ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2007 р.

Справа  № 11/133-07-3902

За позовом:
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

До відповідача:
Акціонерного товариства закритого типу Телерадіоорганізації „Раді.О”.

про зобов'язання до вчинення певних
дій.

Суддя              Власова С.Г.

Представники:

Від
позивача: ОСОБА_1 (на підставі паспорту).

Від
відповідача: Кутепова В.В., Прощенко В.Є. (за довіреністю);

СУТЬ СПОРУ:
08.05.2007 р. за вх. № 4862 Ф.О.П. ОСОБА_1 (далі -Позивач) звернулась до
Господарського суду Одеської області з позовною заявою про визнання за фізичної
особою - підприємцем ОСОБА_1, як за громадянкою України, яка відноситься до
національних меншин України, права на вільне отримання і розповсюдження інформації,
зокрема реклами, в українських засобах масової інформації російською мовою та
про зобов'язання Акціонерного товариства закритого типу Телерадіоорганізацію
„Ради.О” розповсюдити інформацію про підприємницьку і професійну діяльність
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 шляхом трансляції виготовленого нею
рекламного ролика російською мовою належними АТЗТ Телерадіоорганізація „Ради.О”
радіостанціями.

Позивач на позовних вимогах
наполягає, 07.06.2007 р. за вх. № 12970 надав заяву про уточнення позовних вимог,
а 02.07.2007 р. за вх. № 14986 - заперечення на відзив на заяву про уточнення
позовних вимог.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, 25.05.2007 р. за вх. № 11875 та 11.06.2007 р. за вх. № 13351 надав
відзив на позов, а 25.06.2007 р. за вх. № 14548 відзив на заяву про уточнення
позовних вимог.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач зазначає, з 2002 року є
суб'єктом малого підприємництва і здійснюю підприємницьку діяльність в області
консультацій з питань комерційної діяльності і управління (код КВЭД 74.14.0).

20.02.2007 р. Позивач  звернулась до АТЗТ Телерадіоорганізація
„Ради.О” із заявкою на розповсюдження реклами про свою підприємницьку і
професійну діяльність за допомогою трансляції, виготовленого нею рекламного
ролика, радіостанцією „Просто радіо”. Позивач зазначає, що всі документи,
необхідні для розповсюдження реклами, відповідачеві були надані.

Позивач вказує, що 27.02.2007 р.
нею була отримана від Відповідача відмова у розповсюдженні реклами на тій
підставі, що відповідно до законодавства України мовою розповсюдження реклами є
українська мова, тоді як наданий Позивачем ролик був на  російською мовою.

Позивач вважає відмову АТЗТ
Телерадіоорганізації «Ради.О»незаконною та такою, що порушує її права на вільне
використання на території України російської мови, зокрема право на
розповсюдження реклами російською мовою.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, позовні вимоги не визнає, 25.05.2007 р. за вх. № 11875 та 11.06.2007
р. за вх. № 13351 надав відзив на позов, а 25.06.2007 р. за вх. № 14548 відзив
на заяву про уточнення позовних вимог, в якому зазначає, що згідно ст.1 Закону
України «Про інформацію» інформація - документовані або публічно оголошені
відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та
навколишньому природному середовищі. Статтею 1 Закону України «Про
рекламу»реклама - спеціальна інформація про осіб чи продукцію, яка
розповсюджується в будь-якій формі та в будь-який спосіб з метою прямого або
опосередкованого одержання прибутку.

Відповідно до ст. 9 Закону України
«Про рекламу»визначається ідентифікація реклами, а саме:

1.
Реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від
форм чи засобів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати
як рекламу.

2.
Реклама на телебаченні і радіо повинна бути чітко відокремлена від інших
програм на її початку і наприкінці за допомогою аудіо-, відео-, комбінованих
засобів або коментарів ведучих.

3. Інформаційний, авторський або
редакційний матеріал, який цілеспрямовано звертає увагу споживачів на конкретну
марку (модель, артикул) продукції чи на її виробника для формування інтересу і
сприяння реалізації продукції, а також містить вихідні дані (реквізити) особи,
що виробляє або розповсюджує зазначену продукцію, вважається рекламою і має
бути вміщений під рубрикою «Реклама»чи «На правах реклами».

Статтею 12 зазначеного Закону,
визначено, що телерадіопрацівникам забороняється займатися рекламою під
виглядом інформації: вказувати реквізити виробника продукції чи послуг, адресу,
контактний телефон, рахунок, комерційні ознаки товару чи послуг.

Відповідач зазначає, що при
звернені клієнт (Позивач) повинен визначити, як подавати в ефірі радіостанції
наданий їм матеріал - або як  інформацію,
або як рекламу.

Із цього випливає, який саме
договір буде укладено між сторонами - про надання інформаційних або рекламних
послуг.

Договори про надання рекламних
послуг відрізняються від договорів про надання інформаційних послуг також при
визначенні вартості послуг, що складається із:

вартості послуг по розміщенню
інформації або реклами - по всім договорам,

-
податку на додану вартість 20% - згідно ст.6 Закону України «Про податок
на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997 р. - по всім договорам, податку з
реклами  0,1 % або 0,5 %- згідно ст. 11
Декрету Кабінету міністрів України «Про місцеві податки і збори»№ 56-93 від
20.05.93 р., )- тільки по договорам на розміщення реклами .

Відповідач зазначає, що 14.02.2007
р. до нього звернувся Позивач з пропозицією розмістити в ефірі радіостанції
„Просто радіо” виготовлений нею рекламний ролик про підприємницьку та
професійну діяльність.

Договір про надання рекламних
послуг між Відповідачем та Позивачем не був складений і підписаний, так як при
попередньому обговоренні умов виходу в ефір рекламних матеріалів Позивача
сторони не дійшли згоди щодо питання мови трансляції. Відповідач запропонував
транслювати рекламні матеріли або на українській мові, або з переводом на
російську мову поряд з основним текстом на державній мові, про що не отримав
згоди Позивача.

Відповідач зазначає, що Відповідач
був змушений відмовити Позивачу в розміщенні рекламних матеріалів на російській
мові в ефірі радіостанції «Просто радіо», про що направив листа № 06 від
20.02.2007 р., у якому пояснив свою відмову.

Позивач на позовних вимогах
наполягає, 02.07.2007 р. за вх. № 14986 надав заперечення на відзив на заяву
про уточнення позовних вимог, в яких зазначає, що інформація та реклама не є
різними поняттями, а реклама є лише різновидом інформації. Позивач вказує, що
вимоги законів України про обов'язкову ідентифікацію реклами і її
«відділення»від іншої інформації, на думку позивача, жодним чином не
позбавляють рекламу статусу інформації, а також жодним чином не звужують
закріплений міжнародними договорами України об'єм прав національних меншин на
розповсюдження інформації, різновидом якої є реклама, на мові своєї меншини.

Посилання Відповідача на те, що
умови виданої йому ліцензії на віщання в частині мови віщання не
розповсюджуються на мову реклами, на думку Позивача, є помилковим, оскільки
реклама є лише частиною радіопередачі або радіопрограми.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи  норми чинного законодавства,
що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Законодавство України про телебачення
і радіомовлення складається з Конституції України, Закону України "Про
інформацію", Закону України „Про телебачення і радіомовлення”, законів
України "Про систему Суспільного телебачення і радіомовлення України",
"Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення",
"Про телекомунікації", "Про радіочастотний ресурс України",
міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою
України.

З метою захисту інтересів держави
та національного телерадіовиробництва статтею 9 Закону України „Про телебачення
і радіомовлення”  встановлено, що
у загальному обсязі мовлення кожної телерадіоорганізації не менше 50 відсотків
має становити національний аудіовізуальний продукт або музичні твори
українських авторів чи виконавців.

Статтею 10 Закону України „Про
телебачення і радіомовлення” встановлено, що
телерадіоорганізації ведуть мовлення державною мовою.

Якщо мова оригіналу (або
дублювання) фільму та/чи іншої програми (передачі) не є українською, такі
фільми та/чи програми (передачі) транслюються за умови звукового дублювання їх
державною мовою.

Мова (мови) програм та передач
телерадіоорганізації визначається (визначаються) умовами ліцензії на мовлення.

Відповідно до Додатку №7 до
ліцензії серії НР № 0096-м від 06.07.2001 р. у 06.07.2001 р. мовою, якою АТЗТ
„Раді.О” вестимуться передачі - українська не менше 60%(а.с.66).

Згідно статті 30 Закону України
„Про телебачення і радіомовлення” відносини, які виникають під час рекламної
діяльності та спонсорства на телебаченні і радіо, регулюються Законом України
"Про рекламу".

Відповідно до ст. 1 Закону України
„Про рекламу” реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в
будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати
обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

Застосування мови у рекламі
здійснюється відповідно до чинного законодавства України про мови (ст. 6 Закону
України „Про рекламу”).

Згідно статті
35 Закону УРСР „Про мови в Українській РСР” тексти офіційних оголошень,
повідомлень, плакатів, афіш, реклами і т. ін. виконуються
українською мовою. Поряд з текстом, викладеним українською мовою, може бути
вміщено його переклад іншою мовою.

Крім того слід зазначити, що
розповсюдження реклами Відповідачем (АТЗТ „Раді.О”), здійснюється виключно на
договірних засадах, крім того відповідач не є єдиною телерадіоорганізацією
Одеської області та інших областей України.

Відповідно до ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 „Свобода договору”
Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,
вимог розумності та справедливості.

Договір про надання рекламних
послуг між Відповідачем та Позивачем не укладався, так як при попередньому
обговоренні умов виходу в ефір рекламних матеріалів Позивача Сторони не дійшли
згоди щодо питання мови трансляції.

Частиною 1 ст. 19 Конституції
України встановлено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Також слід зазначити, що згідно ст.
12 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 в частині визнання за фізичної особою - підприємцем
ОСОБА_1, як за громадянкою України, яка відноситься до національних меншин
України, права на вільне отримання і розповсюдження інформації, зокрема
реклами, в українських засобах масової інформації російською мовою не
підвідомчі господарським судам.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання за
фізичної особою - підприємцем ОСОБА_1, як за громадянкою України, яка
відноситься до національних меншин України, права на вільне отримання і
розповсюдження інформації, зокрема реклами, в українських засобах масової
інформації російською мовою та про зобов'язання Акціонерного товариства
закритого типу Телерадіоорганізацію „Ради.О” розповсюдити інформацію про
підприємницьку і професійну діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
шляхом трансляції виготовленого нею рекламного ролика російською мовою
належними АТЗТ Телерадіоорганізація „Ради.О” радіостанціями задоволенню не
підлягають, як необґрунтовані.

Судові витрати по сплаті державного
мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу віднести на
Відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49,
82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В позові - відмовити.

Рішення
суду набуває законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його
підписання.

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя
Власова С.Г.

Рішення підписано 27.07.2007 р. в
порядку ст. 85 ГПК України.