ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.09.07

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Луцьке ремонтно-транспортне підприємство»(далі ВАТ «Луцьке РТП»)від 08.06.2007р. № 268

на рішення           Господарського суду Волинської області від 01.06.2007р.

у справі           № 8/39-38

за позовом           Приватного підприємства (далі ПП) «Айслаг», м. Луцьк

до відповідача          ВАТ “Луцьке РТП”, м. Луцьк

про           стягнення 59253,70 грн.

за участю представників:

від позивача –Процик В.І. –начальник юридичного відділу;

від відповідача –Приступа С.В. –генеральний директор, Юнчик О.М. –представник.

У судовому засіданні 19.09.2007р. було оголошено перерву до 26.09.2007р. до 12 год. 15 хв.

Представникам сторін права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 01.06.2007р., суддя Кравчук А.М., позов задоволено частково, стягнуто з ВАТ «Луцьке РТП»на користь ПП «Айслаг»55658 грн. 78 коп. річних; провадження у справі на суму 3 594 грн. 92 коп. припинено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ст.ст. 536, 625, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), а також зокрема тим, що відстрочка виконання рішення Господарського суду Волинської області від 20.03.2006р. у справі №7/37-38 про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування товарним кредитом, пені та процентів річних, не є підставою для відмови у позові про стягнення річних, нарахованих на суму товарного кредиту, оскільки згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, проценти річних зобов'язаний сплатити за весь час прострочення, а згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВАТ “Луцьке РТП”, відповідач у справі, подало апеляційну скаргу та додаткові пояснення, в яких просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2007р. у справі № 8/39-38 за позовом ПП “Айслаг” до ВАТ “Луцьке РТП” та прийняти нове рішення, яким у позові ПП «Айслаг»відмовити.

ПП «Айслаг», позивач у справі, подало відзив на апеляційну скаргу, просить залишити рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2007р. у даній справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення суду першої  інстанції.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги та заперечуючи вимоги апеляційної скарги, посилається зокрема на те, що:

-          зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином; на час розгляду справи в місцевому господарському суді зобов'язання відповідача по оплаті відсотків за користування товарним кредитом не виконані, а тому у позивача є всі правові підстави для нарахування річних;

-          прийняття ухвали про відстрочку виконання рішення суду не позбавляє позивача права щодо нарахування річних.

Скаржник, заперечуючи вимоги позову та обґрунтовуючи свої вимоги, посилається зокрема на те, що:

-          суму товарного кредиту, на яку нараховано 30 процентів річних, вважає не основним боргом, а штрафними санкціями, а тому підстави для нарахування річних відсутні;

-          крім того, дія договору № 03/10-05 від 03.10.2005р. закінчилась 31.12.2005р. (п.7.1 договору), а тому посилання позивача на нього є безпідставним:

-          підставою для відмови у позові відповідач також вважає прийняття ухвали Господарським судом Волинської області від 04.12.2006р. у справі №7/37-38 (залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р.), якою відстрочено виконання рішення Господарського суду Волинської області від 20.03.2006р. у справі № 7/37-38 до 01.09.2007р.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, суд встановив наступне.

ПП “Айслаг” звернулося до господарського суду з позовом до ВАТ “Луцьке РТП” про стягнення з ВАТ “Луцьке РТП” ( з урахуванням уточнення позовних вимог) 55 658,78 грн. річних, що нараховані на суму товарного кредиту згідно з договором № 03/10-05 від 03.10.2005р.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 3 жовтня 2005 року між ПП “Айслаг” та ВАТ “Луцьке РТП” був укладений договір № 03/10-05 (далі договір а.с. 8 ).

Відповідно до р. 1, пп. 2.2, 5.1, 7.1, 8.2, 12.5 договору позивач зобов'язувався  поставити відповідачу мінеральне добриво комплексне в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, на загальну суму 187 000 грн., а відповідач - здійснити оплату 100 % вартості отриманого товару до 24.10.2005 року. У випадку неоплати відповідачем відвантаженої партії товару в даний строк, позивач рахує неоплачений товар поставленим на умовах товарного кредиту терміном на 30 днів, починаючи з дня відвантаження товару з нарахуванням відповідачу 1% за кожен день використання товарного кредиту. Сума товарного кредиту і відсотків за його використання погашається на 31 день від дати відвантаження, вказаної в накладній. Якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості. У випадку прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач зобов'язаний сплатити 30% річних від простроченої суми. Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2005р. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про свій намір розірвати або змінити договір за один місяць до закінчення його строку дії, даний договір вважається пролонгованим на строк - один рік. Заяви про розірвання договору у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції  в тому, що немає підстав вважати договір припиненим, розірваним чи зміненим.

