СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.07                                                                                 Справа № 4/578.

Суддя Батюк Г.М.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного підприємства «ІміджТорг», м.Луганськ

до  Відкритого акціонерного товариства «Лисичанська сода», м.Лисичасньк Луганської області

про стягнення  15710 грн. 24 коп.

представники сторін:

від позивача:  Грицай С.О., паспорт ЕМ 899398 від 21.03.01;

від відповідача:  Павлюк Т.І., дов.№ 23-125-6 від 06.08.07.

Суть справи: заявлені вимоги про зобов’язання відповідача виконати взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 і угоди про зміну та доповнення до договору від 17.07.03 у сумі 15710 грн. 24 коп.  та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон.

У судовому засіданні 05.09.07 по справі, згідно ст. 77 ГПК України, була оголошена перерва до 15.10.07.

Рішення господарського суду Луганської області виноситься 15.10.07.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 05.09.07 № 30-1-6  позовні вимоги відхилив посилаючись на те, що:

-          позивачем пропущений строк позовної давності;

-          посилання позивача  на довідку про заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.09.07 у сумі 15710 грн. 24 коп., як доказ визнання відповідачем заявленого позивачем боргу є безпідставним ;

-          жодного листа з пропозиціями позивача підписати графік відвантаження продукції на суму 15710 грн. 24 коп. на адресу відповідача не надходило, що підтверджується довідкою № 23-1 від 30.08.07;

-          позивачем не вірно надано правову оцінку акту звірки взаємних розрахунків від 01.08.07 з огляду на принцип допустимості доказів у суді відповідно до вимог ст. 34 ГПК України, оскільки до суду наданий тільки оформлений факсимільним зв’язком акт звірення взаєиорозрахунків від 01.08.05, тому як оригінал вказаного акту у позивача відсутній взагалі,  та з інших   підстав викладених у відзиві.

Позивач надав  до суду пояснення та доповнення до позовної заяви ,зданого до суду 15.10.07,щодо пропуску строку позовної давності позивач, обґрунтовує свої вимоги тим, що був позбавлений можливості пред'явити до суду вимоги про зобов’язання відповідачем виконати  взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 і угоди про зміну та доповнення до договору від 17.07.03 у сумі 15710 грн. 24 коп.  та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон., оскільки у ході попереднього судового слухання позивач дізнався згідно наданої довідки відповідача, про те, що він не отримав листи позивача з графіком відвантаження, тому просить урахувати даний факт для початку перебігу позовної давності; а також, у зв’язку з частою зміною голів правління підприємства відповідача, а також  на протязі існування заборгованості відповідача з 2003р. по 2007р. на підприємстві проводилися масові страйки та зупинялося виробництво продукції (форс- мажор).

Позивач також зазначив, що акт звірки взаєморозрахунків від 01.08.05 отримав від відповідача по факсу, але оригінал вказаного акту не має можливості надати до суду у зв’язку з його відсутністю, та просить застосувати норми п. 1 ст. 264 ЦК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

в с т а н о в и в :

Між позивачем та відповідачем був укладений договір № 14ЗС від 24.03.03,  , згідно якого «Постачальник»(відповідач у справі) зобов’язаний поставити, а «Покупець»(позивач у справі) прийняти і оплатити соду кальциновану, далі «Продукція», згідно специфікації у кількості 500тон за ціною на момент підписання договору 538,33 грн. на загальну суму 179165 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ –35833,00 грн., всього на суму 214998 грн. 00 коп.(п.1.1 договору).

Згідно п. 2.2. договору, поставка продукції здійснюється після зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок «Постачальника»( відповідача у справі).

Згідно п. 2.3 договору, графік відвантаження узгоджується між сторонами щомісячно, не пізніше 30 днів до початку місяця відвантаження.

Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунки за продукцію, залізничний тариф і інші додаткові послуги, згідно виставленим рахункам, проводяться шляхом 100% попередньої оплати грошових коштів «Покупця»(позивача у справі) на розрахунковий рахунок «Постачальника»( відповідача у справі).

Згідно п. 6.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами  і діє до 31.12.03.

Між позивачем та відповідачем укладена угода про зміни і доповнення договору № 14ЗС від 24.03.03, якою доповнено п. 1.1 договору в редакції, що сода кальциновану 2 сорту навалом у кількості 1000 тон, ціна без ПДВ - 375грн. 00 коп., на загальну суму з ПДВ- 450000 грн. 00 коп.

Також, змінений п.1.7 договору та викладений в редакції - орієнтовна сума договору складає 1150644 грн. 41 коп.

Позивач згідно умов п. 2.2 та п.3.1 договору провів попередню оплату за продукції згідно платіжного доручення № 259 від 05.08.03, проведено банком 07.08.03 (а.с.11).

Згідно карточки взаєморозрахунків: контрагента - ВАТ»Лисичанська сода»по спірному договору  складає 15710 грн. 24 коп.(а.с.15).

Відповідач умови вищезазначеного договору не виконав, продукції у кількості 39,912 тон позивачу не поставив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним  були зроблені дії на підписання графіку відвантаження між позивачем та відповідачем відповідно до умов п. 2.3 договору, але позивач не отримав відповіді.

Також, позивач зазначив, що відповідач підтвердив заборгованість перед позивачем станом на 01.09.05, надав позивачу довідку про наявність кредиторської заборгованості перед позивачем у сумі 15710 грн. 24 коп.(а.с.18).

Відповідач згідно умов договору свої зобов’язання не виконав та не відвантажив соду кальциновану навалом другий сорт у кількості 39,912 тон на підставі отриманої попередньої оплати у сумі 15710 грн. 24 коп., тому позивач звернувся до господарського суду з вказаними позовними вимогами.

Відповідач позовні вимоги відхилив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву  .

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,  кожна сторона повинна довести ті  обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач 23.08.07 звернувся до господарського суду з позовом про зобов’язання відповідача виконати взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 і угоди про зміну та доповнення до договору від 17.07.03 у сумі 15710 грн. 24 коп.  та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон. ( згідно відмітки господарського суду).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу  України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок.

Статтею 256 ЦК України, встановлено, поняття позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність  встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. З ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК  України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як свідчать матеріали справи, згідно укладеного договору № 143С від 24.03.03   відповідач зобов'язується поставити, а позивач прийняти та оплатити соду кальциновану в асортименті, кількості та за ціною, передбачених у специфікації (надалі-продукція).

Строк поставки постачальником продукції покупцю визначений пунктом 2.2. договору. Згідно цього пункту договору поставка продукції здійснюється після зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Таким чином, зобов'язання поставки продукції по договору № 143С від 24.03.03 зазначеної в специфікації, виникає у постачальника (відповідача у справі ) після отримання ним грошових коштів за продукцію від покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач згідно умов п.2.2 та п.3.1. договору платіжним дорученням № 259 від 05.08.07 перерахував відповідачу за продукцію, передбачену у специфікації за Угодою про зміни та доповнення до договору № 143С від 24.03.03., на умовах 100% попередньої оплати у розмірі 22000 грн. 00 коп., проведено банком 07.08.07 (а.с.11) Відповідач в свою чергу не відвантажив сплачену продукцію по даному платіжному дорученню на суму 15710 грн. 24 коп.

Таким чином, керуючись ч. 1 ст. 261 ЦК України, за вимогами, заявленими в позові, перебіг позовної давності почався 08.08.03, але згідно ст. 257 ЦК України, якою загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, закінчився 08.08.06 .

На підставі викладеного, позивач в порушення вимог ст. ст.256, 257 ЦК України, звернувся з даним позовом після спливу строку позовної давності, що згідно ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду з даною позовною заявою сплинув строк позовної давності на право вимоги  виконати відповідачем  взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 і угоди про зміну та доповнення до договору від 17.07.03 у сумі 15710 грн. 24 коп.  та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон.

Як вбачається, позивач в обґрунтування позовних вимог  посилається на вимоги ч. 1 ст. 264 ЦК України, згідно з якою перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. На його думку належним підтвердженням визнання боргу є довідка відповідача про заборгованість перед ним станом на 01.09.05 у сумі 15710 грн. 24 коп.(а.с.18).

