СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

04 жовтня 2007 року
Справа № 2-23/14907-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Голика В.С.,

суддів                                                                      Горошко Н.П.,

Гоголя Ю.М.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, Мале приватне підприємство "Метал-сервіс";

відповідача: не з'явився, Державна податкова інспекція у місті Феодосії в  Автономній Республіці Крим

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Феодосії в  Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 24 липня 2007 року у справі № 2-23/14907-2006А

за позовом           малого приватного підприємства "Метал-сервіс" (вул. Керченське шосе, 44, Феодосія, 98107)

до           Державної податкової інспекції у місті Феодосії в  Автономній Республіці Крим (вул. Кримська, 82-в, Феодосія, 98112)

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

За результатами позапланової документальної перевірки з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявленого у податковій декларації по податку на додану вартість за вересень 2005 року (акт перевірки від 08 грудня 2005 року) податковим органом 21 грудня 2005 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № /23-1/0 про донарахування платнику податків податкового зобов’язання по податку на додану вартість у сумі 42 399,35 грн., у тому числі 28266,23 грн. основний платіж та 14133,12 грн. штрафні санкції; № /23-4/2/0 про зменшення бюджетного відшкодування у сумі 2635,00 грн., заявленого у податковій декларації за вересень 2005 року.

Відповідно результатів перевірки, на думку податкового органу, позивачем порушено вимоги підпунктів 7.3.1 та 7.2.1. статті 7 Закону  України „Про податок на додану вартість”, оскільки підприємством до складу податкового кредиту включено податок на додану вартість у сумі 28266,23 грн. за  податковими накладними, котрі оформлені з порушенням вимог вищеназваного Закону.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від  24 липня 2007 року (суддя Іщенко Г.М.) позов задоволено, вищеназвані  рішення податкового органу визнані нечинними.

При прийнятті постанови суд першої інстанції визнав безпідставними доводи відповідача про порушення позивачем вимог Закону України „Про податок на додану вартість” та виходив із того, що  самі по собі недоліки в заповненні податкових накладних, а саме: неправильне зазначення місця знаходження покупця або відсутність таких даних, не можуть бути підставою для визнання даних накладних недійсними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції також послався на  висновки судово-бухгалтерської експертизи від 15 травня 2007 року № 140/06.

Державна податкова інспекція у місті Феодосія в Автономній Республіці Крим оскаржує судове рішення у зв’язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так відповідач запевняє, що відсутність у податковій накладній одного із реквізитів , зазначених у підпункті 7.2.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” позбавляє покупця продукції (платника податку на додану вартість) права на податковий кредит, оскільки дана накладна не відповідає вимогам вищеназваного Закону.

На думку відповідача, податкове повідомлення–рішення № 000017/694223-4/2/0 від 21 грудня 2005 року не може бути визнане нечинним, оскільки воно втратило чинність у зв’язку із прийняттям податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2006 року у процедурі апеляційного узгодження податкового зобов’язання.

Доводи відповідача мотивовані також іншими обставинами,  викладеними у апеляційній скарзі, які не мають значення для розгляду справи.

По справі оголошувалась перерва з 27 вересня 2007 року по 04 жовтня 2007 року. Після оголошеної перерви у судове засідання 04 жовтня 2007 року представники сторін не з'явились.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, апеляційну скаргу визнає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи за результатами перевірки податковим органом зменшено позивачу бюджетне відшкодування на суму 2635,00 грн. за вересень 2005 року та донараховано податкове зобов’язання по податку на додану вартість у сумі 42399,35 грн. у зв’язку з тим, що позивачем до складу податкового кредиту червня, липня, серпня 2005 року, у порушення вимог підпунктів 7.2.1; 7.3.1; 7.4.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” віднесено податок на додану вартість по податковим накладним, які як запевняє відповідач оформлені неналежним чином.

Проте, дані доводи податкового органу, на думку судової колегії, є безпідставними. При цьому судова колегія виходить із того, що право платника податків на податковий кредит не належить лише від наявності належним чином оформленою податкової накладної.

Так, відповідно до підпункту 7.4.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий   кредит  звітного  періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема,     придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пояснень представника позивача за податковими накладними, оформленими неналежним чином, позивачем здійснено оплату за товар у відповідних податкових періодах.

Таким чином позивач мав право на податковий кредит за першою із подій, а саме, по факту оплати придбаних товарів.

Відсутність у податковій накладній хоча б одного із реквізитів, встановлених підпунктом 7.2.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” безспірно не позбавляє покупця права на включення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість на підставі таких накладних. Відповідно до підпункту 7.4.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Виходячи із приписів вищевказаної норми Закону України „Про податок на додану вартість”, лише відсутність податкової накладної позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Дані висновки суду відповідають також судовій практиці Вищого адміністративного суду України, а саме, ухвала суду від 29 листопада 2006 року № к/с-5-167/05.

Доводи податкового органу про те, що податкове повідомлення-рішення від 21 грудня 2005 року № 000007/694223-4/2/0 слідує вважати відкликаним із посиланням на підпункт 4.3 пункту 4 "Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків", затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року № 253, також є безпідставними, оскільки підпункт 4.3 даного "Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків" регламентує лише нумерацію податкових повідомлень, а не повідомлень-рішень.

Зі змісту пункту 2.6, пункту 5.3, пункту 6 "Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків" податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним лише у разі часткового або повного його скасування у процедурі адміністративного узгодження податкового зобов’язання.

Проте, податкове повідомлення-рішення від 21 грудня 2005 року не скасовувалось податковим органом.

При даних обставинах, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5  статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Феодосії в  Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року у справі № 2-23/14907-2006Азалишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.С. Голик

Судді                                                                      Н.П. Горошко

Ю.М. Гоголь