ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.10.2007
Справа № 16/122-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Павловського
П.П.  (доповідача).,

суддів: Логвиненко А.О., Чус О.В

Секретар судового засідання Мацекос
І.М.

Представники сторін:

від позивача:  ОСОБА_1.;

від позивача:  ОСОБА_3
адвокат, довіреність №1-1946  від
29.05.07;

від відповідача-1:  ОСОБА_4 адвокат, довіреність №10419  від 08.10.07;

від
відповідача-2:  ОСОБА_4 адвокат,
довіреність № б/н  від 04.07.07;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  матеріали апеляційної
скарги   ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 07.08.07 р.   у справі № 16/122-07

за позовом:  ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до відповідачів:

1-          ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ

2-  Товариство  з обмеженою відповідальністю “Фантазія”, м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсним виконавчих
документів.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2004 року ОСОБА_1 звернулась
в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська з позовом до  ОСОБА_2 про визнання недійсними установчих
документів.

Ухвалою апеляційного суду м. Дніпропетровська
від 26.02.2007 року (Суддя - Петренко І.О.) справа направлена до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду для розгляду відповідно до
Закону України № 483-V від 15.12.2006 року “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів” (чинний з 29.12.2006 року).

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючого судді
Джихур О.В. (доповідача), суддів Лисенко О.М., Науменко І.М.) від 11.04.2007
року -апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Індустріального районного
суду від 24.03.2006 року скасовано, справу направлено до господарського суду
Дніпропетровської області для розгляду.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області (суддя -Загинайко Т.В.) -залучено до участі у справі
у якості другого відповідача -Товариство з обмеженою відповідальністю
“Фантазія” м. Дніпропетровськ.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 07.08.2007 року
(Суддя -Загинайко Т.В.) -в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням
господарського  суду першої інстанції,
позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою і посилаючись на неправильне застосування господарським
судом норм процесуального та матеріального
права, просить скасувати прийняте рішення, винести постанову, якою позов
задовольнити.

Позивачка не погоджується з  твердженням господарського суду в рішенні,
щодо запису нотаріуса на установчому договорі про посвідчення погодження в її
присутності, який  свідчить про те, що
вона була ознайомлена з умовами установчого договору. Вважає,  що
такий запис свідчить лише про те, що вона поставила свій підпис в
присутності нотаріуса.

Відповідач-1   надав відзивна апеляційну скаргу, вважає
рішення господарського суду цілком правомірним та прийнятим з дотриманням вимог
закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення
господарського суду без змін.

У своєму відзиві посилається на те,
що позивачка не надала жодного доказу про порушення її законних прав та
інтересів при укладанні установчого договору. Вважає, що господарський  суд правильно послався на роз'яснення Президії
Вищого господарського суду України від 12.03.1999 року № 02-5/111 відповідно до
яких невиконання, чи неналежне виконання договору не тягне за собою правових
наслідків у вигляді визнання договору чи його частини недійсним.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду заслухавши доповідь судді -доповідача,
пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, прийшла до висновку, що рішення господарського суду не підлягає  скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
між Представництвом Фонду Державного майна України в м. Дніпропетровську
(продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фантазія” (покупцем)
05.04.1996 року було укладено договір купівлі - продажу комунального майна,
згідно із пунктами 1.1., 1.3 якого продавець продав, а покупець купив
комунальне майно державного комунального підприємства побутового обслуговування
населення № 65 “Фантазія” з приміщенням загальною площею 76, 1 кв. м., як
цілісний майновий комплекс за АДРЕСА_1- вартість відчужуваного майна становить
1 076 777 крб.;

Згідно протоколу від 30.04.1996
року профспілкових зборів ДКППОН № 65 “Фантазія” постановлено вибрати головою
товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 та визначити їй внесок по приватизації
у розмірі 51 %.

