ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2007 р.

№ 28/55-07-933

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна  В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за  участю
представників  сторін:

позивачів

- ОСОБА_4,

відповідачів   третіх осіб

- ОСОБА_7, - не з'явилися,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні  касаційні скарги

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на  постанову

від 24.07.2007 Одеського
апеляційного господарського суду

у справі

№28/55-07-933

за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

до   (треті особи -

1.ТОВ "ТСВ";
2.ОСОБА_5;  3.ОСОБА_6; 4.Одеського міськвиконкому  Кольцов В.А., Терещенко С.В.)

про

визнання неукладеними договорів
про передачу другому та третьому відповідачам належних позивачам часток у
статутному фонді ТОВ "ТСВ", визнання недійсними рішень загальних
зборів учасників ТОВ "ТСВ" від 12.07.2005,  від 06.11.2006, від 26.02.2007 та від
13.03.2007, визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток у статутному
фонді ТОВ "ТСВ", визнання недійсними статуту ТОВ "ТСВ" в
редакціях, зареєстрованих  Одеським
міськвиконкомом 19.07.2005р. та 03.03.2007р.,
змін до статуту ТОВ "ТСВ", зареєстрованих   Одеським міськвиконкомом 16.03.2007р.  та скасування їх державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Одеської області від 03.05.2007 (суддя Гуляк Г.І.) в позові відмовлено у
зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення мотивовано тим, що передача
відповідачам часток у статутному фонді ТОВ "ТСВ" була здійснена
позивачами згідно їх вільного волевиявлення без будь-яких порушень
законодавства України та оформлена відповідними рішеннями, а тому відсутні
підстави для визнання недійсними всіх рішень загальних зборів учасників ТОВ
"ТСВ", що відбулися 12.07.2005р., а також визнання недійсною нової
редакції Статуту ТОВ "ТСВ", зареєстрованої Одеським міськвиконкомом
19.07.2005р. та скасування її державної реєстрації. Не було допущено порушень
чинного законодавства України і при призначенні та проведенні загальних зборів
учасників ТОВ "ТСВ", що відбулися 26.02.2007р. і 13.03.2007р., та
оформлені відповідними протоколами.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 24.07.2007 (судді: Шевченко В.В., Бєляновський В.В.,
Мирошниченко М.А.) рішення змінено. Визнано недійсним рішення загальних зборів
учасників ТОВ "ТСВ" від 06.11.2006, оформлене протоколом №9 від
06.11.2006, як таке, що прийняте з порушенням вимог ч.1 ст.60 Закону України
“Про господарські товариства”. В решті заявлених позовних вимог відмовлено у
зв'язку з необгрунтованістю.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в поданих касаційних
скаргах просять рішення та постанову скасувати повністю, прийняти нове рішення
про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судами
ст.ст.47,43,84,105 ГПК України, неправильне застосування ст.147 ЦК
України та помилкове незастосування до спірних правовідносин ч.3 ст.208,
ст.ст.215, 216, 626, 718, 719 ЦК України. Зокрема, скаржники вважають, що
правовідносини щодо передання частини частки в статутному капіталі є правочином
та при цьому містять елементи, які дозволяють стверджувати, що передання
частини часток, яке зафіксоване в протоколі загальних зборів учасників ТОВ
«ТСВ»№7 від 12.07.2005, є договором. Але при цьому судами не було встановлено,
яким саме способом та на підставі якого договору (купівлі-продажу чи
«відчуження у інший спосіб») проводилось передання частини часток. Не
застосовано для аналізу правовідносин належне матеріальне право, а саме
положення ст.626 ЦК України в частині відплатності договору, чи положення
ст.718 та ст.719 ЦК України в разі, якщо замість купівлі-продажу частини
часток, на думку суду, було здійснено відчуження у інший спосіб, яке за чинним
цивільним законодавством може бути лише в формі дарування.

На думку скаржників, у будь-якому
випадку саме відсутність письмової форми правочину про відступлення частини
частки, що визнається судом, є підставою для визнання недійсним такого
правочину між фізичними особами стосовно майнових прав на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян
(ч.3 ст.208 та ст.215 ЦК України).

Також суди обох інстанцій під час
прийняття рішень безпідставно не враховують та не спростовують твердження
позивача щодо невідповідності чинному законодавству протоколів Загальних зборів
№9 і №10 від 26.02.2007 року. А саме суди ігнорують той факт, що місцем
підписання протоколів вказано місто Одеса, а підписи присутніх учасників
засвідчені нотаріусом Київського міського нотаріального округу, що є порушенням
приписів Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004р. №20/5.

Апеляційний господарський суд
встановив, що від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час підписання протоколів
Загальних зборів №9 і №10 від 26.02.2007 діяла ОСОБА_8 на підставі нотаріально
засвідченої довіреності. Але у справі відсутня належним чином засвідчена копія
довіреності на ім'я ОСОБА_8

Колегія суддів, перевіривши
фактичні обставини справи на предмет правильності юридичної оцінки судом
апеляційної інстанції і заслухавши пояснення присутніх у засіданні
представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржувана постанова - залишенню без змін з наступних підстав.

Змінюючи рішення про відмову в
позові апеляційний господарський суд виходив з того, що:

12.07.2005р. за ініціативою
позивачів, що на той час були єдиними засновниками товариства, відбулися
загальні збори, на яких саме позивачами було прийнято рішення, оформлене
протоколом №7 про прийняття до складу учасників товариства ОСОБА_9 та ОСОБА_6
та передачу останнім часток у статутному фонді ТОВ у розмірі 30% кожному, а
також затверджена нова редакція статуту товариства. Зазначений протокол №7
підписаний всіма учасниками зборів, в тому числі позивачами і відповідачами без
будь-яких зауважень і застережень та на даний час ніким не оскаржений.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного та обґрунтованого висновку про те, що при прийнятті зазначеного
рішення позивачі вільно та на власний розсуд здійснили своє особисте немайнове
право щодо прийняття цього рішення, відповідно до п.6.1 статуту ТОВ та ст.147
ЦК України, якими передбачено, що учасник ТОВ має право продати чи іншим чином
відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком
учасникам цього товариства, тобто учасники товариства самостійно вирішують
питання відчуження своєї частки у статутному фонді.

Таким чином, відчуження учасником
товариства своєї частки (її частини) третім особам не заборонено статутом
товариства, ст.147 ЦК України та Законом України "Про господарські
товариства", а тому місцевий суд дійшов до правильного та обґрунтованого
висновку про те, що передача відповідачам часток у статутному фонді ТОВ була
здійснена позивачами згідно їх вільного волевиявлення без будь-яких порушень
законодавства України та оформлена відповідними рішеннями, внаслідок чого
відсутні підстави для визнання недійсними цих рішень загальних зборів учасників
ТОВ, що відбулися 12.07.2005р., а також визнання недійсною нової редакції
статуту ТОВ, зареєстрованої Виконкомом 19.07.2005р. та скасування її державної
реєстрації.

Будь-які письмові договори між
позивачами та відповідачами не укладалися, про що правильно зазначив в своєму
рішенні суд першої інстанції, а тому визнати ці  угоди неукладеними неможливо.

06.11.2006р. відповідачами у
справі, які разом володіють 60% від загальної кількості голосів учасників
товариства, були проведені загальні збори ТОВ. При цьому до порядку денного
було включено 7 питань.

Але, як вбачається з протоколу №9
від 06.11.2006, на цих зборах по суті було вирішено лише одне питання за №5, а
саме про звільнення директора ТОВ, а решта питань не розглядалась та їх
вирішення було відкладено на наступні збори товариства.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України
„Про господарські товариства" та
п.11.6 Статуту товариства збори учасників вважаються повноважними, якщо
на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності
більш як 60% голосів. Оскільки, відповідачі у справі разом володіли лише 60%
голосів учасників товариства, то прийняте ними рішення, оформлене протоколом №9
від 06.11.2006, є неправомірним, так як збори учасників товариства не були
правомочними, проти чого не заперечували і представник ТОВ, а також представник
відповідачів при розгляді справи апеляційним судом. У зв'язку з цим апеляційна
інстанція встановила, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині
визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ, оформленого
протоколом №9 від 06.11.2006.

26.02.2007р. відбулися загальні
збори учасників ТОВ, про проведення яких позивачі були своєчасно та належним
чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією, що вбачається з відмітки
пошти від 25.01.2007р. Доказів того, що вони не отримали названі повідомлення,
всупереч вимогам ст.33 ГПК України позивачі не надали, у зв'язку з чим місцевий
суд обгрунтовано не прийняв до уваги твердження позивачів про зворотне.

Навпаки, як вбачається з матеріалів
справи, на загальних зборах учасників ТОВ, що відбулися 26.02.2007р., інтереси
позивачів (ОСОБА_2 та ОСОБА_3), на підставі нотаріально засвідчених
довіреностей представляла ОСОБА_8, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку про правомочність зазначених зборів, так як на них були
присутні учасники товариства та їх представники, що в сукупності володіють 90 %
голосів.

Твердження позивачів про те, що
ОСОБА_8 не мала повноважень на представництво їх інтересів на  загальних
зборах  26.02.2007р.  у
зв'язку  з відкликанням  довіреностей,
місцевий  суд  обґрунтовано
не  прийняв  до уваги, оскільки відповідно до ч.2 ст.249
ЦК України, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна
негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для
представництва  перед якими була видана
довіреність. Докази того, що позивачі належним чином повідомили відповідачів у
справі та ОСОБА_8 про скасування виданих на ім'я останньої довіреностей в
матеріалах справи не містяться, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те, що згідно ч.3 ст.249 ЦК України, права та
обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину
представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її
правонаступників, а тому правомірно не прийняв до уваги протилежні твердження
позивачів.

Ретельно дослідивши обставини
справи, суд першої інстанції дійшов до правомірного  висновку
про те,  що рішення загальних
зборів товариства, оформлені протоколами №9 і №10 від 26.02.2007, є
правомочними та не суперечать вимогам Закону України "Про господарські
товариства" та статуту товариства.

Доводи позивачів про те, що вони
безпідставно були виключені з членів товариства, апеляційним судом до уваги не
прийнято, оскільки на загальних зборах від 26.02.2007р. були  розглянуті
нотаріально  засвідчені  заяви
Іванченко  О. А., ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про їх вихід з членів товариства, а тому ці дії позивачів є їх вільним
волевиявленням.

Таким чином, відсутні підстави для
визнання недійсними рішень від 26.02.2007, прийнятих загальними зборами
учасників ТОВ та оформлених протоколами №9 і №10, а також нової редакції
статуту ТОВ, зареєстрованої державним реєстратором Виконкому 03.03.2007р. та
скасування її державної реєстрації.

З моменту державної реєстрації
нової редакції статуту ТОВ, тобто з 03.03.2007р. позивачі не є учасниками
товариства, а тому наступне відчуження відповідачами своїх часток третім особам
ніяким чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивачів.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що рішення загальних зборів учасників товариства, що оформлені
протоколом №10 від 13.03.2007, є правомочними та не суперечать вимогам Закону
України "Про господарські товариства" та статуту ТОВ, тому суд першої
інстанції обгрунтовано залишив без задоволення позовні вимоги про визнання недійсними
рішень загальних зборів учасників ТОВ від 13.03.2007, оформлених протоколом
№10, позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток у
статутному фонді ТОВ, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, між ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, а також внесених змін до статуту ТОВ,
зареєстрованих державним реєстратором Виконкому 16.03.2007р., та про скасування
їх державної реєстрації.

Колегія погоджується з висновками
суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій на підставі
ретельної правової оцінки протоколів загальних зборів учасників ТОВ
"ТСВ" від 12.07.2005 №7, від 26.02.2007 №9 та №10, від 13.03.2007
№10, копій нотаріально засвідчених довіреностей від 18.04.2006 №3276, від
14.04.2006 №3136, виданих на ім'я ОСОБА_8(а.с.79,80), установчих документів ТОВ
"ТСВ" та інших доказів по справі в їх сукупності з достовірністю
встановлено, а позивачами не спростовано факти добровільного прийняття за їх
участю оспорюваних рішень про прийняття до складу учасників товариства ОСОБА_9
та ОСОБА_6 та передачу останнім часток у статутному фонді ТОВ "ТСВ" у
розмірі 30% кожному, про вихід позивачів зі складу ТОВ "ТСВ". При
цьому судами враховано, що зазначений протокол №7 підписаний всіма учасниками
зборів, в тому числі позивачами і відповідачами без будь-яких зауважень і
застережень, а оформлене ним відступлення новим учасникам (другому та третьому
відповідачам) часток у статутному фонді ТОВ "ТСВ" було здійснено
позивачами згідно їх вільного волевиявлення на підставі ст.147 ЦК України без
будь-яких порушень законодавства. Вищевказані рішення приймалися правомочним
складом загальних зборів учасників ТОВ "ТСВ".

В зв'язку з наведеним колегія
визнає безпредметними посилання скаржників в обгрунтування своїх заперечень на
положення ст.ст.718, 719 ЦК України, якими регулюються правовідносини, що
виникають з договору дарування, оскільки, як встановлено судом, вказані
договори у письмовій формі між позивачами та новим учасниками ТОВ
"ТСВ" не укладалися.

