КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2007                                                                                           № 10/64

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Першого заступника Прокуратура м.Чернігова

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.04.2007

у справі № 10/64

за позовом                               Першого заступника Прокурора м.Чернігова

до                                                   Дочірнє підприємство "Постач-Нафто-Сервіс" Відкритого акціонерного товариства "Постачальник"

третя особа відповідача           Регіональне відділення фонду державного майна по Чернігівський області

третя особа позивача

про                                                  витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.04.2007р. усправі №10/64  відмовлено у задоволенні позову  першого заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі Управління комунального майна Чернігівської обласної ради  про витребування  Бази відпочинку „Механізатор” з незаконного володіння нею ДП „Постач-Нафто-Сервіс” ВАТ „Постачальник.”

Перший заступник прокурора міста Чернігова, не погодившись з рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано суду жодних документів, які б підтверджували його право власності на спірне майно, однак в мотивувальній частині рішення зазначаються обставини, які  підтверджують право комунальної власності на спірне майно.

Крім того, скаржник вважає, що твердження суду з посиланням на ст..24 Закону України „Про  приватизацію державного майна ( в редакції, яка діяла на час приватизації 1995р.), що факт безоплатної передачі  майна Відкритому акціонерному товариству „Постачальник” породжує для підприємства право власності на вказане майно, не містить під собою правового обґрунтування.

Судом неправильно застосовано норми ст.267 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем по справі не заявлялись вимоги про  застосування позовної давності.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін та представників прокуратури, судова колегія установила наступне:

Позивач звернувся до суду першої інстанції  з позовом  в інтересах держави в особі Управління комунального майна Чернігівської обласної ради про витребування майна – Бази відпочинку „Механізатор”- з незаконного володіння ДП „Постач-Нафто-Сервіс” ВАТ”Постачальниак” та зобов’язати відповідача передати дану базу до спільної комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської обласної ради.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що База відпочинку „Механізатор” була побудована саме за рахунок коштів соціального розвитку підприємства і тому цілком законно була передана безкоштовно у власність ВАТ „Постачальник” у відповідності до законодавства про приватизацію державного майна.

База  „Механізатор” була передана до статутного фонду підприємства відповідача його засновником і власником ВАТ „Постачальник” у 1997р. майже 10 років потому і весь цей час  відповідач відкрито володіє цим майном.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що на витребування майна з чужого незаконного володіння поширюється загальна позовна давність у три роки, яка встановлена ст.257 ЦК України, що про своє порушене право позивач дізнався у 1997р. – з моменту передачі майна до статутного фонду підприємства відповідача.

Третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна по Чернігівській області письмових пояснень по суті спору до справи не надало.

Судова  колегія погоджується з висновком  суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Відповідно до рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів від 21 березня 1995р. „Про обласну програму приватизації на 1995 рік” був затверджений перелік об’єктів комунальної власності обласної Ради народних депутатів, до якого увійшло Чернігівське орендне підприємство матеріально-технічного забезпечення.

Зазначеним рішенням регіональному відділенню Фонду державного майна по Чернігівській  області було доручено на базі затверджених переліків розробити робочі плани приватизації по кварталах та забезпечити виконання обласної програми приватизації на 1995 рік.

У 1995 році було прийнято рішення про  приватизацію Чернігівського орендного підприємства матеріально-технічного забезпечення агропромислового комплексу шляхом створення на його базі ВАТ „Постачальник” і подальшого продажу належного державі пакета акцій працівникам підприємства і сільгосппідприємствам області.

Пунктом 12.6 Плану приватизації передбачалося, що база відпочинку „Механізатор” передається безкоштовно ВАТ „Постачальник” з цільовим використанням згідно чинного законодавства про приватизацію державного майна.

В плані приватизації чи якомусь іншому документі не йшла мова про передачу цього майна ВАТ „Постачальник” не у власність, а тільки у користування.

Статтею 21 Закону України „Про власність” визначені підстави виникнення права колективної  власності, якими, зокрема, є викуп колективами трудящих державного майна, безоплатна передача майна державного підприємства у власність трудового колективу.

Таким чином, вказаним законом передбачено виникнення права колективної власності шляхом відчуженням державного майна, як на оплатній, так і безоплатній основі.

Відповідно до Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств” від 04.03.1992р. № 2163-ХП ( надалі – Закон) поняття приватизації майна державних підприємств визначено як відчуження майна, що перебуває в загальнодержавній, республіканській і комунальній власності.

Отже, вказаний Закон регулює порядок, умови і механізм відчуження майна із державної власності.

Стаття 24  Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств „ в редакції чинній на 1995 рік, мала назву „Безоплатна передача державного майна” і передбачала безоплатну передачу об’єктів соціально-культурного призначення створеним в процесі приватизації суб’єктам, якщо ці об’єкти були побудовані за рахунок коштів соціального розвитку (аналогічних фондів) підприємств.

