СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.07                                                                                 Справа № 16/554

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазис", м. Стаханов Луганської області

до  Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Владіс", м. Луганськ

про стягнення 16061 грн. 49 коп.

при секретарі судового засідання Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача –Овчиннікова О.Г., дов. від 26.07.07.;

від відповідача –Корж В.С., директор,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні 21.09.07. було оголошено перерву до 15.10.07. до 11 години в порядку правил ст.77 ГПК України.

Суть справи: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу від 10.01.07. №1-10/01 у розмірі 13550грн., пені у розмірі 1344,35грн. за період з 26.01.07. по 25.07.07., інфляційних нарахувань в сумі 231,70грн., 3% річних у розмірі 257,94грн. за період з 26.01.07. по 13.08.07. та штрафу в сумі 677,50грн. у відповідності до умов договору.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у судовому засіданні в усній формі заперечив санкції, заявлені до стягнення, у зв’язку з надмірною, на погляд відповідача, сумою. Позов в частині основного боргу відповідач не заперечив.

Між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу від 10.01.07. №1-10/01, на підставі якого продавець (позивач) зобов’язався передати у власність продукцію покупцю (відповідачу) товар –борошно вищого ґатунку - по ціні, в асортименті та у кількості, вказаних у специфікації, що є невід’ємною частиною договору. Відповідач зобов’язався оплатити товар протягом 10 календарних днів з дня отримання товару (пункт 2.5 договору).

За соєю правовою природою вказаний договір є договором купівлі-продажу і відповідає нормам правового інституту купівлі-продажу Цивільного кодексу України, стаття 655.

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар за вказаним договором, а відповідач отримав цей товар, що підтверджено накладною та довіреністю відповідача на отримання ТМЦ на суму 16650грн. (а.с.13-14).

В порушення умов договору відповідач не розрахувався за отриману продукцію у повному обсязі, у зв’язку з чим за ним утворився борг у сумі 13550грн. за вказаним договором, який позивач просить стягнути на свою користь.

Крім того, за несвоєчасне виконання обов’язків по вказаному договору, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі  1344,35грн. за період з 26.01.07. по 25.07.07. на підставі умов п.5.1 договору, штраф в сумі 677,50грн. у відповідності до умов договору (п.5.2),  інфляційні нарахування в сумі 231,70грн., 3% річних у розмірі 257,94грн. на підставі ст.625 ЦК України.

Відповідач вимог в частині боргу за продукцію відповідач не заперечив, нормативного обґрунтування щодо заперечень проти санкцій представник відповідача не надав. В усній формі згоду висловив незгоду у зв’язку з досить великим, на його думку, розміром санкцій.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений договором строк.

Відповідач зобов’язаний був оплатити вартість продукції в сумі 16550грн. у 10-денний термін з дня отримання товару, але відповідач не оплатив борг за отриманий товар у повному обсязі, а 26.06.07. сплатив частково вартість продукції на суму 3000грн., чим порушив умови договору та закон. Таким чином, відповідач порушив законні права позивача на отримання плати за проданий товар, як встановлено ст.ст.655,693 ЦК України, на підставі чого слід стягнути з відповідача борг в сумі 13550грн. за куплений товар.

Правилами вказаного договору купівлі-продажу, ст.ст.230-232 ГК України і ст.625 ЦК України встановлено обов’язок відповідача як боржника сплатити неустойку у вигляді пені та штраф за час прострочення виконання зобов’язання, а також борг з урахуванням індексу інфляції і 3% річних за весь час прострочення виплати боргу. Таким чином, позов в частині заявлених до стягнення пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних є повністю обґрунтованим і відповідає умовам укладеного сторонами договору і закону (ст.232 ГК України і ст.625 ЦК України).

За таких обставин вимоги позивача за позовом є обґрунтованими,  такими, що підтверджені матеріалами справи та відповідають фактичним обставинам, тому позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, ст.173,193,230-232 ГК України, ст.ст.525,526,530,625,655,693 ЦК України, керуючись ст.ст. 22,33,34,43,44,49, 82,84,85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.  Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Владіс", м. Луганськ, вул. ім. Мухіна, 87, квартира 23,  ідентифікаційний код 24853240 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазис", м. Стаханов Луганської області, вул. ім. Б.Хмельницького, 70, ідентифікаційний код 24048075 заборгованість в сумі 13550грн., пені у розмірі 1344,35грн., штраф в сумі 677,50грн., інфляційні нарахування в сумі 231,70грн., 3% річних у розмірі 257,94грн., державне мито у сумі –160,62грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118грн., наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення підписане 18.10.07.

Суддя                                                                                Р.М. Шеліхіна