ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.07 р.                                                                             Справа № 26/55а

Постановлена у нарадчий кімнаті 03 квітня 2007 р. о 17 год. 20хв.

Господарський суд Донецької області  у складі судді  Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання – Митрофановій А.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу №         26/55а

за позовом                Акціонерного    комерційного    банку  „Мрія” (м. Київ)

до                               Спеціалізованої державної податкової   інспекції   по роботі з  великими платниками податків у м. Донецьку   (м. Донецьк)

про              визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень       від 19.01.2007    року № /0/1546/10/22-013  та № /0/1545/10/22-013

Акціонерний    комерційний    банк „Мрія” (м. Київ), далі за текстом  „БАНК”  звернувся до господарського суду Донецької області з позовом  до   Спеціалізованої державної податкової   інспекції   по роботі з  великими платниками податків у м. Донецьку   (м. Донецьк), далі за текстом “ДПІ”, про  визнання нечинними   податкових повідомлень-рішень    від 19.01.2007 р.  № /0/1546/10/22-013  та № /0/1545/10/22-013.

Заявами про доповнення позовних вимог від 05.03.2007 р., 20.03.2007 р.,                29.03.2007 р.   та 03.04.2007 р.  позивач змінив позовні вимоги та просить визнати недійсними податкові  повідомлення-рішення    від 19.01.2007    року                                                № /0/1546/10/22-013, яким Донецькій філії банку визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі  22996 грн. 50 коп. та                                                       № /0/1545/10/22-013, яким Донецькій філії банку визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1611 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 805 грн. 50 коп. у загальній сумі 2416 грн. 50 коп. у частині визначення податкового зобов’язання у сумі 1089 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 544 грн. 50 коп. у загальній сумі 1633 грн. 50 коп.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Висновки акту перевірки не відповідають фактичним обставинам та вимогам законодавства.

ДПІ вважає, що позивачем неправомірно включені до складу  валових витрат витрати за надані транспортні послуги. ДПІ безпідставно визначила, що філії надавались транспортні послуги з перевезення вантажів.  Відповідно до укладених з підприємцями  договорів Донецькій філії банку надавалися виключно послуги з перевезення її працівників (відділень, що розташовані у м. Маріуполь) з питань, що пов'язані із здійсненням банківської діяльності. Те, що транспортні послуги за договорами, укладеними з ДФ АКБ "Мрія", складали саме послуги з перевезення працівників банку підтверджується щомісячними звітами відповідального працівника про використання транспортних засобів та листами підприємців. В акті перевірки зазначено, що надані до перевірки документи не підтверджують зв'язку зазначеної операції з господарською діяльністю банківської установи. Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті. В пунктах 5.3-5.8 зазначеного вище Закону не зазначено про неможливість віднесення до складу валових витрат транспортних послуг.

За  змістом п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" підставою для не включення витрат до складу валових витрат є лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Зазначені витрати підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами. ДПІ посилається на відсутність документів, які відповідно до законодавства, є обов’язковими лише для перевізника.

ДПІ також вважає, що позивачем також безпідставно до валових витрат віднесені витрати на підключення телефонних номерів. ДПІ вважає, що витрати на одержання телефонного номеру можна визнати об'єктом права власності платника податку та віднести до нематеріальних активів, у зв’язку  з чим вони підлягають амортизації. Ніякі положення чинного законодавства не встановлюють, що телефонні номери є об'єктом права власності платника податку, тому немає ніяких правових підстав відносити одержання телефонних номерів до нематеріальних активів, оскільки це не відповідає податковому визначенню цього терміну, визначеному п.п. 1.2. ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Установка телефонів (транзитів, індексів, надання номерів) є по суті необхідною складовою частиною підключення до телекомунікаційних мереж, тому становить комунікаційну послугу оператора. Договорами  також не передбачено, що телефонні номери є власністю позивача.

