донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.11.2007 р.                                                                         справа №3/249

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Кінько В.М.-за довір.,

від відповідача:
Фурсова О.О.-за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь Донецька область

на рішення господарського суду

Донецької області

від
08.10.2007 року

по справі
№3/249

за позовом
Приватного підприємства "Т.Р.К.-Сервіс" м.Маріуполь Донецька область

до
Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь Донецька область

про
стягнення заборгованості в сумі 396786грн.00коп.

Відкрите акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь Донецька область подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 08.10.2007р. по справі №3/249.

Цим рішенням господарський суд Донецької області (суддя Гассій О.В.) позовну заяву приватного підприємства "Т.Р.К.-Сервіс" м.Маріуполь до відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 396786грн.00коп. задовольнив. Стягнув з відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь на користь приватного підприємства "Т.Р.К.-Сервіс" м.Маріуполь заборгованість в сумі 396786грн.00коп. Стягнув з відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь на користь приватного підприємства "Т.Р.К.-Сервіс" м.Маріуполь витрати по сплаті державного мита у розмірі 3967,86грн. Стягнув з відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь на користь приватного підприємства "Т.Р.К.-Сервіс" м.Маріуполь  витрати за інформаційно- технічне обслуговування судового процесу у розмірі 118,00грн.

Відповідач наполягає на скасуванні рішення в зв"язку з тим, що воно суперечить вимогам закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, апеляційний суд встановив:

Приватне підприємство "Т.Р.К.-Сервіс" м.Маріуполь звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі  396786 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на прямий контракт підряду №414д/3441 від 06.12.2005р., протокол розбіжностей від 22.12.2005р., додаткову угоду №1 від 01.06.2006р., лист №14 від 26.03.2007 р., лист №12 від 21.03.2007р., лист №9 від 03.08.2006р., акт звірки взаємних розрахунків від 10.10.2006р., рахунки-фактури, акти приймання виконаних підрядних робіт,  копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що в листопаді 2006р. в господарський суд Донецької області приватне підприємство "Т.Р.К.-Сервіс" вже зверталось з позовною заявою про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" суми основного боргу в розмірі 396786,00грн., за тим же договором підряду №414д/3441 від 06.12.2005р., предметом якого є реконструкція будівлі АБК ДДР-4 "Домнаремонт".  Рішенням господарського суду Донецької області від 14.12.2006р. по справі №40/385 позовні вимоги були задоволенні в повному обсязі. Відповідачем була подана апеляційна скарга на рішення. Постановою від 21.02.2007р. апеляційна скарга відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" була задоволенна; рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2006р. по справі №40/385 було скасовано; в позові відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2007р. касаційна скарга приватного підприємства "Т.Р.К.-Сервіс" була залишена без задоволення, а постанова Донецького апеляційного господарського суду залишена без змін. Тобто, по даному спору вже було винесено рішення, яким позивачу в позові було відмовлено.

06.12.2005р. сторони уклали контракт підряду №414д/3441, відповідно до якого замовник-відкрите акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" доручає, а підрядник-приватне підприємство "Т.Р.К.-Сервіс" виконує будівельно-монтажні роботи з реконструкції будинку АБК ДДР-4 "Домнаремонт" на науково-технічний центр відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь". Договором встановлений строк виконання робіт-з 01.12.2005р. по 01.06.2006р. Додатковою угодою №1 від 01.06.2006р. строки виконання змінені -до 01.06.2007р.

Позивач наполягає на тому, що їм виконані роботи та здані відповідачу-за актом №1 за січень 2006р.-на суму 189386грн.40коп., за актом №2 за лютий 2006р.-на суму 181284грн.; за актом №3 за березень 2006р.-на суму 116642грн.40коп.;  за актом за вересень 2006р.-на 84068грн.40коп.; за актом №4 за вересень- на суму 14791грн.20коп.

Загалом роботи виконані на 586172грн.40коп., з яких сплачено 189386грн.40коп.  Суму 396786грн. позивач вважає боргом та наполягає на його стягненні.

Відповідно до п.5.1. Контракту відповідач повинен здійснити оплату за виконані роботи по рахункам підрядника, які виставляються щомісячно, на підставі підписаних актів виконаних робіт ф 2.3. Оплата рахунків здійснюється протягом 20 банківських днів з дати їх отримання шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб"єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов"язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Контрактом, також передбачено погашення зобов"язань частинами.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У частині 2 статті 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов"язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб"єкт господарювання за порушення господарського зобов"язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов"язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов"язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов"язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Боржник, який прострочив виконання господарського зобов"язання відповідає перед кредитором за збитки, заподіяні простроченням (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України).

25.06.2007р. позивач направив відповідачу рахунки за виконані роботи (копії яких містяться в матеріалах справи), а саме:

- № СФ-0000003 від 28.02.2006 р. на суму 181 284,00 грн.;

- № СФ-0000004 від 24.03.2006 р. на суму 116 642,40 грн.;

- № СФ-0000015 від 21.09.2006 р. на суму 14 791,20 грн.;

- № СФ-0000016 від 22.09.2006 р. на суму 84 068,40 грн.

Вищезазначені рахунки були отримані відповідачем 04.07.2007р., 20 банківських днів закінчились 01.08.2007р. Тобто позивачем були виконані умови п.5.1. договору, таким чином у відповідача виник обов"язок здійснити оплату. Але відповідач до теперішнього часу так і не здійснив оплату по рахункам в сумі 396786,00 грн.

Доводи відповідача про те, що по спору судом вже було прийнято рішення по справі №40/385 апеляційним судом до уваги не приймаються з наступних підстав.

Дійсно, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості за договором №414д/3441 в сумі 396786грн., частини боргу, яка виникла в зв"язку з інфляцією в сумі 17690грн.85коп., 3% річних в сумі 5618грн.77коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.12.2006р. у справі №40/385 позов був задоволений у повному обсязі. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. рішення було скасовано та в позові відмовлено. Підставою скасування було те, що в порушення умов договору позивач не надав доказів надсилання на адресу відповідача рахунків для їх оплати. Суд встановив, що в зв"язку з цим у відповідача не виник обов"язок здійснити оплату, а тому право позивача отримати оплату за виконані роботи відповідачем не порушено. Постанова апеляційного суду залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2007р.

Стаття 80 п.2 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спор між тими ж сторонами, про той же предмет і тих же підстав. В даному випадку спір між тими ж сторонами; предмет спору (матеріально-правова вимога до позивача) також залишилась незмінною. Разом з тим змінена підстава позову-змінені обставини, якими позивач обгрунтовує свою вимогу до відповідача.

Постановою у справі №40/385 встановлено, що у відповідача не виник обов"язок оплати робіт, оскільки позивач не надіслав на його адресу рахунки, як це передбачено договором.

25.06.2007р. позивач надіслав відповідачу рахунки від 28.02.2006р. на 181284грн.; 24.03.2006р. на 116642грн.40коп.; 21.09.2006р. на 14791грн.20коп.; 22.09.2006р. на 84068грн.40коп. всього на суму 396786грн.

Оскільки відповідач не оплатив рахунки, право позивача на отримання грошей порушено, тому він обгрунтовано звернувся з позовом про стягнення боргу в сумі 396786грн. Тобто це є новою підставою позову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що господарський суд прийняв вірне рішення, яким задовольнив позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.103,105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 08.10.2007р. по справі №3/249 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1 у справу

1 ДАГС

1.госп.суду