ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.07 р.                                                                               Справа № 44/268

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Служба безпеки „Патріот” (директор Тинянський Є.О., паспорт ВА 651455), до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Донецька птахофабрика” (представник Лях М.І. довіреність від 28.08.07 року) про відшкодування збитків, завданих двомісячним вимушеним прогулом особового складу, у розмірі 43’128,52 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Служба безпеки „Патріот” (далі – Виконавець) звернулося до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Донецька птахофабрика” (далі – Замовник) про відшкодування прямих збитків 43’128,52 грн., понесених внаслідок необхідності виплати особовому складу Виконавця з 29 охоронців заробітної плати та відрахувань у відповідні державні соціальні фонди за два місяці вимушеного прогулу. Позовні вимоги Виконавця ґрунтуються на неналежному виконанні Замовником умов розірвання договору на охорону об’єкту від 01.08.06 (далі – Договір) в частині попередження про розірвання Договору не за два місяці, а лише за чотири дні до моменту розірвання Договору та відмови відповідача від охоронних послуг Виконавця.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав додаткові пояснення, згідно яких спеціалізація виробництва Замовника змусила Виконавця набрати та здійснити навчання охоронців з певним специфічним орієнтуванням охоронних послуг. Внаслідок цього, на думку позивача, вказані 29 охоронців не могли здійснювати охорону на інших об’єктах, окрім Замовника, тому після дострокового розірвання Договору зазначені особи через два місяці бути вивільнені на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

Представник Замовника зазначив, що відповідач сам погодився на дострокове розірвання Договору, знявши 01.05.07 року охорону згідно акту припинення охорони об’єктів відповідача, через що розірвання Договору стало наслідком обопільної згоди. Окрім того, відповідач вважає, що позивач не довів, що 29 охоронців, які працювали на об’єктах Замовника, у період з 01.05.07 року до 02.07.07 року не виконувати жодних службових обов’язків.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Виконавця до Замовника не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами Договір  за своєю правовою природою є подібним до правочинів про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм статей 901-907 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 901 ЦК України, а також розділів 1 та 3  Договору, Виконавець зобов’язався надавати Замовникові послуги щодо цілодобової охорони об’єктів відповідача, які перебувають за адресою селище Рівнопіль, вулиця Донецька 1, а Замовник зобов’язався сплачувати зазначені послуги щомісяця у розмірі 69’564 грн.

Пунктом 16 Договору передбачено, що останній укладається на річний строк – до 01.08.07 року. У разі дострокового розірвання Договору Замовник має повідомити Виконавця про це за два місяці, відшкодувавши при цьому витрати Виконавця на виконання його функцій.

26.04.07 року Замовник письмово попередив Виконавця про бажання достроково розірвати Договір з 01.05.07 року. 03.05.07 року сторони підписали акт приймання-передачі робіт за Договором за період з 01.04.07 року до 30.04.07 року, згідно якого, Виконавець надав послуги за цей період на суму 58’740 грн., послуги виконані повністю та задовольняють умовам Договору. Сторони в судовому засіданні вказали на те, що охорона з об’єктів Замовника знята 01.05.07 року.

26.04.07 року Виконавцем видано наказ по особовому складу № 24-к, згідно якого 29 охоронців попереджені про те, що з 01.05.07 року вони будуть перебувати два місяці у стані вимушеного простою не з їх вини, зі збереженням 100% заробітної плати. Після закінчення двомісячного строку 29-ти охоронцям буде запропоновано працювати в Луганській області або вивільнитися.

Наказом Виконавця по особовому складу № 40-к від 02.07.07 року, в порядку частини 6 статті 36 КЗпП України звільнено 29 охоронців підрозділу, який працював у Замовника, через відмову в переводі до іншої місцевості.

За даними позивача та відповідно до наданих платіжних документів і платіжних відомостей, в період з 01.05.07 року до 01.07.07 року 29-ти вивільненим охоронцям сплачено заробітної плати та внесків до цільових державних фондів в сумі 43’128,52 грн.