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу товар на суму 187 000 грн. 00 коп., що підтверджується накладними на відвантаження товару № 777 від 03.10.2005 року, № 785 від 05.10.2005 року та довіреністю серії ЯЛГ № 734676 від 03.10.2005 року (а.с.а.с. 9-11).

Відповідач свої зобов'язання за договором у визначений строк не виконав, оплату повністю провів лише 27.01.2006р., що підтверджується платіжними дорученнями від 31.10.2005р., 14.11.2005р., 25.11.2005р., 30.11.2005р., 27.01.2006р. (а.с.а.с. 17-21).

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, підстави виникнення зобов’язань (цивільних прав та обов’язків) встановлені ст.11 ЦК України, зокрема з договорів (що і є у даному випадку), тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами цього договору.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 ГК України  суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Нараховані позивачем 150 820 грн. 00 коп. відсотків за використання товарного кредиту, а також 2 138 грн. 41 коп. пені, 3 376 грн. 44 коп. річних (30%), що нараховані на суму основного боргу, постановлено стягнути з відповідача на користь позивача рішенням Господарського суду Волинської області від 20.03.2006р. у справі №7/37-38, що залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2006р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2006р.

Дане рішення на день розгляду справи судом першої інстанції не виконано.

Згідно ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Наявність заборгованості в сумі 150 820 грн. 00 коп. по сплаті відсотків за використання товарного кредиту та встановлення розміру річних - 30% встановлено вищезазначеним рішенням Господарського суду Волинської області.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник , який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у випадку прострочення виконання грошового   зобов'язання   відповідач   зобов'язаний   сплатити   30%   річних   від простроченої суми. Договір № 03/10-05 від 03.10.2005 року не був предметом судового розгляду, визнаний недійсним чи зміненим, зокрема в частині п. 8.2 недійсним не визнавався.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції  відповідач зобов'язання щодо оплати відсотків за користування товарним кредитом не виконав, пред’явлену йому вимогу від 16.01.2006р. №01-03/50 залишив без задоволення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання незалежно від того, виникла така неможливість з його вини чи випадково. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом в тому, що проценти річних не є неустойкою, вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами. Проценти за користування чужими грошовими коштами згідно ст. 536 ЦК України за правовою природою є боргом, а не відповідальністю, що виражається, зокрема, у відсутності зв'язку між можливістю їх стягнення та наявністю підстав юридичної відповідальності, а також в неприпустимості їх зменшення за вимогою боржника. Проценти за ст. 536 ЦК України застосовуються у розумінні боргу. За несплату цього проценту кредитор вправі стягнути з боржника неустойку як за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України проценти як санкція нараховуються на всю прострочену суму боргу, тобто й включаючи суму, що склалася як проценти за користування грошима.

За таких обставин, наведене, матеріали справи не дають підстав для достовірного висновку про те, що відстрочка виконання рішення Господарського суду Волинської області від 20.03.2006р. у справі №7/37-38 про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування товарним кредитом, пені та процентів річних є підставою для відмови у позові про стягнення річних, нарахованих на суму товарного кредиту, оскільки згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, проценти річних зобов'язаний сплатити за весь час прострочення, а згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, нараховані позивачем згідно уточненого розрахунку 55 658 грн. 78 коп. річних за період з 30.01.2006р. по 23.04.2007р. підлягають до стягнення з відповідача.

З огляду на викладене, матеріали справи та відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526, 625, 629 ЦК України, ст.193 ГК України місцевий господарський суд правомірно задоволив позовні вимоги за позовом щодо стягнення 55658 грн. 78 коп.

Відповідно до ст.43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували неправомірність і безпідставність заявленого позову.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 35, 43, 99, 101, 103, 105  Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Залишити рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2007 року у справі № 8/39-38 без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “Луцьке РТП” - без задоволення.

2.          Судові витрати покласти на скаржника.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.                                                                                            Справа  № 8/39-38