База відпочинку „Механізатор” була побудована саме за рахунок таких коштів і тому цілком законно була передана безкоштовно у власність ВАТ „Постачальник” у відповідності до законодавства про приватизацію.

Згідно частини 2 статті 24 Закону, чинного на час приватизації майна Чернігівського орендного підприємства матеріально-технічного забезпечення агропромислового комплексу, товариству покупців, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об’єкти соціально-побутового призначення, створені із зменшенням ціни, на яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна. Ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами.

Отже, майно, яке підлягає безоплатній передачі ( об’єкти соціально-побутового призначення), порядок і умови його передачі містяться у Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств”, чинного на час приватизації , який регулює правовідносини, що виникають при відчуженні майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській , в комунальній власності на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Вказана безоплатна передача визначена у Законі як пільга, надана товариству покупців при приватизації ( відчуженні) об’єктів соціально-побутового призначення за умови створення даних об’єктів за рахунок коштів фонду соціального розвитку зазначеного підприємства.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне майно було передано під час проведення приватизації підприємству  на умовах оренди, в постійне користування.

Наказом регіонального відділення Фонду державного майна по Чернігівській області  №1030 від 28.11.1997р. „Про завершення приватизації відкритого акціонерного товариства „Постачальник” процес приватизації  ВАТ „Постачальник” визначено завершеним, акції в кількості 4 260 120 шт. передані ВАТ „Постачальник” та доручено ВАТ „Постачальник” здійснити видачу акцій ( сертифікатів акцій) покупцям.

Як свідчать матеріали справи, у 1997р. на загальних зборах  ВАТ „Постачальник” було прийнято рішення про створення Дочірнього підприємства „Постач-Нафто-Сервіс” та передачу йому у статутний фонд майна у тому числі і базу відпочинку  „Механізатор”, що підтверджується актом здачі-прийняття об’єктів нерухомості від 28.03.1997р.

Відповідно до додатку до Статуту Дочірнього підприємства „Постач –Нафто -Сервіс” ВАТ „Постачальник”, зареєстрованого рішенням Чернігівського міськвиконкому № 736 від 24.04.1998р., до статутного фонду відповідача включено і базу відпочинку „Механізатор”.

Статтею 388 Цивільного кодексу України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача з підстав  встановлених даною статтею.

Позивач стверджує, що він як власник майна - бази відпочинку „Механізатор”, має право витребування майна з чужого незаконного володіння, але в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які б підтверджувати його право власності на спірне майно та його право на витребування цього майна .

Витяг з рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів від 30.03.1993р. не є таким доказом, оскільки той факт, що до приватизації підприємство належало до державної власності ( комунальна власність на той час у відповідності до Закону України „Про власність” була видом державної власності) ніким не заперечується, але у 1995 році об’єкт, який належав за цим рішенням до комунальної власності, був приватизований, у т.ч. його складова база відпочинку „Механізатор” безкоштовно передана ВАТ „Постачальник” у відповідності до законодавства про приватизацію державного майна.

Крім того, позивач  не надав доказів на підтвердження незаконності перебування цього майна у власності відповідача.

Необхідно звернути увагу на те, що база відпочинку„Механізатор” передана до статутного фонду ДП „Постач-Нафто-Сервіс”  його засновником і власником – ВАТ „Постачальник” у 1997 році, майже 10-ть років потому і весь цей час відповідач відкрито володіє цим майном і особа, яка вважає себе власником цього майна, ніяких претензій з цього приводу  ні відповідачу, ні ВАТ „Постачальник” не заявляла.

До того ж, відповідач у своєму відзиві  звертає увагу на те, що на витребування майна з чужого незаконного володіння поширюється загальна позовна давність у три роки, встановлена ст.257 ЦК України  і просить застосувати наслідки спливу позовної давності,  зазначаючи у відзиві  про те, що позивач вважає свої права порушеними у 1997 році – з моменту передачі майна до статутного фонду відповідача, але питання про поновлення позовної давності в позовній заяві не ставиться і поважні причини її пропуску не наводяться.

За таких обставин, відповідач вважає, що підстав для поновлення строку позовної давності  у суду немає ( ст.267 ЦК України).

Оскільки позивач не звертався до суду із заявою про поновлення строку позовної

давності та не надав суду доказів поважності причин пропуску позовної давності, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що строк позовної давності для звернення позивачем до суду за захистом свого  права на час звернення з позовом, сплив.

З огляду на викладене, судова колегія  залишає апеляційне подання без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому не вбачає підстав для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст.99,101,103,105  Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.04.2007р. у справі №10/64 залишити без змін, а апеляційне подання Першого заступника прокурора міста Чернігова – без задоволення.

2.Матеріали справи № 10/64 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя

Судді

24.04.07 (відправлено)