ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 11/383-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А. за участю представників сторін:

відпозивача: Горбунової К.О.- ст. держ. подат. інсп., пост. дов. № 4/9/10-026 від 09.01.2007р.

від  відповідача: Подреза О.О.- нач. юр. відділу, дов. б/н від 02.10.2007р., Запорожця Д.Ю.- уповн. предст., дов. № 04/2988 від 28.05.2007р.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної податкової інспекції у м.Херсоні, м. Херсон

до Відкритого акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль",м. Херсон

про  стягнення 841265грн. 56коп.

Провадження у справі відкрито за позовом про стягнення 841265,56грн. як частини прибутку, отриманої відповідачем в результаті фінансово-господарської діяльності у І кв. 2004р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004-й рік”, яка зобов’язує певних суб’єктів, в тому числі акціонерні компанії, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), сплачувати за результатами фінансово-господарської діяльності 2003р. та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004р. до загального фонду Державного бюджету України частину чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах.

Розпорядженням голови господарського суду Херсонської області № 269 від 01.10.2007р. справу передано до провадження судді Чернявському В.В., відповідно, справа приймається до провадження суддею Чернявським В.В.

Позивач стверджує, що строк на звернення до суду з цим позовом, слід відрахувати з дати отримання ним 13.08.2007р. ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.07.2007р. у справі № 11/352-О-А-05. У цій справі за результатами розгляду касаційної скарги  ДПІ у м. Херсоні на ухвалу суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін постанову суду першої інстанції про задоволення позову ВАТ “Херсонська теплоелектроцентраль” до ДПІ у м. Херсоні, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що визначення спірного платежу до бюджету контролюючим органом платникові податків податковим повідомленням безпідставне, однак, ВАТ “Херсонська теплоелектроцентраль” мало обов’язок сплатити до загального фонду  Державного бюджету України частину чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у його статутному фонді за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004р., тобто за І кв. 2004р.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення проти позовних вимог, які полягають у наступному.

Відлік строку на звернення до суду слід відраховувати від дня складання акта перевірки ДПІ у м. Херсоні - 15.06.2005р. Позивач звернувся до суду з позовом 13.09.2007р., за межами річного строку на звернення до суду, передбаченого ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, що має бути підставою для відмови у позові. Відповідач вважає, що обставини, у зв’язку з якими позивачем порушено строк подання адміністративного позову, не є поважними, оскільки об’єктивно не є нездоланними, не пов’язані з дійсно істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Поряд з цим відповідач вважає, що позов не може розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Відповідач стверджує, що орган виконавчої влади у спірних відносинах не знаходиться “про здійсненні управлінських функцій” та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб’єкта владних повноважень. Наведену тезу позивач закінчує твердженням про відсутність у ДПІ в м. Херсоні повноважень належного позивача щодо стягнення спірної суми.

Відповідач вказує, що ст.72 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004-й рік” визначає відмінні від встановленого п.1.9 ст.1 та п.п.7.8.2, 7.8.3 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” коло платників та розмір дивідендів, що є обов’язковими платежами до бюджету, не може бути законною підставою для покладення на визначених ними суб’єктів обов’язку щодо сплати відповідних платежів.

С у д    в с т а н о в и в:

За актом № 1195/23-1/00131771 від 15.06.2005р. “Про результати перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства відкритим акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль” (код за ) за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р.” Державна податкова інспекція у м. Херсоні встановила, що за даними бухгалтерської звітності підприємства “Херсонська теплоелектроцентраль” його чистий прибуток за фінансовими результатами у І кв. 2004р. склав 5609тис.грн. (з урахуванням округлення).

За даними бухгалтерського обліку підприємства загальний результат від здійснення фінансово '-господарської діяльності склав 5608437,08 грн., у тому числі:.

- рахунок 791 "Результат від основної діяльності" складає прибуток у сумі 5650156,42 грн.

- рахунок 792 "Результат від фінансових операцій" складає збиток у сумі 56021,59 грн.

-  рахунок 793 "Результат від іншої звичайної діяльності" складає прибуток у сумі 14302,25 грн.

До 02.08.2004р. діяльність товариства здійснювалась на підставі Статуту, затвердженого Міністерством палива та енергетики України 12.06.2002р. та зареєстрованого Виконкомом Херсонської міської ради 20.06.2002р. за номером 6940. Згідно даного Статуту засновником Товариства є держава у особі Міністерства палива  та енергетики України. Акціонером Товариства є держава у особі органу приватизації ... Власником акцій є держава в особі Фонду державного майна України.