Товариством ДКППОН № 65 “Фантазія”
01.08.1996 року було проведено загальні збори,
на яких було вирішено  створити на
основі приватизованого майна ДКППОН № 65 “Фантазія” товариство з обмеженою
відповідальністю “Фантазія”.

Відповідно до ч. 1 п. 1
затвердженого установчого  договору від
1996 року про створення та діяльність товариства з обмеженою відповідальністю
“Фантазія”, товариство створено на умовах угоди громадян України, колишніх членів
товариства покупців, які приймали участь у викупі державного майна державного
комунального підприємства побутового обслуговування населення № 65 “Фантазія”
згідно договору купівлі -  продажу  від 05.04.1996 року “ 272/В, укладеному з
Представництвом Фонду держмайна України в м. Дніпропетровську.

Згідно п. 2 установчого договору
товариства учасниками товариства є, у тому числі , позивач - ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2.

П.6 установчого договору
передбачає, що ОСОБА_2 має 51% статутного фонду, що становить 5 491, 58 грн, а
ОСОБА_1. - 4,3% статутного фонду, що становить 463, 01 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначений установчий договір посвідчено 01.08.1996 року державним нотаріусом 6
-ї   Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Якубою О.А., тому посилання позивачки на те, що їй було
надано тільки підписний аркуш, не може бути прийнятий судом, оскільки
нотаріусом на установчому договорі зазначено:
“погодження підписано сторонами в моїй присутності”, тобто належним
чином.

Господарський суд правильно
визначив, що даний спір повинен вирішуватись у відповідності із Цивільним
кодексом України РСР. (1963 р.)

Відповідно до приписів ст. 48
Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.) недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, у тому числі ущемляє особисті майнові права неповнолітніх
дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України “Про господарські товариства” ( редакції що, діяла на момент укладення
установчого договору) установчі документи повинні містити відомості про вид
товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників,
найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду,
порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства
та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна
кваліфікована   більшість голосів,
порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і
реорганізації товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону
установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей,
зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір  часток кожного з учасників,    розмір, склад та порядок внесення ними
вкладів.

Отже, що стосується п. 6
установчого договору господарський суд правильно дійшов висновку щодо того, що
він не суперечить закону, оскільки містить розмір часток та розмір вкладів
кожного з учасників товариства, у тому числі і позивача та відповідача -1.

Рішеннями прийнятими на
позачергових зборах учасників 26.11.2006 року погоджено   існуючий статут та установчий договір
відповідача -2, а також вирішено повернути членам товариства різницю між
оціночною вартістю ваучера і сумою коштів, що внесені кожним членом товариства
готівкою, у тому числі і позивачу у розмірі 148, 00 грн.

Відповідно до статті 71 Цивільного
кодексу Української РСР ( редакції, що діяла на момент укладення установчого
договору) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Господарський суд також, правильно
зазначив про  строк позовної давності,
який позивач вважає перерваним в зв'язку з
визнанням відповідачем помилки у 2003 році. А саме те, що позивач   мав можливість дізнатись про порушення свого
права 01.08.1996 року (дата посвідчення нотаріусом установчої угоди) і те, що
перебіг строку позовної давності почався саме з цієї дати і у 2003 році вже був
закінчений , тому і не міг перерватись.

З огляду на вищевикладене не можуть
бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення  суду першої інстанції доводи викладені в
апеляційній скарзі.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду приходить до висновку, що правові підстави для
скасування рішення  господарського суду
відсутні. Рішення суду першої інстанції
відповідає обставинам справи і при його
прийнятті  судом не порушено норми
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись
ст. 101 - 103, 105  ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скарги   ОСОБА_1 на рішення господарського суду
Дніпропетровської  області від 07.08.07
р.   у справі № 16/122-07
-залишити без задоволення.

Рішення  господарського суду Дніпропетровської
області  від 07.08.07 р. -залишити без
змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя
П.П. Павловський

Суддя
А.О. Логвиненко

Суддя
О.В. Чус