Суд вважає, що посилання позивача на дану довідку, як на доказ визнання відповідачем заявленого позивачем боргу, є безпідставним з огляду на наступне.

Отже, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, на яку посилається позивач, для переривання перебігу строку позовної давності необхідно вчинення боржником дій, що свідчить про визнання ним боргу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що в наданій позивачем довідці боржником визначене ВАТ «Лиссода»(ВАТ Лиссода), але підприємство відповідача на встановлену у довідці дату (01.09.05 ) а ні повної, а ні скороченої назви - ВАТ «Лиссода»(ВАТ Лиссода) не має. Відповідно до Статуту, зареєстрованого 02.06.04, повне найменування підприємства відповідача є Відкрите Акціонерне Товариство «Лисичанська сода», а скороченим найменуванням є ВАТ «Лисичанська сода».

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків та здійснює їх через свої органи, що діють у відповідності з установчими документами та законом.

Згідно п. 9.3.5 Статуту ВАТ «Лисичанська сода»(відповідача у справі), зареєстрованого 02.06.04, голова правління від імені товариства має право представляти товариство у взаємовідношеннях з юридичними і фізичними особами; розпоряджатися майном і грошовими коштами товариства; підписувати фінансові, банківські, процесуальні та інші документи.

Таким чином, відповідач зазначив, що від імені ВАТ «Лисичанська сода»(відповідача у справі), згідно його установчих документів, у взаємовідношеннях з юридичними особами представляє інтереси товариства голова правління, якому надане право підпису фінансових документі. У наданій позивачем довідці голова правління ВАТ «Лисичанська сода» не зазначений і його підпис відсутній.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, та скріплюється печаткою.

Таким чином,  одним з головних елементів документів, виданих юридичною особою, є наявність на документі печатки цієї юридичної особи.

Як  свідчать матеріали справи, у наданій позивачем довідці печатка ВАТ«Лисичанська сода»(відповідача у справі) відсутня.

Таким чином, суд вважає, що довідка про наявність кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01 вересня 2005 р. не є належним доказом здійснення відповідачем дії, що свідчить про визнання ним боргу, зазначеного у позовної заяві, та підставою для переривання строку позовної давності.

Відповідач вказує на те,  що жодного листа з пропозиціями позивача підписати графік відвантаження продукції на суму 15710 грн. 24 коп. на адресу відповідача не надходило, що підтверджується довідкою № 23-1 від 30.08.07.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку.

Позивачем надана до матеріалів справи, довідка  про підтвердження заборгованості ВАТ «Лиссода»станом на 01.09.05 на суму 15710 грн. 24 коп. (а.с.18)

Розглянувши вищезазначені матеріали судом встановлено, що на даній довідці відсутні номер та дата договору відповідно до якого відноситься вказана заборгованість, тому не вбачається можливим  встановити  відповідно до якого договору була складена відповідна довідка, також відсутні дані між якими сторонами за договором складена дана довідка, не вказаний період виникнення заборгованості та відсутні прізвища та підписи керівників та головних бухгалтерів підприємств та  печатки їх підприємств та інше.

За таких обставин, вказана довідка не може бути прийнята судом в якості доказів та як обґрунтування  заявлених позивачем позовних вимог  щодо визнання відповідачем заборгованості перед позивачем за договором № 14ЗС від 24.03.03 у сумі 15710 грн. 24 коп. та бути належним доказом щодо переривання перебігу позовної даності відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України

Оскільки, позивач згідно  умов п.2.2 та п.3.1. договору платіжним дорученням № 259 від 05.08.07 перерахував відповідачу за продукцію на умовах 100% попередньої оплати у розмірі 22000 грн. 00 коп., проведено банком 07.08.07 (а.с.11), то відповідно до  ч. 1 ст. 261 ЦК України,  перебіг позовної давності почався 08.08.03, але згідно ст. 257 ЦК України, якою загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, закінчився 08.08.06, то на момент подачі позовної заяви позивач втратив право на захист свого порушеного права.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду з позовною заявою сплинув строк позовної давності на право вимоги  про зобов’язання відповідача виконати взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 і угоди про зміну та доповнення до договору від 17.07.03 у сумі 15710 грн. 24 коп.  та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон.