Посилаючись на наведене та застосовуючи ст.72 Закону України “Про державний бюджет України на 2004р. рік” орган державної податкової служби дійшов висновку, що ВАТ “Херсонська ТЕЦ” зобов’язане здійснювати відрахування частини прибутку до бюджету за результатами фінансово-господарської діяльності першого кварталу 2004р. у розмірі 15% чистого прибутку, а саме, в розмірі 841265,56грн. = 5608437,08 х 15%.

Позов ДПІ у м. Херсоні про стягнення з ВАТ “Херсонська ТЕЦ” до Державного бюджету України 841265,56грн. задоволенню не підлягає з таких підстав.

Господарським судом Херсонської області постановою від 29.11.2005р. у справі № 11/352-О-А-05, яка набрала законної сили, задоволено позов ВАТ “Херсонська ТЕЦ” до ДПІ у м. Херсоні про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 21.06.2005р., яким орган державної податкової служби визначив товариству 841265,56грн. в якості податкового зобов'язання як частину прибутку (дивіденди), що підлягає сплаті до бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При розгляді справи № 11/352-О-А-05 суд встановив, що протягом І кв. 2004р., всього 2004-го року позивач мав статус корпоратизованого державного підприємства у формі Відкритого акціонерного товариства з власністю держави на 100% акцій. Статус підприємства підтверджується змістом його статуту, корпоратизація підприємства здійснена за Наказом Міністерства палива та енергетики “Про створення Відкритого акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” № 320 від 29.05 2002р.” шляхом перетворення ДП “Херсонська теплоелектроцентраль” у  ВАТ “Херсонська теплоелектроцентраль” в порядку, передбаченому Указом Президента України № 210 від 15.06.1993р.  “Про корпоратизацію підприємств”. За зареєстрованим  20.06.2002р. Херсонським міськвиконкомом статутом ВАТ "Херсонська ТЕЦ" станом  з цієї дати  товариство вже є корпоратизованим підприємством, здійснення, закінчення корпоратизації з перетворенням ДП "Херсонська ТЕЦ" у ВАТ "Херсонська ТЕЦ" засвідчено текстом вказаного статуту, чинного й протягом І кварталу 2004р.

Вказаний статус ВАТ “Херсонська ТЕЦ” у 2004р., встановлений судовим рішенням у справі № 11/352-О-А-05, не доказується при розгляді справи № 11/383-АП-07 з огляду на наведені правила ч.1ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.14 Закону України “Про систему оподаткування” до переліку загальнодержавних податків та зборів не увійшов такий платіж як частина прибутку (дивіденди), що сплачуються до бюджету державними вже корпоратизованими підприємствами; за цією статтею прирівняним до податку на прибуток є зобов’язання зі сплати до бюджету дивідендів лише державних некорпоратизованих казенних підприємств, зобов’язання щодо сплати до бюджету дивідендів інших суб’єктів (позивач є іншим у такому значенні суб'єктом) до переліку податків та зборів за Законом України  “Про систему оподаткування” не увійшло.

Згідно зі ст. 57, 82, ст.87 Господарського кодексу України статут суб’єкта господарювання-акціонерного товариства крім інших даних повинен містити норми про порядок розподілу прибутків і збитків товариства. Прибуток господарського товариства утворюється з надходжень від його господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці; з економічного прибутку товариства сплачуються передбачені законом податки та інші обов’язкові платежі, а також відсотки по кредитах банків і по облігаціях. Прибуток, одержаний після зазначених розрахунків, залишається у розпорядженні товариства, яке визначає напрями його використання, відповідно, до установчих документів товариства. Ці положення кодифікованого законодавства продубльовано також і статтею 37 Закону України “Про господарські товариства”, за якою у статуті акціонерного товариства серед інших відомостей мають  міститися норми про строк та порядок виплати частки прибутку (дивідендів) один раз на рік за підсумками календарного року. Статтею 9 Закону України “Про цінні папери та фондову біржу” також визначено, що дивіденди по акціях виплачуються один раз на рік за підсумками календарного року в порядку, передбаченому статутом товариства, за рахунок прибутку, що залишається у його розпорядженні після сплати встановлених законодавством податків, інших платежів у бюджет та процентів за банківський кредит.

З огляду на наведені норми нарахування й виплата дивідендів  рівнозначним акціонерам за результатами не одних і тих же, а різних періодів (комусь за результатами кожного календарного кварталу, а комусь за результатами календарного року), цим нормам суперечить.