Інші наявні заперечення скаржників
зводяться передусім до посилань на оцінку судом неналежних доказів (копій
нотаріально засвідчених довіреностей від 18.04.2006 №3276, від 14.04.2006
№3136, виданих на ім'я ОСОБА_8 протоколів загальних зборів учасників ТОВ
"ТСВ" від 26.02.2007 №9 та №10) та до намагань надати перевагу одним
доказам (листи приватного нотаріуса ОСОБА_12 від 28.03.2007 №22 та №23) перед
оціненими судом доказами, однак, згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З цих же підстав відхиляються
доводи скаржників щодо недостовірності
оцінених  судом протоколів
загальних зборів учасників ТОВ "ТСВ" від 26.02.2007 №9 та №10,
підписаних в м.Одесі та засвідчених нотаріусом Київського міського
нотаріального округу.

Окрім того, порушені скаржниками з
цього приводу питання про недостовірність даних протоколів та їх можливу
підробку, мають розглядатися виключно компетентними правоохоронними органами в
рамках кримінального, а не господарського судочинства. Слід зазначити, що в
разі встановлення вироком суду в кримінальній справі факту підробки вказаного
доказу, заінтересована сторона не позбавлена права ініціювати перегляд судових
рішень у даній справі за нововиявленими обставинами.

Колегія враховує, що наведеної
правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні
касаційного перегляду постанов Вищого господарського суду України, прийнятих з
порушенням вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу
України (постанови ВСУ від 11.09.2007 у справі №1/151-3079 та від 11.09.2007 у
справі №18/439).

Доводи позивачів щодо недоведеності
відповідними нотаріально посвідченими заявами обставин їх виходу зі складу
учасників ТОВ "ТСВ" є по суті посиланнями на недоведеність обставин
справи, проте, касаційна інстанція не може прийняти ці доводи до уваги,
оскільки згідно імперативних вимог ч.2 ст.111 Господарського процесуального
кодексу України не допускаються посилання у касаційній скарзі (поданні) на
недоведеність обставин справи.

Разом з тим, апеляційна інстанція
правомірно задовольнила позов в частині визнання недійсним рішення загальних
зборів учасників ТОВ "ТСВ" від 06.11.2006, оформленого протоколом №9
від 06.11.2006, з мотивів прийняття цього рішення з порушенням вимог ч.1 ст.60
Закону України “Про господарські товариства”, а саме неправомочним складом
загальних зборів учасників ТОВ "ТСВ" за умов відсутності відповідного
кворуму.

Що стосується відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання неукладеними договорів про передачу другому та
третьому відповідачам належних позивачам часток у статутному фонді ТОВ
"ТСВ", то колегія погоджується з висновками судів з огляду на
наступне.

Заявлена позивачем вимога про
визнання договору застави пакета акцій неукладеним не відповідає способам захисту
цивільних прав, передбаченим ст.16 ЦК України та іншими законами України.

Судами не звернуто уваги на те, що
вимога про встановлення факту неукладення договору не призводить до поновлення
порушених прав. Вона не може бути предметом спору, самостійно розглядатися в
окремій справі.

Вимога про визнання договору
неукладеним є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Цей
факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді
між сторонами договору спору про право цивільне. Його встановлення є елементом
оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Касаційна інстанція враховує, що
наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні
касаційного перегляду судових рішень у справах про визнання договорів
недійсними (постанови ВСУ від 14.01.2002 у справі №15108/4-20 та від 04.04.2006
у справі №40/270пд).

Таким чином, встановлений судом
факт відсутності укладення договорів про передачу другому та третьому
відповідачам належних позивачам часток у статутному фонді ТОВ "ТСВ"
свідчить про те, вказані договори не породжують цивільних прав та обов'язків у
його сторін, проте, ці договори не можуть бути визнані неукладеними в судовому
порядку шляхом задоволення відповідних позовних вимог, оскільки це суперечить
ст.16 ЦК України.

Враховуючи те, що з моменту
державної реєстрації нової редакції статуту ТОВ "ТСВ" (з 03.03.2007
року) позивачі не є учасниками товариства та наступне відчуження відповідачами
своїх часток третім особам ніяким чином не впливає на права та охоронювані
законом інтереси позивачів, суди цілком обгрунтовано дійшли до висновку про
відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсними
договорів купівлі-продажу часток у статутному фонді ТОВ, укладені між ОСОБА_6
та ОСОБА_10, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, що були укладені
після 03.03.2007 року.

Зважаючи на вищенаведене, касаційна
інстанція не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115, 1117-11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 24.07.2007 у справі №28/55-07-933 залишити без змін, а
касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -без задоволення.

Головуючий, суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.Чернов

В.Цвігун