Водночас, суд не вважає, що вказана сума є збитками Виконавця, які має відшкодувати Замовник, через наступне.

Згідно частини 1 статті 623 ЦК України  та статті 224 ГК України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

У відповідності зі статтею 225 ГК України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною,  яка зазнала збитків, а також неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Крім того, необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

ь          протиправність поведінки особи;

ь          збитки, як результат протиправної поведінки;

ь          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

ь          вина особи, що заподіяла збитки.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов’язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

За висновком суду, пропозиція Замовника від 26.04.07 року щодо дострокового розірвання Договору не за два місяці, а за чотири дні до розірвання, була позитивно сприйнята Виконавцем та ним погоджена, оскільки Виконавець зняв з 01.05.07 року охорону з об’єктів Замовника та не висунув при цьому жодних письмових заперечень.

Таким чином, дострокове розірвання Договору з порушенням умов пункту 16 Договору було не наслідком порушення договірних зобов’язань Замовником, а наслідком обопільної згоди сторін на дострокове припинення господарських зобов’язань в порядку частини 1 статті 651 ЦК України.

Позивач самостійно попередив 29 охоронців, які працювали на об’єктах Замовника, про їх майбутнє вивільнення у разі незгоди працювати в іншій місцевості. Таким чином, Виконавець сам не забажав використовувати працю 29 охоронців у іншій сфері охоронної діяльності протягом 2-х місяців з 01.05.07 року до 01.07.07 року, залишивши при цьому особовому складу 100% заробітної плати. Окрім того, вивільнення 02.07.07 року 29-ти охоронців згідно наказу 40-к сталося не в наслідок порушення Замовником умов Договору, а внаслідок небажання 29-ти охоронців працювати в іншій місцевості.

З врахуванням наведеного, суд вважає відсутнім безпосередній причинно-наслідковий зв’язок між втратою позивачем 43’128,52 грн. заробітної плати та цільових внесків у державні фонди та діями Замовника, оскільки за матеріалами справи немає доказів того, що єдиною метою створення та господарської діяльності Виконавця є надання послуг охорони Замовнику, натомість згідно статті 42 ГК України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, тобто специфічна організація роботи Виконавця (шляхом набрання особового складу на кожний охоронюваний об’єкт окремо та звільнення особового складу після закінчення договору на охорону об’єкту) здійснюється лише на його власний ризик.

До того ж, позивач за змістом позову безпідставно ототожнює поняття вивільнення працівника (стаття 492 КЗпП України) та вимушений прогул (стаття 236 КЗпП України), оскільки 29 охоронців, які працювали за об’єктах Замовника, у стані вимушеного прогулу (в розумінні час затримки у поновленні на роботі) – за висновком суду не перебували, натомість попередження працівника про вивільнення не тягне за собою безумовних наслідків у формі позбавлення останнього робочого місця та відсторонення від виконання службових обов’язків, як зроблено Виконавцем, тому незадіяння Виконавцем зазначених 29 охоронців з 01.05.07 року до 01.07.07 року до виконання службових обов’язків є наслідком власної ініціативи позивача.

Таким чином, позовні вимоги Виконавця про відшкодування збитків у розмірі 43’128,52 грн. не підлягають задоволенню через відсутність прямої вини відповідача у завданні цих збитків, а також через відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв’язку між діями Замовника та фактом спричинення збитків.

На підставі ст.ст.16, 525-526, 623, 651, 901-907 ЦК України, ст.224-225 ГК України, ст.ст.492, 236 КЗпП України, керуючись ст.ст.22,  33, 43, 49, 66-67, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Служба безпеки „Патріот” до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Донецька птахофабрика” про відшкодування збитків, завданих двомісячним вимушеним прогулом особового складу, у розмірі 43’128,52 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 – позивачу

2 – відповідачу

3 – господарському суду Донецької області