Згідно зі ст.13 Конституції України усі суб’єкти права власності рівні перед законом. Цій нормі суперечить правова позиція органу державної податкової служби, яка полягає в тому, що такий особливий власник акцій (акціонер) як держава має привілеї отримувати нарахування дивідендів і дивіденди за результатами господарської діяльності акціонерного товариства у кожному календарному  кварталі, решта ж акціонерів акціонерних товариств мають отримувати нарахування дивідендів і самі дивіденди лише за результатами діяльності товариства вцілому за календарний рік.

З врахуванням викладеного суд приймає до уваги положення ст.72 Закону України “Про державний бюджет України” та Постанови Кабінету Міністрів України № 405 від 30.03.2004р., якою затверджено “Порядок та норматив відрахування в загальний фонд Державного бюджету України частини прибутку (доходу) господарськими організаціями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2003р. та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004р.” щодо визначення корпоратизованим акціонерним товариствам нормативу відрахування дивідендів, однак періодичність  платежу, об’єкт для відрахування, стосовно спору, що розглядається, має визначатися саме для цих суб’єктів (не казенне, і не державне не корпоратизоване підприємство) на підставі вказаних ст.57, 82, 87 Господарського кодексу України, ст.37 Закону України “Про господарські товариства”, ст.9 Закону України “Про цінні папери та фондову біржу” - тобто за результатами фінансово-господарської діяльності ВАТ “Херсонська ТЕЦ” за календарний 2004-й, а не окремо за результатами такої діяльності у І кв.2004р.

Посилання сторін на судові рішення Вищого адміністративного суду, в яких наводиться тлумачення одного й того ж законодавства, використовуване кожною з сторін на свою користь (позивач посилається на ухвалу від 18.07.2007р. у справі № 11/352-О-А-05, відповідач посилається на ухвали від 26.10.2006р. у справі № 2/18 та від 04.10.2006р. у справі № 14/174) судом при розгляді справи до уваги не приймаються, оскільки застосування законодавства у вказаних справах не має ні прецедентного, ні преюдиційного значення для розгляду справи № 11/383-АП-07.

Поряд з відсутністю підстав для задоволення позову по суті суд враховує за підставу для відмови у позові за ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення позивачем строку на звернення до адміністративного суду з позовом.

За названою ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у позові за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства (КАС) України.

З огляду на цей зміст ст.100 КАС України дослідження причини пропуску строку звернення до суду відноситься до предмету дослідження у справі.

Позивач заявив до стягнення дивіденди за результатами фінансової діяльності відповідача у І кв. 2004р. Право на позов за процесуальним змістом у позивача виникло після закінчення І кв. 2004р.

До набрання законної сили Кодексом адміністративного судочинства України - до 01.09.2005р. до позовів цієї категорії застосовувався загальний 3-річний строк позовної давності, до 01.09.2005р. він не закінчився, тому трансформувався у річний строк, передбачений ст.99 КАС України. Цей строк закінчився 01.09.2006р., з 02.09.2006р. позивач є таким, що пропустив строк на звернення до суду, звернувся до суду з позовом 13.09.2007р., через 1 рік та 12 днів після сплину цього строку.

Звернення до суду саме в цей час позивач мотивує:

а) намаганнями визначати й стягувати спірну суму як податкове зобов'язання, визначене у податковому повідомленні-рішенні за правилами, викладеними у Законі України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами";

б) розумінням сутності правовідносин та способу захисту прав інтересів саме шляхом заявлення позову, яке прийшло з отриманням 14.08.2007р. ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.07.2007р. у справі № 11/352-О-А-05.

Ці обставини не є за природою тими обставинами, які могли б вважатися за поважну причину для поновлення пропущеного строку на звернення з позовом до суду.

Викладені причини пропуску строку на звернення до суду є помилковою, неналежною оцінкою позивачем сутності правовідносин протягом тривалого часу, поважними визнаними бути не можуть.

Розгляд і вирішення справи в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України не свідчить про автоматичне визнання при цьому судом причини пропущення строку звернення до суду поважною, напроти, причини пропуску строку з наведених міркувань визнані судом не поважними, що стало однією з підстав для відмови у позові.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У позові відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня  складення постанови у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо такої заяви не буде подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження буде подано, але апеляційної скарги у визначений строк подано не буде, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                  В.В. Чернявський

Повний текс постанови

складено 22.10.2007р.