донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

30.01.2007 р.
справа №7/359пд

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:

Запорощенка М.Д.

суддів

Величко Н.Л.

при секретарі:

Волкова Р.В.  Поляковій В.Є.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Шахтарської об'єднаної державної податкової
інспекції   м. Шахтарськ

на рішення господарського суду

Донецької області

від

14.12.2006 року

у справі

7/359пд

за позовом

Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції         м.
Шахтарськ

до  до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1м. Шахтарськ  Приватного підприємства “Інтерпромсервіс”
м. Донецьк

про

Визнання недійсним господарського
зобов'язання та стягнення 5945,40 грн.

За участю  представників сторін :

Від позивача :

Не з'явився

Від відповідачів:

Не з'явились

Рішенням господарського суду
Донецької області від 14.12.2006 року у справі           №7/359пд (суддя Малашкевич С.А.)
відмовлено у задоволенні  позову
Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції м. Шахтарськ до Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1м. Шахтарськ та Приватного
підприємства “Інтерпромсервіс” м. Донецьк про визнання недійсним господарського
зобов'язання, що виникло з договору купівлі-продажу товару від 05.04.2004 року
між відповідачами та стягнення з першого відповідача на користь держави
вартість отриманого за угодою товару в сумі 5945,40 грн.; стягнення з другого
відповідача на користь першого відповідача отримані грошові кошти в сумі
5945,40 грн.

Рішення суду мотивоване
недоведеністю позивачем того, що укладаючи спірну угоду другий відповідач діяв
з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства.

Позивач, Шахтарська об'єднана
державна податкова інспекція м. Шахтарськ, не погоджуючись з рішенням
господарського суду, звернувся з апеляційною скаргою про його скасування, так
як вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та
процесуального права. На його думку, судом першої інстанції помилково не були
прийняті до уваги факти, встановлені рішенням Кіровського районного суду від
20.01.2003 року у справі №2-2054-03. Крім того, заявник наполягає на тому, що
податкова звітність другим відповідачем до податкового органу не надавалась.

Позивач зазначив, що Пленум
Верховного суду України в п.6 Постанови від 28.04.78р. “Про судову практику по
справам про визнання угод недійсними” роз'яснив, що до угод, укладених з метою
суперечною інтересам держави та суспільства відносяться угоди, які направлено
на приховування юридичними особами доходів від оподаткування. Реєстрація
другого відповідача засновником -підставною особою без наміру займатись
підприємницькою діяльністю створили для нього можливість діяти в порушення
законодавства -укладати угоди, отримувати від цього прибутки та не сплачувати з
них податки.

Відповідно до ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законодавством.

З викладеного скаржником зроблений
висновок про порушення другим відповідачем інтересів держави та суспільства,
які покладаються в приховуванні коштів (доходу), отриманих від здійснення
господарської діяльності, та ухилення від оподаткування.

Відповідачі наданим їм правом не
скористались, представників в судове засідання не направили, відзивів не
надали.

Заявник апеляційної скарги
представника у судове засідання не направив, про причини його неявки суд не
повідомив.

Про час і місце судового засідання
сторони сповіщені належним чином.

Розглянувши наявні у матеріалах
справи, судова колегія встановила наступне.

Між відповідачами було укладено
усну угоду купівлі-продажу від 05.04.2004 року, відповідно до якого Приватне
підприємство “Інтерпромсервис” м. Донецьк передало Суб'єкту підприємницької
діяльності-фізичній особі ОСОБА_1м. Шахтарськ товар: палаточну тканину у
кількості 600 м., нитки в кількості 15 штук., на загальну суму 5 945, 40 грн.,
в тому числі ПДВ в сумі 990, 90 грн., що підтверджується накладною №207 від
05.04.2004 року (арк.43).

Перший відповідач отриманий товар
оплатив  в повному обсязі, згідно з
квитанцією до прибуткового касового ордеру №410 на суму 5945,40 грн.(арк.43)

Позивач просив визнати вказане
господарське зобов'язання недійсним на підставі статті 207 Господарського
кодексу України, як таке, що укладено з боку Приватного підприємства
“Інтерпромсервис” м. Донецьк з метою суперечною інтересам держави та
суспільства та застосувати наслідки, передбачені статтею 208 цього кодексу.

Судова колегія вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з частиною четвертою статті
35 цього ж кодексу рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають
значення для вирішення спору.

Рішенням Кіровського районного суду
м. Донецька від 20.01.2003 року у справі №2-2054-03 (арк.47-51), яке набрало
законної сили 21.02.2003 року, статутні документи Приватного підприємства
“Інтерпромсервіс” визнані недійсними з моменту реєстрації. Вказаним рішенням
було встановлено, що громадянка ОСОБА_2, яка є засновником підприємства,
підписала установчі документи без мети створення підприємства, а за винагороду.
Засновник підприємства свої активи та майно до статутного фонду підприємства не
передавав. З моменту реєстрації податкову звітність до податкової служби не
надавав. За юридичною адресою, вказаною в реєстраційних документах підприємство
не знаходиться.

Однак із змісту цього рішення не
вбачається встановлення факту вчинення другим відповідачем господарських
зобов'язань з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства. У рішенні
суду взагалі відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що
укладаючи спірну угоду, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам держави
і суспільства.

Таким чином, Рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька від 20.01.2003 року у справі №2-2054-03, не може
вважатись  доказом спрямованості умислу
та доведення мети суперечною інтересам держави та суспільства при здійсненні
спірного господарських зобов'язань, оскільки воно не містить в собі висновків
щодо господарських зобов'язань, які виникли між відповідачами на підставі усної
угоди купівлі-продажу від 05.04.2004р., та не робилися висновки відносно їх
мети та спрямованості.

Таким чином, позивач  не звільнений від обов'язку доказувати, що
спірне господарське зобов'язання між відповідачами з купівлі-продажу  є не реальним і воля сторін не була
спрямована на настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 1 статті 207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наявність умислу у сторони  угоди означає, що вона, виходячи з обставин
справи, усвідомлювала або повинна була усвідомлювати протиправність укладеної
угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнула або
свідомо допускала настання протиправних наслідків.

З викладеного вбачається, що
необхідними умовами для визнання господарського зобов'язання  недійсним є вчинення їх з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, та наявність наміру хоча б у однієї
із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Метою суперечною інтересам держави
та суспільства, яку мало спірне господарське зобов'язання заявник вважає
приховування другим відповідачем доходів від оподаткування. Такі висновки
позивач робить з факту визнання установчих документів другого відповідача
недійсними з моменту їх державної реєстрації.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Як вбачається із матеріалів справи,
вони не містять доказів спрямованості спірного господарського зобов'язання на
приховування доходів від оподаткування.

Будь-яких доказів донарахувань
податкових зобов'язань податковим органом за порушення податкового
законодавства за спірним договором та доказів кримінальної відповідальності
посадових осіб і відповідальності суб'єктів господарювання за ухилення від
сплати податків або інші податкові правопорушення матеріали справи не містять.

З огляду на це, судова колегія
вважає, що заявником не доведені обставини в підтвердження того, що укладаючи
договір другий відповідач діяв  з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Сам по собі договір не
є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства. Такий товар не
виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалась ліцензія,
не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі-продажу.

Крім того, судова колегія
погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, позивачем не
було надано належних доказів того, що на момент виникнення спірного
зобов'язання Приватне підприємство “Інтерпромсервис” м. Донецьк було виключено
з Єдиного державного реєстру.

В матеріалах справи наявні
відомості про те, що Приватне підприємство “Інтерпромсервис” м. Донецьк
зареєстровано 26.07.2001 р. Виконавчим комітетом Донецької міської ради, станом
на 29.11.2006 р. значиться в єдиному державному реєстрі підприємств та
організацій в Україні.

Таким чином, на момент укладення і
виконання спірного господарського зобов'язання (2004р.) сторони (відповідачі)
були зареєстровані суб'єктами підприємницької діяльності, отже мали цивільну
правоздатність.

За таких підстав суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що, позивачем не доведено належними
доказами, що спірне господарське зобов'язання вчинено відповідачами з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

За результатами розгляду матеріалів
справи, судова колегія дійшла висновку, що господарський суд обґрунтовано виніс
рішення, яке відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а
мотиви, з яких надана апеляційна скарга не можуть бути підставою для його
скасування.

Керуючись статтями 99, 101, 103,
105 Господарського процесуального кодексу України,  суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції                       м. Шахтарськ на рішення
господарського суду Донецької області від 14.12.2006 року у справі №7/359пд
-залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 14.12.2006 року у справі                  №7/359пд -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної може бути
оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через
апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги
оголошені в судовому засіданні.

Головуючий          М.Д.
Запорощенко

Судді:

Надруковано  7 примірників

1
-у справу, 2 -сторонам,

2
-ДАГС, 1 -ГС Донецької обл.