СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

20 листопада 2007 року
Справа № 2-9/13854-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Ткаченка М.І.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Дугаренко О.В.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився (Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів);

відповідача: не з’явився (Товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон");

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Пєтухова Н.С.) від 01 листопада 2005 року по справі № 2-9/13854-2005

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а,Сімферополь,95017)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" (пров. Елеваторний, 7,Сімферополь,95040)

про стягнення 18425,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 1 листопада 2005 року у справі № 2-9/13854-2005 задоволено позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до  Товариства з обмеженою відповідальністю „Еталон”          про стягнення 18425,00 грн.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Товариство з обмеженою відповідальністю „Еталон” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 5 квітня 2006 року у справі № 2-9/13854-2005 Товариству з обмеженою відповідальністю „Еталон” відмовлено у відновлені пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Еталон” залишена без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Еталон” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати вказану ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для розгляду справи по суті.

Постановою Вищого господарського суду України від 2 жовтня 2007 року по даній справі касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Еталон” задоволено частково.

Ухвалу Севастопольського апеляційного господарського суду від 5 квітня 2006 року у справі № 2-9/13854-2005 скасовано.

Справу передано до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19 жовтня 2007 року  справу № 2-9/13854-2005 призначено до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме, відповідач по справі не був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, а тому суду першої інстанції осталися не відомі обставини, які свідчать про те, що відповідач не допускав порушення чинного законодавства.

Також, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме, відповідач у відповідності до чинного законодавства створив робочі місця для інвалідів та звертався до Сімферопольського центру зайнятості, по встановленій формі № 3-ПН, в яких зазначалось про вакантні місця для інвалідів.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 20 листопада 2007 року, у зв’язку з відпусткою та з метою дотримання графіку розгляду справ, суддю Градову О.Г. замінено на суддю Дугаренко О.В.

В судове засідання призначене на 20 листопада 2007 року представник позивача Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів та відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Еталон” не з'явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Від Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі їх представника.

Від  представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Еталон” надійшло клопотання про відкладення слухання справи у зв’язку з хворобою.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників позивача та відповідача тому, що їх явку не визнано обов’язковою.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 8 Закону „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом  виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони  здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434 (далі - Положення), Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці) та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 Положення для реалізації покладених на Фонд соціального захисту інвалідів завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Відповідно до покладених на нього завдань Фонд соціального захисту інвалідів здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання  ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Пунктом 11 Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції,  обліку   та   використання  цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, передбачені що у разі несплати підприємствами, установами організаціями, які забезпечують нормативу робочих місць, штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення в судовому порядку.

Таким чином, Фонд соціального захисту інвалідів та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з підприємствами (об'єднаннями), установами та організаціями, зокрема, у зв'язку застосуванням штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” реалізує владні управлінські функції, а право відділень Фонду на звернення до суду у відповідних відносинах визначено в законодавчому порядку.

Отже, даний спір є публічно-правовим і на нього згідно зі статтями 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову   позицію   викладено   в   постановах   Верховного   Суду   України  і 17 січня 2006 року зі справи № 13/189, від 24 січня 2006 року зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VII „Прикінцеві перехідні положення” (в редакції Закону України від 6 жовтня 2005 № 2953-Г) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційні адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарська судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача про стягнення 18425 грн. штрафу за невиконання 4% нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2004 році.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 1 листопада 2005 року у справі № 2-9/13854-2005 задоволено позов  Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до  Товариства з обмеженою відповідальністю „Еталон”          про стягнення 18425,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем по справі у 2004 році не виконано обов’язку зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, покладеного на нього Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 р. № 875-XII.

Судом першої інстанції встановлено, що:

- відповідно до звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2004 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу на підприємстві склала 124 особи;

- фактично в 2004 році Товариством з обмеженою відповідальністю „Еталон” інвалідів не працевлаштовано;

- звіти за формою № 3-ПН про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для інвалідів відповідач у 2004 році не надавав;

- з урахуванням середньорічної заробітної плати на підприємстві в 2004 році (3685 грн.) розмір штрафник санкції за не створення 5 робочих місць для інвалідів становить 18425 грн.

Частиною 1 статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства (об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів (далі –Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 року № 314, визначено, що робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (пункт 1); робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (пункт 3); підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів (пункт 5).

Пунктом 14 Положення встановлено, що підприємства: у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Частиною 1 статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” і пунктом 10 Положення передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Наказом  Державного  комітету  статистики  України  від 6 липня 1998 року № 244,  зареєстрованим  в  Міністерстві   юстиції   України   17 липня 1998 року  за  № 464/2904, затверджено Інструкцію щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3-ПН “Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках” і № 4-ПН “Звіт про вивільнення працівників”, відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 якої:

- звіт за формою № 3-ПН подається підприємствами, незалежно від форм власності і господарювання, місцевому центру зайнятості 28 числа щомісячно;

- у разі потреби термінового заміщення наявних вільних робочих місць, що виникли у міжзвітний період у зв'язку зі звільненням працівників, дані про ці місця подаються додатково, в міру їх виникнення;

- в графі 4 звіту за  формою № 3-ПН проставляється наявність вільних робочих місць (вакантних посад) в рахунок річної броні, встановленої місцевими державними адміністраціями, для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, а також для пенсіонерів, учнів, студентів, інвалідів. Наявність вільних робочих місць (вакантних посад) зазначається щодо кожної категорії громадян окремо під встановленими шифрами (інваліди мають шифр “14”).

З метою здійснення моніторингу виконання Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” наказом Державного комітету статистики України від 10 січня 2002 року № 49 затверджено форму державної статистичної звітності № 10-ПІ поштова-річна “Звіт про зайнятість інвалідів”.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що виконанню відповідними органами обов’язку працевлаштовувати інвалідів передує вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, здійснення заходів зі створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність вакантних посад для інвалідів.

Отже, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Згідно з частиною 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю „Еталон” здійснила заходи із створення робочих місць для інвалідів та інформувало державну службу зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2004 році.

Вказані факти підтверджуються наступними документами:

- наказом № 3 „А” від 9 січня 2004 року  „Про призначення робочої комісії для створення на Товаристві з обмеженою відповідальністю „Еталон” робочих місць для інвалідів”.;

- протоколом робочої комісії Товариства з обмеженою відповідальністю „Еталон” від 9 січня 2004 року.  Відповідно до  якого: затверджено програму працевлаштування інвалідів, затверджено інструкцію про робоче місце інваліда, постановлено створити робочі місця для інвалідів та обладнати ці місця відповідно до норм та правил, встановлених діючим законодавством;

- інструкцією „Про робоче місце інваліда”, яка затверджена на зборах Робочої комісії (протокол № 1 від 9 січня 2004 року);

- звітами форми № 3-ПН про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках за станом на: 28 січня  2004 року; 27 лютого 2004 року; 26 березня 2004 року; 28 квітня 2004 року; 28 травня 2004 року; 29 червня 2004 року; 28 липня 2004 року; 27 серпня 2004 року; 28 вересня 2004 року; 28 жовтня 2004 року; 28 листопада 2004 року та 28 грудня 2004 року.

Таким чином, в 2004 році Товариство з обмеженою відповідальністю „Еталон” вживало заходи зі створення робочих місць для інвалідів та повідомляло органи працевлаштування, зазначені в статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, про створення відповідних робочих місць, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія дійшла до висновку про те, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 1 листопада 2005 року прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 195, 198 (пункт 3), 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" задовольнити.

2.          Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 01 листопада 2005 року по справі № 2-9/13854-2005 скасувати.

3.          Прийняти нове рішення.

4.          У задоволені позову відмовити.

5.   Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

6. Постанову може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цієї постанови та в порядку,  передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        М.І. Ткаченко

Судді                                                                      В.А. Лисенко

О.В. Дугаренко