ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.08.07 р.                                                                               Справа № 44/267

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Ведмідь Плюс” (представник Луньов С.О., довіреність № 4 від 25.07.07 року), до товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал” (представник Корнієнко Р.І. довіреність 101/8 від 20.06.07 року) про стягнення суми боргу за надані охоронні послуги з урахуванням пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 89’815,54 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Ведмідь Плюс” (далі – Виконавець) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал” (далі – Замовник) про стягнення суми боргу за надані охоронні послуги у розмірі 84’159,99 грн. та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання 6’082,61 грн. Позовні вимоги Виконавця ґрунтуються на неповному виконанні Замовником грошового зобов’язання, що виникло на підставі договору на фізичну охорону об’єкту № 11/01-1 від 11.01.06 року (далі – Договір).

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав суду витребувані додаткові документи. В порядку статті 22 ГПК України позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення пені до 5’655,55 грн., та висунув клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківський рахунок відповідача, а також на все майно, грошові та майнові активи Замовника.

Представник Замовника визнав позов у частині суми основного боргу 84’159,99 грн., натомість в порядку частини 3 статті 83 ГПК України просив зменшити до 4’561,96 грн. (75%) розмір стягуваної пені, посилаючись на скрутне фінансове становище відповідача та на той факт, що позивачу порушенням господарського зобов’язання не завдано збитків.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Виконавця до Замовника підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами Договір  за своєю правовою природою є подібним до правочинів про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм статей 901-907 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 901 ЦК України, а також розділів 1 та 8  Договору, Виконавець зобов’язався надавати Замовникові послуги щодо фізичної охорони об’єктів відповідача, які перебувають за адресою місто Костянтинівка, вулиця Шмідта 3, а Замовник зобов’язався сплачувати зазначені послуги щомісяця у розмірі 68’040 грн., шляхом щотижневої попередньої оплати однієї чверті вказаної суми.

Додатковою угодою до Договору № 1 від 01.04.06 року визначено, що починаючи з листопада 2006 року Замовник сплачує Виконавцю 68’040 грн. щомісяця (пункт 8.1.4 Договору).

Згідно наданих суду позивачем 18 актів приймання-передачі виконаних робіт за Договором, в період з січня 2006 року до червня 2007 року включно Замовнику надано послуги з охорони вартістю 1’201’120 грн. Всі означені акти підписані обома сторонами за Договором, скріплені печатками, причому жодних заперечень щодо належності виконання позивачем послуг або їх вартості –Замовником в цих актах не висувалося.

За змістом позовної заяви та наданих суду документів (видаткові накладні, акти звірення) відповідач частково виконав власне зобов’язання до Договором, сплативши позивачеві грошовими коштами та товаром 1’116’960,01 грн. Докази повної оплати боргу – відповідачем не надавалися, натомість наявність кредиторської заборгованості відповідача перед Виконавцем у спірних правовідносинах підтверджена актом звірення станом на 07.05.07 року.

Позивач не зазначив у позовній заяві, які саме періоди надання послуг залишилися неоплаченими відповідачем, втім виходячи з принципу безперервності бухгалтерського обліку, передбаченого статтями 4 та 8 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” суд вважає, що відповідач повністю виконав грошове зобов’язання по оплаті послуг з січня 2006 року до квітня 2007 року включно, частково (на суму 51’920,01 грн.) виконав грошове зобов’язання за травень 2007 року згідно акту приймання-передачі виконаних робіт № 31/05-2, залишивши повністю невиконаним грошове зобов’язання за червень 2007 року в сумі 68’040 грн. згідно акту приймання-передачі виконаних робіт № 30/06-3.

Право вимоги виконання грошового зобов’язання виникало у позивача згідно пунктів 8.1.4 та 8.3 Договору в перший день наступного за звітним місяця. Таким чином, право вимоги на недоплачену суму 16’119,99 грн. за травень 2007 року виникло у Виконавця 01.06.07 року, а на суму 68’040 грн. за червень 2007 року – 01.07.07 року.

Таким чином, грошове зобов’язання Замовника перед Виконавцем з повної оплати наданих послуг у розмірі 84’159,99 грн. за Договором на момент прийняття рішення – не виконане, на порушення норм статей 525-526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання за умовами пункту 7.2 Договору тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що повністю відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”. Судом перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 5’655,55 грн., нарахованої у період 120 днів з 10.03.07 року до 09.07.07 року, наразі, судом встановлено необґрунтованість зазначеного розміру пені через неправильне визначення позивачем моменту виникнення права вимоги (10.03.07 року замість 01.06.07 року та 01.07.07 року), а також через неправильне визначення розміру облікової ставки НБУ, яка з 01.06.07 року становить 8% річних згідно постанови правління Національного банку України від 17.05.07 року № 184 „Про регулювання грошово-кредитного ринку”.

Зокрема, за арифметичним розрахунком суду, у період з моменту виникнення права грошової вимоги (01.06.07 року та 01.07.07 року) до моменту, визначеного самим позивачем у позовній заяві (09.07.07 року) пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з простроченої Замовником суми становить 544,01 грн. ((16’119,99 грн. Х 8 / 100 Х 39 днів / 365 днів) + (68’040 грн. Х 8 / 100 Х 9 днів / 365 днів)), тому позовні вимоги Виконавця в частині стягнення пені можуть бути задоволені лише частково.

Клопотання відповідача про зменшення судом розміру стягуваної пені до 75% задоволенню не підлягає, оскільки всупереч приписів статей 33 та 83 ГПК України відповідач не довів винятковості обставин, які потягли за собою прострочення грошового зобов’язання, а важкий фінансовий стан відповідача не може слугувати підставою для звільнення порушника від цивільної відповідальності.

Клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не може бути задоволене, оскільки такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на рахунок Виконавця – не передбачений нормами статті 67 ГПК України, окрім того, суд не вважає необхідним накладати арешт на всі грошові кошти та майно відповідача, оскільки суд не має доказів, які б свідчили про ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду в разі їх невжиття. До того ж, арешт всіх коштів відповідача та всього його майна призведе до припинення розрахунків відповідача з контрагентами та бюджетом, зупинення фінансово-господарської діяльності суб’єкта господарської діяльності та носитиме характер протиправного втручання суду в господарську діяльність, забороненого нормами статей 6 та 19 ГК України.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є протиправне порушення Замовником умов Договору, а також порушення останнім норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів про надання послуг. Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При поданні позову до суду та у перебігу розгляду справи Виконавцем було сплачено державне мито у розмірі 943,99 грн., що суперечить вимогам пункту А частини 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”, згідно якого з подібних позовних заяв, справляється державне мито у розмірі 1% ціни позову, що тягне за собою часткове повернення сплаченої суми.

На підставі ст.ст.525-526, 901-907 ЦК України, керуючись ст.ст.22,  33, 43, 49, 66-67, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Ведмідь Плюс” до товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал” про стягнення суми боргу за надані охоронні послуги з урахуванням пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 84’704 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Ведмідь Плюс” суму боргу та пені 84’704 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 111,28 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі  847,04 грн.

Відповідно до пункту 3 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» зайво сплачене державне мито у сумі 45,84 грн., перераховане товариством з обмеженою відповідальністю „Ведмідь Плюс” за квитанцією № 770810051 від 08.08.07 року, підлягає поверненню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя