управителя.

Отже, вигода є результатом його фінансово-господарської діяльності від управління майном.

Згідно статті 4 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів.

Згідно приписам Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 „Основні засоби" Наказ Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, відповідно до якого нарахування амортизації має здійснювати підприємство, на балансі якого знаходяться основні засоби. Одеський Порт (Установник управління) - самостійно нараховує амортизаційні відрахування на основні засоби - передане в управління майно (пункт 2.2.10. договору).

Отже, відповідно до вимог діючого законодавства України сторони договору, визначили, що до складу витрат, пов'язаних з господарчою діяльністю Управителя по управлінню майном, не включаються суми амортизаційних нарахувань на майно, отримане по договору управління.

Фінансовий результат Управителя від управління майном формується на підставі отриманих ним доходів та здійсненних ним витрат (за виключенням амортизаційних нарахувань на основні засоби).

З огляду на те, що фінансовим результатом може бути як збиток так і прибуток (Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 „Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року №87 (із змінами і доповненнями), сторони договору у абзаці першому пункту 1.6. договору управління майном №КД-8471  від 23.01.2006 року узгодили, що метою управління є позитивний фінансовий результат, тобто доходи Управителя у результаті його фінансово-господарської діяльності мають перевищувати пов'язані з ними витрати без врахування амортизаційних нарахувань на основні засоби.

Стосовно того, який календарний період (місяць, квартал, рік) слід вважати розрахунковим для виставлення позивачем відповідачу рахунків по зобов'язанню з компенсації 100% суми нарахованої бухгалтерської амортизації та в який термін (один раз на місяць, квартал, рік) такі рахунки повинні сплачуватись відповідачем, господарські суди виходили з того, що пунктом 3.5. договору, вигода, що належить Установнику управління протягом 10 банківських днів з моменту підписання акта перераховується Управителем на розрахунковий рахунок Установника майна за винятком винагороди. Однак, сторони договору не визначили строки та порядок підписання акта, який є підставою для перерахування Управителем вигоди Установнику управління.

Крім того, договором встановлено, що розрахунковим періодом для визначення суми податку на землю та бухгалтерської амортизації є календарний рік. Разом з тим, відносно компенсації земельного податку сторони встановили щомісячне перерахування сум компенсації, але сторони не передбачили спеціальних строків перерахування компенсації бухгалтерської амортизації з чого вбачається, що вони мали намір встановити строки сплати вигоди за результатами календарного року.

Враховуючи викладене, господарські суди дійшли вірного висновку, що перерахування вигоди, отриманої від здійснення управлінської діяльності Управителя, має бути здійснено Управителем у розмірі фактично отриманої вигоди від використання майна Установника шляхом оплати рахунку Установника, виставленого за календарний рік.

Твердження заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення та постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2007 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року у справі № 11/97-07-2245 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова