ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

15.11.07                                                                                           Справа№ 28/332 А

15 год 50 хв

За позовом: Державної податкової інспекції у  Франківському районі м. Львова, м. Львів

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю комерційної науково-інженерної фірми „Композит”, м. Львів

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю  „Компанія Селіон”, м. Київ

про визнання недійсним господарського зобов”язання

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Сивак В.М. -  головний державний податковий інспектор

Від відповідача 1: Лемик Л.Я. –головний бухгалтер, Іванюк І.Л. - юрисконсульт

Від відповідача 2: не з”явився

Позов заявлено Державною податковою інспекцію у Франківському районі м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю комерційної науково-інженерної фірми „Композит” та до Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Селіон” про визнання недійсним господарського зобов’язання, позивач просить визнати недійсним господарське зобов”язання між ТзОВ „Компанія Селіон” та ТзОВ КНІФ „Композит” на загальну суму 1 790 770,95 грн у зв”язку з його нікчемністю; застосувати наслідки, які передбачені ст.208  Господарського кодексу України як при наявності наміру (умислу) в однієї сторони (ТзОВ „Компанія Селіон”) до господарських зобов”язань, які виникли між ТзОВ КНІФ „Композит” та ТзОВ „Компанія Селіон”, а саме, зобов”язати ТзОВ „Компанія Селіон” повернути ТзОВ КНІФ „Композит” грошову суму в розмірі 1 790 770,95 грн, стягнути з ТзОВ КНІФ „Композит” в дохід держави 1 790 770,95 грн(сума еквівалентна вартості придбаних  у ТзОВ „Компанія Селіон” товарів (послуг)); вирішити в порядку ст.216 Цивільного кодексу України питання відшкодування ТзОВ „Компанія Селіон” збитків ТзОВ КНІФ „Композит” у зв’язку із вчиненням недійсного правочину.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, позивач просить позов задоволити, визнати недійсним господарське зобов”язання між ТзОВ „Компанія Селіон” та ТзОВ КНІФ „Композит” на загальну суму 1 790 770,95 грн у зв”язку з його нікчемністю; застосувати наслідки, які передбачені ст.208  Господарського кодексу України як при наявності наміру (умислу) в однієї сторони (ТзОВ „Компанія Селіон”) до господарських зобов”язань, які виникли між ТзОВ КНІФ „Композит” та ТзОВ „Компанія Селіон”, а саме, зобов”язати ТзОВ „Компанія Селіон” повернути ТзОВ КНІФ „Композит” грошову суму в розмірі 1 790 770,95 грн, стягнути з ТзОВ КНІФ „Композит” в дохід держави 1 790 770,95 грн(сума еквівалентна вартості придбаних  у ТзОВ „Компанія Селіон” товарів (послуг)); вирішити в порядку ст.216 Цивільного кодексу України питання відшкодування ТзОВ „Компанія Селіон” збитків ТзОВ КНІФ „Композит” у зв’язку із вчиненням недійсного правочину.

Представники відповідача 1 проти позову заперечили з підстав, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву, відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що протягом 2006 року між ТзОВ КНІФ „Композит” та ТзОВ „Компанія Селіон” були укладені ряд господарських договорів на поставку матеріалів, проведення ремонтно-оздоблюваних робіт, тощо. На виконання зазначених договорів ТзОВ „Компанія Селіон” поставило матеріалів та надало ТзОВ КНІФ „Композит” послуг на загальну суму 1 790 770,95 грн.  ТзОВ КНІФ „Композит” оплатило за поставлені матеріали та виконані роботи, перерахувавши на поточний рахунок ТзОВ „Компанія Селіон” 1 790 770,95 грн, таким чином кожна із сторін свої зобов”язання по господарських договорах виконала в повному обсязі. Відповідач 1 зазначає, що сторони за оспорюваним господарським зобов”язанням, відповідно до чинного законодавства були зареєстровані органами державної влади, перебували на обліку в державній податковій інспекції та звітували у відповідні органи влади, користувались рахунками в банківських установах. Про наявність рішення Солом”янського районного суду м. Києва від 12.12.2006 року та наявність інших порушень з боку ТзОВ „Компанія Селіон” відповідачу 1 не було відомо, а порушення відповідачем 2 податкового законодавства жодним чином не може впливати на відповідача 1 і зокрема ця відповідальність не повинна перекладатись на відповідача 1.

Відповідач 2 вимог ухвал суду не виконав, письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України на основі наявних доказів.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (податкові накладні, банківські виписки, рішення Солом”янського районного суду м. Києва від 12.12.2006 року, довідки та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

15.11.2007 року проголошено вступну і резолютивну частину постанови, повний текст постанови складено 19.11.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ТзОВ комерційна науково-інженерна фірма „Композит” (відповідач 1) здійснювала придбання товарів(робіт,послуг) у ТзОВ „Компанія Селіон” (відповідач 2), що підтверджується виписаними ТзОВ „Компанія Селіон” податковими накладними № 8 від 01.06.2006 року на суму 4 736,97 грн. в т.ч. ПДВ 789,50 грн., № 57 від 11.05.2006 року на суму 21 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 5000,00 грн., № 58 від 11.05.2006 року на суму 30 100,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 016,67 грн., № 59 від 11.05.2006 року на суму 19 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 166,67 грн., № 138 від 11.07.2006 року на суму 68 240,00 грн. в т.ч. ПДВ 11 373,33 грн., № 7 від 01.06.2006 року на суму 28 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 800,00 грн., № 88 від 23.03.2006 року на суму 22 771,06 грн. в т.ч. ПДВ 3 795,18 грн., № 87 від 23.03.2006 року на суму 19 025,08 грн. в т.ч. ПДВ 3 170,85 грн., № 79 від 20.03.2006 року на суму 41 230,67 грн. в т.ч. ПДВ 6 871,78 грн., № 23 від 05.05.2006 року на суму 232 446,18 грн. в т.ч. ПДВ 38 741,03 грн., № 36 від 09.06.2006 року на суму 6 094,35 грн. в т.ч. ПДВ 1 015,73 грн., № 63 від 12.04.2006 року на суму 24 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 000,00 грн., № 197 від 19.06.2006 року на суму 19 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 300,00 грн., № 7 від 02.05.2006 року на суму 71 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 11 966,67 грн., № 83 від 17.05.2006 року на суму 24 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 100,00 грн., № 108 від 18.04.2006 року на суму 30 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн., № 94 від 17.04.2006 року на суму 48 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 133,33 грн., № 95 від 17.04.2006 року на суму 48 200,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 033,33 грн., № 99 від 17.04.2006 року на суму 123 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 20 633,33 грн., № 49 від 24.02.2006 року на суму 70 536,00 грн. в т.ч. ПДВ 11 756,00 грн., № 72 від 20.03.2006 року на суму 55 401,86 грн. в т.ч. ПДВ 9 233,64 грн., № 107 від 18.04.2006 року на суму 55 441,22 грн. в т.ч. ПДВ 9 240,20 грн., № 109 від 18.04.2006 року на суму 78 178,27 грн. в т.ч. ПДВ 13 029,71 грн., № 141 від 12.07.2006 року на суму 37 021,73 грн. в т.ч. ПДВ 6 170,29 грн., № 143 від 12.07.2006 року на суму 30 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн., № 142 від 12.07.2006 року на суму 28 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 800,00 грн., № 262 від 29.06.2006 року на суму 29 500,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 916,67 грн., № 261 від 29.06.2006 року на суму 23 700,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 950,00 грн., № 226 від 18.07.2006 року на суму 29 700,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 950,00 грн., № 227 від 18.07.2006 року на суму 23 500,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 916,67 грн., № 129 від 25.05.2006 року на суму 13 376,30 грн. в т.ч. ПДВ 2 229,38 грн., № 59 від 12.04.2006 року на суму 9 090,00 грн. в т.ч. ПДВ 1 515,00 грн., № 112 від 18.04.2006 року на суму 12 138,00 грн. в т.ч. ПДВ 2 023,00 грн., № 114 від 18.04.2006 року на суму 26 880,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 480,00 грн., № 115 від 18.04.2006 року на суму 29 982,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 997,00 грн., № 117 від 18.04.2006 року на суму 35 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 833,33 грн., № 113 від 18.04.2006 року на суму 36 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 6 000,00 грн., № 110 від 18.04.2006 року на суму 48 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 100,00 грн., № 124 від 25.05.2006 року на суму 49 780,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 296,67 грн., № 125 від 25.05.2006 року на суму 3 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 600,00 грн., № 217 від 18.07.2006 року на суму 32 0100,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 335,00 грн., № 218 від 18.07.2006 року на суму 32 970,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 495,00 грн., № 219 від 18.07.2006 року на суму 34 020,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 670,00 грн., № 11 від 10.01.2006 року на суму 29 860,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 976,67 грн., № 93 від 17.04.2006 року на суму 20 039,30 грн. в т.ч. ПДВ 3 339,88 грн., № 318 від 26.07.2006 року на суму 13 201,96 грн. в т.ч. ПДВ 2 200,33 грн., № 108 від 27.03.2006 року на суму 18 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 000,00 грн., на загальну суму 1 790 770,95 грн.

Розрахунки між ТзОВ КНІФ „Композит” та ТзОВ „Компанія Селіон” проводились у безготівковій формі. В рахунок оплати за придбані товари(роботи,послуги) ТзОВ КНІФ „Композит” перерахувало на розрахунковий рахунок ТзОВ „Компанія Селіон” кошти в загальній сумі 1 790 770,95 грн, в т.ч.ПДВ, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками.

Рішенням Солом”янського районного суду м.Києва від 12.12.2006 року по справі № 2-4262 визнано недійсним Статут ТзОВ „Компанія Селіон”, зареєстрований Солом”янською райдержадміністрацією м. Києва за № 0007399 від 06.12.2005 року з моменту його реєстрації, визнано недійсним свідоцтво про державну реєстрацію ТзОВ „Компанія Селіон” з моменту його реєстрації, визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТзОВ „Компанія Селіон” № 36121846 від 29.12.2005 року з моменту внесення до реєстру платників податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські  зобов'язання,  які   виникають   між суб'єктами  господарювання  або  між  суб'єктами  господарювання і негосподарюючими  суб'єктами  -  юридичними  особами  на  підставі господарських договорів,  є   господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно зі статтею 207 Господарського кодексу України, господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що при  розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст.49 Цивільного кодексу України (норма відповідного змісту на даний час закріплена в ст.207,208 Господарського кодексу України) судам слід мати на увазі,  що  дія  цієї  норми  поширюється  на  угоди,  які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди,  спрямовані на використання  всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на  шкоду  правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства,  на  незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження  чи придбання всупереч встановленим правилам  предметів,  вилучених  з обігу або обмежених у обігу. Задовольняючи позов у такій справі,  суд  повинен  у  рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел  на  досягнення  цієї  мети.

Санкції передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Однак санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків однією з сторін договору, необхідною умовою  є наявність умислу на укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Згідно  ст.71  Кодексу  адміністративного   судочинства  України   кожна   сторона  повинна  довести  ті обставини  на  яких ґрунтуються  її  вимоги  та  заперечення.

Податковим органом (позивачем) не наведено обставин, які б вказували на те, що відповідач 1 чи відповідач 2 при здійсненні операцій по придбанню відповідачем 1 товарів(робіт,послуг) у відповідача 2 мали намір (умисел) на порушення інтересів держави та суспільства, не обґрунтовано, в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави та суспільства мета кожної із сторін і хто із учасників мав умисел на досягнення цієї мети (хоча суд в ухвалах від 05.10.2007 року та 25.10.2007 року вимагав у позивача обґрунтування наявності умислу(наміру) на порушення інтересів держави та суспільства в діях кожної сторони).

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах.  Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону  України “Про  державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, якщо відомості, які підлягають  внесенню до  Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в  спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Визнання недійсними установчих документів ТзОВ „Компанія Селіон”, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість саме по собі не тягнуло за собою недійсність угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних. Рішення Солом”янського районного суду м.Києва прийнято 12.12.2006 року, тобто після виписування ТзОВ „Компанія Селіон” податкових накладних № 8 від 01.06.2006 року на суму 4 736,97 грн. в т.ч. ПДВ 789,50 грн., № 57 від 11.05.2006 року на суму 21 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 5000,00 грн., № 58 від 11.05.2006 року на суму 30 100,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 016,67 грн., № 59 від 11.05.2006 року на суму 19 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 166,67 грн., № 138 від 11.07.2006 року на суму 68 240,00 грн. в т.ч. ПДВ 11 373,33 грн., № 7 від 01.06.2006 року на суму 28 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 800,00 грн., № 88 від 23.03.2006 року на суму 22 771,06 грн. в т.ч. ПДВ 3 795,18 грн., № 87 від 23.03.2006 року на суму 19 025,08 грн. в т.ч. ПДВ 3 170,85 грн., № 79 від 20.03.2006 року на суму 41 230,67 грн. в т.ч. ПДВ 6 871,78 грн., № 23 від 05.05.2006 року на суму 232 446,18 грн. в т.ч. ПДВ 38 741,03 грн., № 36 від 09.06.2006 року на суму 6 094,35 грн. в т.ч. ПДВ 1 015,73 грн., № 63 від 12.04.2006 року на суму 24 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 000,00 грн., № 197 від 19.06.2006 року на суму 19 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 300,00 грн., № 7 від 02.05.2006 року на суму 71 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 11 966,67 грн., № 83 від 17.05.2006 року на суму 24 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 100,00 грн., № 108 від 18.04.2006 року на суму 30 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн., № 94 від 17.04.2006 року на суму 48 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 133,33 грн., № 95 від 17.04.2006 року на суму 48 200,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 033,33 грн., № 99 від 17.04.2006 року на суму 123 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 20 633,33 грн., № 49 від 24.02.2006 року на суму 70 536,00 грн. в т.ч. ПДВ 11 756,00 грн., № 72 від 20.03.2006 року на суму 55 401,86 грн. в т.ч. ПДВ 9 233,64 грн., № 107 від 18.04.2006 року на суму 55 441,22 грн. в т.ч. ПДВ 9 240,20 грн., № 109 від 18.04.2006 року на суму 78 178,27 грн. в т.ч. ПДВ 13 029,71 грн., № 141 від 12.07.2006 року на суму 37 021,73 грн. в т.ч. ПДВ 6 170,29 грн., № 143 від 12.07.2006 року на суму 30 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн., № 142 від 12.07.2006 року на суму 28 800,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 800,00 грн., № 262 від 29.06.2006 року на суму 29 500,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 916,67 грн., № 261 від 29.06.2006 року на суму 23 700,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 950,00 грн., № 226 від 18.07.2006 року на суму 29 700,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 950,00 грн., № 227 від 18.07.2006 року на суму 23 500,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 916,67 грн., № 129 від 25.05.2006 року на суму 13 376,30 грн. в т.ч. ПДВ 2 229,38 грн., № 59 від 12.04.2006 року на суму 9 090,00 грн. в т.ч. ПДВ 1 515,00 грн., № 112 від 18.04.2006 року на суму 12 138,00 грн. в т.ч. ПДВ 2 023,00 грн., № 114 від 18.04.2006 року на суму 26 880,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 480,00 грн., № 115 від 18.04.2006 року на суму 29 982,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 997,00 грн., № 117 від 18.04.2006 року на суму 35 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 833,33 грн., № 113 від 18.04.2006 року на суму 36 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 6 000,00 грн., № 110 від 18.04.2006 року на суму 48 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 100,00 грн., № 124 від 25.05.2006 року на суму 49 780,00 грн. в т.ч. ПДВ 8 296,67 грн., № 125 від 25.05.2006 року на суму 3 600,00 грн. в т.ч. ПДВ 600,00 грн., № 217 від 18.07.2006 року на суму 32 0100,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 335,00 грн., № 218 від 18.07.2006 року на суму 32 970,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 495,00 грн., № 219 від 18.07.2006 року на суму 34 020,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 670,00 грн., № 11 від 10.01.2006 року на суму 29 860,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 976,67 грн., № 93 від 17.04.2006 року на суму 20 039,30 грн. в т.ч. ПДВ 3 339,88 грн., № 318 від 26.07.2006 року на суму 13 201,96 грн. в т.ч. ПДВ 2 200,33 грн., № 108 від 27.03.2006 року на суму 18 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 000,00 грн.,  на загальну суму 1 790 770,95 грн. На момент вчинення господарського зобов’язання ТзОВ „Компанія Селіон” перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника ПДВ.

Таким чином, податковим органом не доведено, що господарське зобов”язання укладено відповідачами з метою саме заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою.

Окрім вищенаведеного, слід відзначити, що частиною 1 ст.208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Статею 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Виписування податкових накладних мало місце за період з 10.01.2006 року по 26.07.2006 року, позов подано позивачем 04.10.2007 року, а отже вказане свідчить про прострочення самих строків можливого застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.208 ГК України, до відповідачів по даному спору.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.17, 48, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя