суд    Чернігівської  області
м.Чернігів,пр.Миру,20
справа №14/274
За позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, м. Чернігів
До відповідача: Дочірнього
підприємства Національної компанії „Надра України” „Чернігівнафтогазгеологія”,
вул.Шевченка,15, м. Чернігів
Суддя     Книш Н.Ю.
Від позивача: не з'явився
Від відповідача: не з'явився
Позивачем подано позов про
за період 2003р. -2007р.
Від позивача до суду надійшла заява
від 08.11.07р., в якій посилаючись на те, що відповідач до початку розгляду
відкликати позовну заяву від 02.11.07р., а також просив суд видати довідку про
повернення держмита 138,45грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу 118грн.
Від відповідача надійшов відзив на
позов №19/303 від 12.11.07р., в якому повідомив, що заборгованість перед
позивачем погашена в повному обсязі до порушення провадження по справі №14/274.
як доказ погашення заборгованості перед позивачем за спецодяг.
Розглянувши подані матеріали,
дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, з'ясувавши
фактичні обставини справи, господарський суд встановив:
Суд не задовольняє клопотання СПД
ОСОБА_1. про відкликання позовної заяви, оскільки така процесуальна дія не
передбачена приписами Господарського процесуального кодексу. У відповідності до
ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття
рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Слід
зазначити, що нормами вказаного кодексу не визначено право позивача,
відповідача чи суду на відкликання позовної заяви.

З огляду на викладене та враховуючи,
що явка представників сторін не була визнана обов'язковою, суд вважає за
можливе розглянути спір по суті.

Як свідчать матеріали справи, між
позивачем та відповідачем на протязі 2003р.-2007р. існували господарські
відносини. У вказаному періоді між сторонами було укладено ряд договорів на
поставку продукції, копії яких додані до матеріалів справи, а саме №11 від
29.04.03р., №24 від 10.07.03р., №10 від 29.04.03р., №32 від 13.11.03р., №7 від
09.01.04р., №13 від 06.02.04р., від 03.09.04р., №26 від 18.10.04р., від листопада
2004р., №39 від 30.11.04р., №3 від 13.05.05р., №2 від 25.03.05р., №1 від
17.01.05р.

Згідно наведеного позивачем
розрахунку стягуваної суми боргу СПД ОСОБА_1. у 2003р. поставив відповідачу
продукції на загальну суму 71884,50грн., у 2004р. - на суму 155296грн., у
2005р. - на суму 96699,00грн., а всього на суму 323879,50грн., що
підтверджується договорами, накладними та довіреностями, копії яких додані до
матеріалів справи (а.с.17-34, 40-60, 68-85).

Як зазначав позивач у позовній
заяві та у розрахунку боргу, відповідач здійснив частковий розрахунок за
поставлену продукцію, що підтверджується копіями виписок банку
(а.с.12-16,35-39, 61-67, 86-91) на суму 310134,50грн., у зв'язку з чим
неоплачена вартість отриманої відповідачем продукції становила - 13745грн. На
вказану суму боргу між сторонами підписані акти звірки розрахунків.

У відповідності зі ст. 193
Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до пункту 4 частини
третьої статті 129 Конституції України, та статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 34
Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. При цьому, обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У
відповідності зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні
докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначається в частині першій
статі 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем до матеріалів справи
надано платіжне доручення №2600 від 01.10.07р. на суму 13745грн. з призначенням
платежу: погашення заборгованості за спецодяг, з відміткою банку про проведення
платежу 01.10.07р., відповідно до якого платник -ДП „Чернігівнафтогазгеологія”,
одержувач -СПД ОСОБА_1. Отримання позивачем перерахованих відповідачем коштів у
сумі 13745,00грн. підтверджується поданою позивачем випискою установи банку від
02.10.07р.

Відповідно до ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

З огляду на вищевикладене, суд
доходить висновку, що на момент подання позову (02.11.2007р.) заборгованість
відповідача перед позивачем в сумі 13745грн. була сплачена повністю і на день
звернення до суду у позивача відсутнє порушення з боку відповідача зобов'язання
щодо оплати вартості поставленої і отриманої продукції. Таким чином,
зобов'язання відповідача, щодо оплати поставленої продукції на суму 13745грн.,
припинились у відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, виконанням
проведеним належним чином.

Враховуючи вище викладені факти та
обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не
обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Позивач звернувся з заявою про
видачу довідки про повернення сплачених сум державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу -08.11.2007р., в той час,
як у відповідності до ухвали суду відбулося порушення провадження у справі
№14/274 -06.11.07р.

Суд не задовольняє заяву позивача
про видачу довідки на повернення держмита та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, оскільки відповідно до ч.1 ст.47 Господарського
процесуального кодексу України державне мито підлягає поверненню у випадках і в
порядку, встановлених законодавством. Статтею 8 Декрету Кабінету Міністрів „Про
державне мито” №7-93 визначено випадки повернення сплаченого державного мита, а
саме внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством;
повернення заяви (скарги) або відмови в її прийнятті, а також відмови державних
нотаріальних контор або виконавчих комітетів міських, селищних і сільських Рад
народних депутатів у вчиненні нотаріальних дій; припинення провадження у справі
або залишення позову без розгляду, якщо справа не підлягає розглядові в суді чи
в господарському суді, а також коли позов подано недієздатною особою;
скасування в установленому порядку рішення суду; неприйняття Кабінетом  Міністрів України у встановлені строки
рішення про створення (реєстрацію) промислово-фінансової групи або зняття
проекту створення промислово-фінансової групи з розгляду уповноваженою особою
ініціаторів створення цієї промислово-фінансової групи; в інших випадках,
передбачених законодавством України.

Отже, фактична сплата відповідачем
боргу до звернення позивача до суду з позовною заявою оформленою у
відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, як і
сплата боргу відповідачем до розгляду справи, провадження по якій порушено
господарським судом згідно ухвали, не є підставою для повернення з Державного
бюджету сплаченого позивачем державного мита та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення, а відповідно і підставою для видачі довідки.

Керуючись ст. 525, 526, 655, 509,
599 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст.
22, 33, 34, 47, 49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд
-

В И Р І Ш И В
:

У позові відмовити повністю.

Суддя
Н.Ю.Книш