Як свідчать матеріали справи, позивач у поясненні та доповненні до позовної заяви, зданого до суду 15.10.07, просить суд прийняти заяву  про поновлення строку позовної давності та обґрунтовує свої вимоги тим, що був позбавлений можливості пред'явити до суду вимоги про зобов’язання відповідачем виконати  взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 і угоди про зміну та доповнення до договору від 17.07.03 у сумі 15710 грн. 24 коп.  та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон., оскільки у ході попереднього судового слухання позивач дізнався згідно наданої довідки відповідача, про те, що він не отримав листи позивача з графіком відвантаження  та просить урахувати даний факт для початку перебігу позовної давності; а також, у зв’язку з частою зміною голів правління підприємства відповідача, а також  на протязі існування заборгованості відповідача з 2003 по 2007 роки на підприємстві проводилися масові забастовки та зупинялося виробництво продукції (форс- мажор).

Відповідно до ст. ст. 257, 261 ЦК України загальний строк для захисту порушеного права за позовом встановлено у три роки, а перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов.

Із доводів позивача за  заявою про поновлення строку для пред’явлення  позову до суду та захисту порушених прав, не вбачається намір позивача захистити свої права у встановлений законом строк, а саме у спірний період, останнім не було прийнято ніяких заходів, щодо зобов’язання відповідача виконати взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон. на суму 15710 грн. 24 коп.

Таким чином, позивач без поважних причин не прийняв передбачені законом дії по виконанню відповідачем  взятих на себе зобов’язань за договором № 14ЗС від 24.03.07, а також  не надав до суду належних доказів, що підтверджують обставини  та наявність поважних причин з яких був пропущений строк, встановлений для пред’явлення вимог про зобов’язання відповідачем виконати  взяті на себе зобов’язання за договором № 14ЗС від 24.03.07 і угоди про зміну та доповнення до договору від 17.07.03 у сумі 15710 грн. 24 коп.  та відвантажити позивачу соду кальциновану навалом другого сорту  у кількості 39,912 тон, у зв’язку з чим  його доводи щодо поважності  причин пропуску строку  позовної давності для пред’явлення  позову до суду та захисту порушених прав є необґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини, суд не визнає поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності для пред’явлення  позову до суду та захисту порушених прав у зв’язку з чим заява позивача не підлягає задоволенню.

Позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду 23.08.07 /згідно відмітки господарського суду  на позовній заяві/, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого законодавством, без нормативного  та документального обґрунтування поважних причин щодо його пропуску.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку.

Ствердження позивача щодо переривання перебігу строку позовної давності є посилання  та  ті обставини, що відповідач  підтвердив наявність боргу станом на 01.09.05, згідно довідки про підтвердження заборгованості (а.с.18) та наданим до суду  підписаним акт звірки взаємних розрахунків від 01.08.05 ( переданий факсимільним зв’язком, але оригінал відсутній та не наданий позивачем до суду), не приймається судом до уваги, оскільки з точки зору переривання  строку  позовної давності, до зазначених у ч.1 ст.264 ЦК України дій можуть належати не лише дії формального характеру, а й будь-які фактичні дії що свідчать про визнання зобов’язаною особою боргу (часткове погашення боргу, повне або часткове визнання претензії, прохання про відстрочку виконання, сплата процентів за основним боргу).

З огляду на викладене, заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності, викладеного у відзиві на позовну заяву від 05.09.07 № 30-1-6 слід задовольнити, та застосувати до зазначених правовідносин позовну давність, у зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні 15.10.07 за згодою представників судового процесу була оголошена  вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст.ст.44,49ГПК України витрати по держмиту та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33,43,251,253,256, 257, 261, 264,267 ЦК України, керуючись ст. ст. 44,49,77, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення :  22.10.07.

Суддя                                                                                                    Г.М.Батюк