В акті також вказано, що філією до валових витрат віднесені витрати за проведення рекламних послуг (вартість буклетів, замовлених у СПД Ільїна І.А. у кількості 2000 шт. на суму 2282,27 грн.), у яких відсутні посилання на ліцензію НБУ на право здійснення  банківської діяльності. Однак цей висновок не відповідає дійсності, оскільки у зазначених буклетах є інформація про ліцензію НБУ на право здійснення банківської діяльності.

ДПІ також встановила порушення п.1.4. ст..1, п.п.4.1. ст..4 Закону України від "Про податок на додану вартість”, а саме  не включення до бази оподаткування податком на додану вартість операцій по безоплатній передачі товарів (безоплатній роздачі рекламної продукції у вигляді новорічних пакетів, новорічних відкриток, рекламних листівок, інформаційних листів,  подарункових наборів).  Філією   була  придбана  (замовлена)  рекламна продукція, яка  була розповсюджена серед невизначеного кола юридичних та фізичних осіб для реклами нових банківських послуг. Термін "товари" у цьому законі не визначено, то згідно п. 1.15. ст. 1 вищезазначеного Закону інші терміни використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування або іншими законами, у частині, що не суперечить цьому Закону та іншим законам з питань оподаткування. Відповідно до Закону „Про оподаткування прибутку підприємств”, товари - матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення. Матеріальний актив - основні фонди та оборотні активи у будь-якому виді, що відрізняється від коштів, цінних паперів, деривативів та нематеріальних активів. Нематеріальний актив - об'єкти інтелектуальної, в тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані у порядку, встановленому відповідним законодавством, об'єктом права власності платника податку. Рекламна продукція (інформаційні листівки та відкритки) виступає лише як носій інформації, і в ніякому випадку не може бути використана в будь-яких господарських операціях та інших цілях, тому вона не є оборотним активом, а відповідно до цього і товаром. Тому розповсюдження інформаційних листівок та відкриток не підпадає під поняття "безоплатна передача товарів". Таким чином,  податкові зобов'язання з ПДВ не виникають. Аналогічну позицію займає і Державна податкова адміністрація України у листі № 3428/6/15-1215-26 від 03,06.2002 року. Відповідно до п.п. 4.4.1. Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у даному випадку  рішення приймається на користь платника податків.

ДПІ проти позову заперечує, посилаючись на наступне.

ДПІ проведена планова перевірка Донецької філії банку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства  за наслідками якої складено акт перевірки. Позивачем завищені валові витрати на суму витрат за договорами про надання транспортних послуг з СПД - фізичними особами на загальну суму 53 400, 00 грн., що є порушенням п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3, п.п. 5.4.10 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банківських установах України, яке затверджено постановою Правління  Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (із змінами та доповненнями) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.02.1999 р. за                        N 56/3349, первинні документи, які не містять обов'язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.  В наданих до перевірки договорах, у супереч вимогам ст. ст. 908, 910 ЦК України,  відсутні умови, терміни перевезення, найменування транспортного засобу, його номерний знак, документи підтверджуючі право власності на автотранспорт. В актах прийому виконаних робіт відсутні маршрут перевезення, предмет перевезення - тобто не зазначена сутність виконаних робіт.  Платником податків до перевірки не надано більш ні яких первинних документів, які б підтверджували фактичне виконання вищевказаної господарської операції, а також посадовими особами не надано ніяких пояснень з цього питання.

ДПІ також встановлено порушення позивачем вимог п.п. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.3.9 п. 8.3 ст.  8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" – позивачем  завищені валові  витрати на суму витрат на підключення телефонних номерів на загальну суму 5 640, 00 грн. Згідно з п.п. 5.3.2 п. 5.3. ст. 5 даного закону, не включаються до складу валових витрат витрати на придбання  нематеріальних активів, які підлягають амортизації. Згідно з п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 18.10.1999 року N 242 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999р.  за N І50/4043, у бухгалтерському обліку нематеріальний актив - актив, який не має матеріальної форми, може бути ідентифікований та утримується підприємством з метою використання протягом періоду більше одного року (або одного операційного циклу, якщо він перевищує один рік) для виробництва, торгівлі, в адміністративних цілях чи надання в оренду іншим особам. У податковому обліку нематеріальний актив - об'єкти інтелектуальної, в тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані у порядку, встановленому відповідним законодавством, об'єктом права власності платника податку (п. 1.2. ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").                                                                                          Оскільки придбання телефонного номера відповідає всім вищезазначеним критеріям,  витрати на одержання телефонного номера не підлягають включенню до валових витрат.

У ході перевірки встановлено, що філією порушені вимоги п.п. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"  у частині завищення валових витрат на суму витрат за буклети, в яких відсутнє  посилання на ліцензію Нацбанку України на право здійснення банківської діяльності на загальну суму  2 282, 00 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України „Про рекламу”, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Ст. 1 цього Закону визначено, що  рекламні засоби - це засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача в будь-якій формі та в будь-який спосіб. Згідно з ст. 24, реклама послуг (банківських, страхових, інвестиційних тощо), пов'язаних із залученням коштів населення, або осіб, які їх надають, дозволяється лише за наявності спеціального дозволу, ліцензії, що підтверджує право на здійснення такого виду діяльності. Така реклама повинна містити номер дозволу, ліцензії, дату їх видачі та найменування органу, який видав цей дозвіл, ліцензію. Відповідно до п.п. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5, до валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку. Отже, інформація, що розповсюджується банком, вважається його рекламою, якщо вона містить інформацію про сам банк або його продукцію (банківські послуги) з метою прямого або опосередкованого одержання прибутку в результаті розповсюдження такої інформації та яку можна чітко відокремити від іншої інформації. Право на здійснення банківської діяльності в даному випадку повинно підтверджуватися відповідною ліцензією Нацбанку України, яка містить конкретний перелік послуг, що пропонуються банком клієнтам на фінансовому ринку. Філією до перевірки були надані буклети на яких була відсутня інформація про ліцензію. Посадові особи банку підтвердили власними підписами, що до перевірки надані усі документи.

Перевіркою встановлено, що на порушення п. 1.4. ст. 1, п. 4.1. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”,  філією   занижено податкові зобов'язання з ПДВ за рахунок не включення до бази оподаткування податком на додану вартість операцій  по безоплатній  передачі товарів (безоплатній  роздачі  рекламної  продукції  у   вигляді  новорічних  пакетів,   новорічних відкриток, рекламних листівок, інформаційних листів, подарункових наборів). Загальна сума заниження податкового зобов'язання становить 1611 грн. Згідно з п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни. При цьому податкові зобов'язання виникають на дату такої безоплатної передачі товарів. Таким чином, витрати на придбання товарів (з ПДВ чи без ПДВ), призначених для безоплатної роздачі в рекламних цілях, застосовуються для визначення бази оподаткування ПДВ по операції з такої безоплатної роздачі.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

ДПІ здійснила планову виїзну  документальну перевірку фінансово-господарської діяльності Донецької філії Акціонерного комерційного банку "МРІЯ" за наслідками якої складено Акт “Про результати виїзної планової перевірки Донецької філії Акціонерного комерційного банку "МРІЯ" , МФО 335571 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2004 р. по 30.09.2006 р.” від 11.01.2007 р. № 5/22-013/24453835.

ДПІ, на підставі зазначеного  акту перевірки,  прийняла  податкові повідомлення-рішення від 19.01.2007 р.:

№ /0/1546/10/22-013, яким Донецькій філії банку визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 15331 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 7665 грн. 50 коп. у загальній сумі 22996 грн. 50 коп. та

№ /0/1545/10/22-013, яким Донецькій філії банку визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1611 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 805 грн. 50 коп. у загальній сумі 2416 грн. 50 коп.

Стосовно включення до валових витрат витрат за надання транспортних послуг.

Згідно акту перевірки, позивачем завищені валові витрати на суму витрат за договорами про надання транспортних послуг з СПД - фізичними особами на загальну суму 53 400, 00 грн., що є порушенням п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3, п.п. 5.4.10          п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Надані до перевірки документи не підтверджують зв’язку зазначеної операції з господарською діяльністю банківської установи.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5  Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, на який послалась ДПІ в акті, валовими  витратами виробництва та обігу вважається  сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.п 5.2.1. п. 5.2  ст. 5 цього закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Господарською  діяльністю, відповідно до п. 1.32 ст. 1 зазначеного закону, вважається  будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

П.п. 5.3.9. п. 5.3  ст. 5 цього закону встановлено, що не підлягають віднесенню до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

П. 5.4. зазначеного закону регулює особливості віднесення витрат подвійного призначення до складу валових витрат платника податку. Чому в акті перевірки є посилання на п.п. 5.4.10 ДПІ не пояснила.

Банком укладені договори про надання транспортних послуг від 01.03.2004 р. з суб’єктом підприємницької діяльності – фізичною      особою           Коломойцевим      Романом Анатольовичем, від 01.07.2005 р. з суб’єктом підприємницької діяльності – фізичною особою          Дрюк Русланом Анатольовичем, від  03.05.2006 р. № 2 з суб’єктом підприємницької діяльності – фізичною особою          Дрюк Євдокією Іллівною. Предметом цих договорів є надання виконавцем транспортних послуг замовнику у обсязі не більш восьми годин у день на власному транспорті у робочі дні. Розмір грошової винагороди за цю послугу складає 1600 грн.,  та 2200 грн. Наведене свідчить, що догодами визначений предмет договору.

Виконання договорів підтверджується актами  прийому виконаних робіт. В актах зазначено, що роботи по наданню транспортних послуг у певний період та на певну суму виконані в повному обсязі та з належною якістю.

До матеріалів справи позивачем також надано  щомісячні звіти про використання транспортних послуг у яких зазначено цілі та кількість поїздок автотранспорту щомісячно. Акти підписані відповідальною посадовою особою банку та виконавцями. Зазначені акти також підтверджують взаємозв’язок  отриманих послуг з господарською діяльністю позивача.

Посилання ДПІ на те, що ці документи не були надані до перевірки не приймається судом до уваги. Позивач послався на ці документи у запереченнях до акту перевірки від 11.01.2007 р.  Самі документи були надані до ДПІ листом від 15.01.07 р. вих № 03-3, отриманий ДПІ 15.01.07 р. Спірні рішення були прийняті ДПІ 19.01.2007 р., тобто ДПІ мала достатньо часу для того щоб врахувати ці документи при прийнятті спірних рішень. Доказів витребування від посадових осіб філії письмових пояснень по цьому питанню суду не надано.

Оплата послуг по наведеним договорам підтверджується платіжними документами.

З огляду на зазначене позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат  витрати на транспортні послуги.

Посилання ДПІ на те, що зазначені договори не відповідають вимогам  ст. 358 ЦК України не приймається судом оскільки згідно зі ст. 204 цього кодексу, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання ДПІ на відсутність  ліцензцій, подорожніх листів вантажного автомобіля, товарно-транспортний накладних також не приймається до уваги оскільки ДПІ послалась на Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N 128/2568, які встановлюють правила вантажних перевезень. З наданих до перевірки договорів та актів прийому виконаних робіт не вбачається, що виконавцями надавались позивачу послуги з перевезень вантажів. Доказів того, що ДПІ   під час перевірки  просила посадових осіб позивача надати пояснення з цього приводу, суду не надано. Наявність ліцензії  є обов’язковою лише для особи, яка надає транспортні послуги.

П.п. 2.3.2. 2.3.4. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджено  Наказом ДПА України від 10 серпня 2005 р. N 327, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205 встановлено наступне.

За кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів;

Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, "приховування об'єкта оподаткування", "розкрадання", "привласнення", "описка" тощо).

У порушення наведених вимог, ДПІ в акті перевірки не зазначений перелік документів, які,  на думку ДПІ, повинні  підтвердити  зв’язок отриманих транспортних послуг з господарською діяльність. Крім цього, висновки  акту перевірки ґрунтуються на припущеннях.  Доказів того, що ДПІ   під час перевірки  просила посадових осіб позивача надати пояснення з цього приводу, суду не надано.

Стосовно включення до валових витрат витрат на підключення телефонних номерів.

В акті перевірки також відображено, що позивачем у порушення вимог п.п. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.3.9 п. 8.3 ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” неправомірно включено до валових витрат  суму витрат  на підключення телефонних номерів – 5640 грн..

П.п. 5.3.2 п. 5.3. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього закону.

Згідно з п.п. 8.3.9. п. 8.3 ст. 8 цього закону, для амортизації нематеріальних активів застосовується лінійний метод, за яким кожний окремий вид нематеріального активу амортизується рівними частками виходячи з його первісної вартості з урахуванням індексації згідно з підпунктом 8.3.3 цієї статті протягом строку, який визначається платником податку самостійно виходячи із строку корисного використання таких нематеріальних активів або строку діяльності платника податку, але не більше 10 років безперервної експлуатації. Амортизаційні відрахування провадяться до досягнення залишковою вартістю нематеріального активу нульового значення.

П. 1.2 ст. 1 встановлено, що нематеріальний актив це об'єкти інтелектуальної, в тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані у порядку, встановленому відповідним законодавством, об'єктом права власності платника податку.

Позивачем укладені договір № 5400478 від 05.05.2005 р. з ДП „Утел” ВАТ „Укртелеком” про надання послуг міжміського та міжнародного телефонного зв’язку.  На виконання цього договору позивачу був установлений телефон по рахунку №54-478 (меморіальний ордер №2924 від 18.03.05 на суму 800 грн.). Позивачем віднесено до складу валових витрат витрати у сумі  800 грн. за установку телефону.

Позивачем укладені договір № 98/02067 від 25.08.1998 р. з УДПЕ  „Укртелеком” про надання послуг електрозв’язку.  На виконання цього договору позивачу був установлені два  телефони по акту б/н від 01.02.2005р. (меморіальний ордер №295 від 16.03.05 на суму 1760 грн.).  Позивачем віднесено до складу валових витрат витрати у сумі  1760 грн.  за установку телефонів.

На виконання цього договору позивачу був установлений  телефон. По акту б/н  від 13.12.2004р. на суму 880 грн. (меморіальний ордер №29-44 від 31.12.04 р. на суму 880 грн.). Позивачем віднесено до складу валових витрат витрати у сумі  880 грн.  за установку телефону.

Позивачем укладені договір № 3 від 12.10.2005 р. з ЗАТ „Фарлеп-Телеком-Холдинг” про надання послуг телефонного зв’язку.  На виконання цього договору позивачу була проведена організація транзиту (НС) № ТР0815/168 вартістю 800 грн.  (меморіальний ордер №42-30 від 16.11.05 ні суму 800 грн.). Позивачем віднесено до складу валових витрат витрати у сумі  800  грн.  за організацію транзиту.

Позивачем укладені договір № АР1609-03 Ю від 07.10.2003 р. з ТОВ  ТК „Велтон Телеком” про надання права користування та розпорядження проводним телефонним номером.  На виконання цього договору позивачу передано право розпорядження телефонним номером  вартістю 700 грн.  (меморіальний ордер №2911 від 24.05.04 на суму 700 грн.).  Позивачем віднесено до складу валових витрат витрати у сумі  800  грн.  згідно акту здачі-прийому виконаних робіт від 01.04.2004 р.

Позивачем укладені договір № ЦР1526-03 Ю від 03.10.2003 р. з ТОВ  ТК „Велтон Телеком” про надання права користування та розпорядження проводним телефонним номером.  На виконання цього договору позивачу передано право розпорядження телефонним номером  вартістю 700 грн.  (меморіальний ордер №2910 від 24.05.04 на суму 700 грн.).  Позивачем віднесено до складу валових витрат витрати у сумі  800  грн.  згідно акту здачі-прийому виконаних робіт від 01.04.2004 р.

Наведеними договорами не передбачено, що телефонні номери, індекси, транзити передаються у  власність замовника. Згідно зазначених  договорів,  підключення телефонних  номерів є послугою. Згідно договорів з  ТОВ  ТК „Велтон Телеком” предметом цих договорів є надання права користування телефонним номером з моменту підключення до телефонної мережі компанії, а також передача права розпорядження телефонним номером за умови повної оплати вартості робіт по підключенню до телефонної мережі компанії та вартості послуг передачі права розпорядження телефонним номером. Відповідно до п.п. 3.3, 3.4, 3.5 , 3.6  цих договорів,  непогашення заборгованості за надані послуги протягом встановлених строків тягне розірвання договору. Правом розпорядження абонент може скористатися лише за наявності технічної можливості та в зоні дії телефонної мережі компанії. Наведене свідчить про те, що у даному випадку право розпорядження телефонним номером не може ототожнюватись з правом власності.

За таких обставин, позивачем правомірно віднесені до складу валових витрат,  витрати у сумі 5640 грн.. на підключення телефонних номерів, надання права розпорядження телефонним номером, організації транзиту.

Стосовно включення до валових витрат витрат на буклети.

Згідно акту перевірки, позивачем у порушення вимог п.п. 5.4.4  п. 5.4 ст. 5, Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” неправомірно включено до валових витрат  суму витрат   за буклети у яких відсутнє посилання на ліцензію Національного банку України на право здійснення банківської діяльності  – 2282 грн.

Відповідно до п.п. 5.4.4  п. 5.4 ст. 5, Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”   до валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку.

Ст. 24 Закону України „Про рекламу” встановлено що, реклама послуг (банківських, страхових, інвестиційних тощо), пов'язаних із залученням коштів населення, або осіб, які їх надають, дозволяється лише за наявності спеціального дозволу, ліцензії, що підтверджує право на здійснення такого виду діяльності. Така реклама повинна містити номер дозволу, ліцензії, дату їх видачі та найменування органу, який видав цей дозвіл, ліцензію.

ДПІ в акті перевірки послалась на те, що буклети, які були замовлені у СПД Ільїна І.А. у кількості 2000 шт. (рахунок-замовлення № 23512 від 13.01.2005 р.) не містять дані про ліцензію Національного банку.

Позивачем до матеріалів справи надані зразки буклетів, які містять інформацію про ліцензію Національного банку. До матеріалів справи ДПІ надано світлокопію буклету, яка засвідчена філією банка та була надана філією працівникам ДПІ під час здійснення перевірки. На даній копії також є інформація про ліцензію Національного банку.

Відповідно до п. 2 ст. 71  КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, ДПІ не доведено, що на зазначених буклетах була відсутня інформація про наявність ліцензії Національного банку.

З огляду на зазначене, податкове повідомлення-рішення від 19.01.2007 р.                       № /0/1546/10/22-013, яким Донецькій філії банку визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 15331 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 7665 грн. 50 коп. у загальній сумі 22996 грн. 50 коп. не може вважатися обґрунтованим та законним та підлягає визнанню недійсним, відповідно позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню.

ДПІ також були встановлені порушення п. 1.4 ст. 1 п.п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, філією занижені податкові зобов’язання з ПДВ у зв’язку з тим, що філією не включені до бази оподаткування ПДВ операції по безоплатній передачі товарів (безоплатної роздачі рекламної продукції у вигляді новорічних пакетів, новорічних відкриток, рекламних листівок, інформаційних листів, подарункових наборів).

Позивач  визнає правомірність нарахування ПДВ у частині заниження бази оподаткування на 2610 грн. та  оскаржує дане нарахування у частині визначення податкового зобов’язання у сумі 1089 грн. та застування фінансових санкцій у сумі                 544 грн. 50 коп. у загальній сумі 1635 грн. 50 коп.

Матеріалами справи встановлюється наступне.

Відповідно до накладної на придбання №45911 від 09.12.05р. позивачем придбані інформаційні листи у кількості 400 шт. на суму  960 грн., ПДВ 160 грн. Кошти у зазначеній сумі перераховані згідно меморіального ордеру №42_24 від 30.12.05 р. Акт списання товарно-матеріальних цінностей від 30.12.05р. на суму 960 грн.   До матеріалів справи додано зразок інформаційного листа у якому міститься інформація про умови обслуговування валютних рахунків VIP клієнтів ДФ АКБ «МРІЯ».

Відповідно до накладної на придбання №47811 від 09.12.05р. позивачем придбані інформаційні листи у кількості 600 шт. на суму  1586 грн., ПДВ 264 грн. 33 коп. Кошти у зазначеній сумі перераховані згідно меморіального ордеру №4219 від 30.12.05  р. Акт списання товарно-матеріальних цінностей від 30.12.05р. на суму 1586,0 грн.  До матеріалів справи додано зразок інформаційного листа у якому міститься інформація про умови грошових переказів розміру відсотків по вкладах.

Відповідно до накладної на придбання №48611 від 09.12.05р.  позивачем придбані листівки у кількості 1000 шт. на суму  2790 грн., ПДВ 465 грн. Кошти у зазначеній сумі перераховані згідно меморіального ордеру №42_18 від 30.12.05 на суму 2790,0 грн. Листом від 20.12.2005 р. вих. № 04-908 позивач виправив призначення платежу у платіжному документі з „за календарі” на „за листівки”. Акт списання товарно-матеріальних цінностей від 30.12.05р. на суму 2790 грн.  До матеріалів справи додано зразок листівки у якій міститься інформація про умови користування карткою VISA.

Відповідно до акту № ОУ-0000495 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.12.2005 р.  позивачем отримані послуги з тиражування листівок та листівок-візиток, вартість послуги складає 111 грн. 70 коп., ПДВ 18 грн. 62 коп. Кошти у зазначеній сумі перераховані згідно меморіального ордеру №42_7 від 23.12.05 р. Акт списання товарно-матеріальних цінностей від 23.12.05р.   До матеріалів справи додано зразки листівок та листівок-візиток у якій міститься інформація про види та умови діяльності  банку, умови  надання банківських послуг,  місце розташування відділення..

Загальна сума ПДВ по цим операціям, згідно розрахунку заниження податкових зобов’язань за рахунок не включення до бази оподаткування податком на додану вартість операцій по безоплатній передачі товарів, складає 1089 грн.

Таким чином, вся придбана продукція та послуги містить інформацію про умови надання  банком банківських послуг та інша інформація про діяльність банку.

П. 4.2. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, на який послалось ДПІ,  встановлено, що у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Разом з тим законодавством встановлено наступне.

Відповідно до п.п. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” витрати, що пов’язані з рекламними заходами включаються до валових витрат виробництва та відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” ПДВ по таких операціях включається до складу податкового кредиту.

П. 3.1. ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що об’єктом  оподаткування ПДВ  є операції платників податку з:

3.1.1. поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю);

3.1.2. ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорту);

3.1.3. вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорту), поставки транспортних послуг по перевезенню пасажирів, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону України.

Ст. 4 цього закону встановлений порядок визначення бази оподаткування податком на додану вартість. Зокрема п. 4.2 даної статті встановлено яким чином визначається база оподаткування у разі безоплатної передачі товару, робіт, послуг.

Поняття товару у Законі України „Про податок на додану вартість” не визначено.

Відповідно до п. 1.15. ст. 1 Законі України „Про податок на додану вартість” інші  терміни використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування або іншими законами, у частині, що не суперечить цьому Закону та іншим законам з питань оподаткування.

Поняття товару наведено у п. 1.6. ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.  Товари це матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Відповідно  до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 р. N 246, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.999 р. за N 751/4044, для цілей бухгалтерського обліку  під малоцінними та швидкозношуваними предметами вважаються предмети, що використовуються протягом не більше одного року або нормального операційного циклу, якщо він більше одного року.

П. 23 Положення встановлено, що вартість малоцінних та швидкозношуваних предметів, що передані в експлуатацію, виключається зі складу активів (списується з балансу) з подальшою організацією оперативного кількісного обліку таких предметів за місцями експлуатації і відповідними особами протягом строку їх фактичного використання.

Як вбачається з матеріалів справи,  банком були придбані в рекламних цілях інформаційні листи, листівки, тощо, які є  малоцінними та швидкозношуваними  матеріальними  предметами. Дані предмети є лише носіями інформації та не можуть використовуватись в інших ніж рекламні цілях. К вбачається з актів на списання, дані предмети списані з балансу через декілька днів після придбання під час передачі їх в експлуатацію. Акти на списання  не свідчать про передачу даних предметів  під час розповсюдження невизначеному колу осіб. Таким чином, на момент роздачі рекламної продукції  ці предмети вже не мають балансової  вартості. У даному випадку господарською операцією може вважатися операція по списанню даної продукції з балансу, а не наступне розповсюдження даної продукції. З огляду на наведене розповсюдження даної продукції не може вважатися безоплатною передачею  товару, відповідно, ці операції не підлягають включенню до бази оподаткування податком на додану вартість.

П.п. 4.4.1. п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, встановлено, що у  разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення від 19.01.2007 р.                        № /0/1545/10/22-013, яким Донецькій філії банку визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1611 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 805 грн. 50 коп. у загальній сумі 2416 грн. 50 коп. у частині визначення податкового зобов’язання з  ПДВ у сумі 1089 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 544 грн.                 50 коп. у загальній сумі 1633 грн. 50 коп. підлягає визнанню недійсним, відповідно позовні вимоги у даній частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач під час подачі позовної заяви сплатив судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп., що підтверджується меморіальним ордером від 24.01.2007 р. № 1.

Враховуючи наведене, витрати по сплаті судового збору у сумі 3 грн. 40 коп. підлягають стягненню з коштів Державного бюджету на користь позивача.

Враховуючи викладене та, керуючись Законами України “Про оподаткування прибутку підприємств”, „Про податок на додану вартість”, „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”,   Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 р. N 246, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.999 р. за N 751/4044, Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджено  Наказом ДПА України від 10 серпня 2005 р. N 327, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205,

ст. ст. 2, 7 –12, 69-72, 94, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями   Кодексу адміністративного судочинства, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової   інспекції   по роботі з  великими платниками податків у м. Донецьку   (м. Донецьк)  від 19.01.2007 р. № /0/1546/10/22-013, яким Донецькій філії Акціонерного    комерційного    банку „Мрія” визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 15331 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 7665 грн. 50 коп. у загальній сумі 22996 грн. 50 коп.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової   інспекції   по роботі з  великими платниками податків у м. Донецьку   (м. Донецьк)   від 19.01.2007 р. № /0/1545/10/22-013, яким Донецькій філії Акціонерного    комерційного    банку „Мрія”  визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1611 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 805 грн. 50 коп. у загальній сумі 2416 грн. 50 коп. у частині визначення податкового зобов’язання з  ПДВ у сумі 1089 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 544 грн. 50 коп. у загальній сумі 1633 грн. 50 коп.

Стягнути з коштів Державного бюджету України на користь Акціонерного    комерційного   банку  „Мрія” (м. Київ)    витрати по сплаті судового збору у сумі               3 грн. 40 коп.

Зазначена постанова  може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного  суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано  09  квітня 2007 р.

Суддя