КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

13.02.07 р.                                                                                                    № 20/115

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий

Судді

при секретарі судового засідання Огієнко В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»,

на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2006 року,

у справі №20/115 (суддя Киричук О.А.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмаштрейд»(м.Київ),

до Відкритого акціонерного товариства «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»(смт.Нова Галещина, Козельщанський район, Полтавська область),

про стягнення 567450 грн. 97 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача:          Колесникова Е. В. –представник (довіреність від 29.08.2006 року);

від відповідача:           Гребьонкін А.Л. –представник (довіреність №1295 від 05.12.2006 року); Карамишев Д.В. –представник (довіреність №603 від 05.06.2006 року);

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Укрмаштрейд»звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ВАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 567450 грн. 97 коп. за неналежне виконання відповідачем грошових зобов’язань по Договору доручення №001К від 4.04.2002 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.10.2006 року у справі №20/115 позов задоволено частково: з ВАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»на користь ТзОВ «Укрмаштрейд»присуджено до стягнення заборгованість у сумі 555944 грн. 14 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Водночас, з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення 5559 грн. 44 коп. –в якості відшкодування витрат на сплату державного мита та 115 грн. 60 коп. –в якості відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано безспірністю та обґрунтованістю позовних вимог в частині 555944 грн. 14 коп. (том 11, арк. справи 13). Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, місцевим господарським судом було встановлено необґрунтоване перевищення розміру заборгованості на 11506 грн. 16 коп.

Крім цього, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.10.2006 року у справі №20/115 на підставі ст.ст.60, 63 ГПК України було повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву ВАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»до ТзОВ «Укрмаштрейд».

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2006 року у справі №20/115 скасувати в частині стягнення суми боргу в розмірі 555944 грн. 14 коп. та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на неповне з’ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, а також на недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав доведеними. При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, ст.ст.334,664 ЦК України, ст.220 ЦК УРСР (нормативний акт, що діяв на час спірних правовідносин), ст.79 ГПК України - в частині необґрунтованої відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої пов’язаною з нею справи №38/479; ст.91 ГПК України - в частині не направлення апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду від 05.09.2006 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №20/115; ст.ст.22,60 ГПК   України - в частині неприйняття до уваги зустрічного позову, поданого до місцевого господарського суду до оголошення оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.10.2006 року було порушено апеляційне провадження з перегляду рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2006 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.12.2006 року було змінено склад колегії суддів (у зв’язку з хворобою судді Андрейцевої Г.М.).

В судових засіданнях апеляційного господарського суду, що відбулись 19.12.2006 року, 23.01.2007 року, 24.01.2007 року оголошувались перерви (відповідно до 23.01.2007 року, до 24.01.2007 року, до 13.02.2007 року) для надання можливості сторонам надати додаткові пояснення у справі.

Представники скаржника в судових засіданнях апеляційного господарського суду вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили апеляційний господарський суд скасувати спірне рішення місцевого господарського суду в частині задоволених та призначених до стягнення позовних вимог в сумі 555944 грн. 14 коп. та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що скаржником були надані додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№ 2-05/7-09 від 29.01.2007 року), відповідно до яких, скаржник звертає увагу апеляційного господарського суду на порушення місцевим господарським судом при розгляді справи приписів Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність», недоведеність позивачем факту реального виконання умов спірного Договору доручення щодо виконання доручень відповідача та безпідставність вимог щодо стягнення грошової заборгованості на підставі Актів виконаних робіт.

Представник позивача у судових засіданнях апеляційного господарського суду проти вимог апеляційної скарги заперечувала, з підстав, наведених у Відзиві на апеляційну скаргу, просила господарський суд апеляційної інстанції спірне судове рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування заперечень, представник позивача посилалась на те, що місцевим господарським судом було повно всебічно та об'єктивно досліджено усі обставини справи з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

За згодою представників сторін, у судовому засіданні апеляційного господарського суду, що відбулось 13.02.2007 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу та зібрані господарським судом, заслухавши пояснення представників учасників судового провадження, оцінивши докази, які мають значення для справи, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 4.04.2002 року між позивачем (як Агентом) та відповідачем (як Клієнтом) був укладений Договір доручення №001К, згідно з умовами якого, позивач зобов'язувався самостійно від імені та за рахунок відповідача здійснювати комерційно-маркетингову роботу, укладати договори (контракти) з покупцями на поставку продукції, що виготовляється відповідачем; своєчасно інформувати відповідача про майбутні угоди, за вимогою відповідача надавати йому копії договорів (контрактів), підписаних позивачем, та інших документів на виконання Договору доручення від імені, за рахунок та в інтересах відповідача (том 1, арк. справи 47-49). Крім того, позивач зобов’язаний по закінченні реалізації кожної партії продукції надавати звіт відповідачу за узгодженою сторонами формою.

Вказаний Договір доручення скріплено підписами уповноважених представників сторін та печатками. Станом на момент розгляду справи в місцевому та апеляційному господарських судах, Договір доручення №001К у встановленому порядку недійсним не визнано, тому, по переконанню колегії суддів апеляційного господарського суду він є дійсним.

Відповідно до п.4 Договору доручення, прийом-передача обладнання, в тому числі документально-оформлена, від відповідача безпосередньому покупцю, є підставою для оформлення Актів виконаних робіт, відповідно до яких має бути сплачена винагорода позивачу в строки, обумовлені додатками до Договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача.

Згідно з п.2.4.1 Договору доручення, відповідач зобов’язаний сплатити позивачу комісійну винагороду, передбачену цим Договором та додатками до нього, розмір якої визначається у процентному співвідношенні до загального обсягу реалізованої ним продукції, точний розмір, при цьому, встановлюється у додатках до Договору. Поряд з цим, розмір винагороди включає в себе податок на додану вартість, який нараховується в порядку, встановленому діючим законодавством (п.3.5 Договору).

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов спірного Договору доручення, протягом 2003-2004 років сторонами були оформлені Доповнення до Договору доручення №001К про поставку обладнання, яке належало відповідачу (том 2, арк. справи 74-180; том 3, арк. справи 1-154; том 4, арк. справи 1-150; том 5, арк. справи 1-109; том 6, арк. справи 1-177; том 7, арк. справи 1-253; том 8, арк. справи 1-171; том 9, арк. справи 1-103; том 10, арк. справи 31-197), які зазначені у розрахунку ціни позову від 28.07.2006 року (том 2, арк. справи 61-73). Вищезазначені Доповнення до Договору доручення підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача та скріплені печатками. Відповідно до вказаних Доповнень до Договору доручення, сторонами було обумовлено: яке саме обладнання, належне відповідачу позивач зобов’язаний реалізувати; загальну вартість його реалізації; розмір комісійної винагороди, яку відповідач зобов’язаний перерахувати на розрахунковий рахунок позивача протягом 3-х діб після підписання Акту виконаних робіт.

По переконанню колегії суддів апеляційного господарського суду, місцевим господарським судом були об’єктивно досліджені Акти виконаних робіт, які були підписані сторонами відповідно до кожного додатку до Договору доручення, згідно з умовами Договору доручення протягом 2003-2004 років та скріплені печатками (том 2, арк. справи 74-181; том 3, арк. справи 2-155; том 4, арк. справи 2-151; том 5, арк. справи 2-110; том 6, арк. справи 2-178; том 7, арк. справи 2-254; том 8, арк. справи 2-173; том 9, арк. справи 2-104; том 10, арк. справи 32-198). Зазначені Акти вказані в Розрахунку ціни позову від 28.07.2006 року (том 2, арк. справи 61-73). Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, у вищенаведених Актах виконаних робіт, визначено розмір комісійної винагороди, що відповідає розміру комісійної винагороди вказаному у відповідному Додатку до Договору доручення, на виконання якого підписано Акт, та зазначено, що надані позивачем послуги є належної якості і будь-яких претензій щодо наданих та отриманих послуг сторони Договору доручення №001К не мають.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, з 28.11.2003 року по 31.12.2004 року, позивачем були виписані відповідачу податкові накладні за надані послуги на загальну суму 630450 грн. 85 коп. (том 1, арк. справи 31-45).

Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками, станом на 1.01.2006 року за відповідачем утворилась заборгованість за неоплачену комісійну винагороду позивачу в розмірі 567450 грн. 97 коп. (том 1, арк. справи 9). Зазначена сума становить розмір ціни позову, що обрахована відповідно до первинних документів згідно наданого розрахунку (том 2, арк. справи 61).

Судова колегія апеляційного господарського суду, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін виходячи з наступного.

Переглядаючи судове рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд, керується приписами ст.101 ГПК України, відповідно до якої, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Господарським судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач вимагає стягнути з відповідача комісійну винагороду за період з 2003 року по 2004 рік. З цього приводу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що при розгляді зазначених вимог мають застосовуватись норми як ЦК УРСР (щодо стягнення заборгованості за 2003 рік), так і норми ЦК України (щодо стягнення боргу за 2004 рік), виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п.4 Прикінцевих положень ГК України (нормативних актів, які набрали чинності з 1.01.2004 року), приписи ЦК України та ГК України застосовуються до цивільних та господарських відносин, що виникли після набрання чинності зазначеними кодексами. Щодо цивільних та господарських відносин, які виникли до набрання  чинності ЦК України та ГК України, положення ЦК України і ГК України застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності. Тобто, судова колегія господарського суду дійшла до висновку, що місцевим господарським судом були вірно застосовані норми ЦК УРСР, який діяв до 2004 року, ЦК України і ГК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст.509 ЦК України, зобов’язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора)  певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов’язку.

Статтями 525,526,530 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов –відповідно до звичаїв ділового обороту, при чому одностороння відмова від виконання не допускається.

Стаття 193 ГК України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином у відповідності до закону, правових актів, договору, а також у разі відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.295 ГК України, комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє. При цьому, комерційним агентом може бути суб'єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво.

Частиною 1 ст.297 ГК України визначено, що за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

Відповідно до ст.296 ГК України, агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Крім того, договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України. Агентський договір має бути укладений в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів апеляційного господарського суду, при дослідженні правової природи спірного Договору доручення №001К, було встановлено, що спірні правовідносини регулюються Главою 31 ГК України (комерційне посередництво (агентські відносини) у сфері господарювання) та з врахуванням приписів ст.305 ГК України, якою визначено, що відносини, які виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання регулюються ГК України, іншими, прийнятими відповідно до ГК України, нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання, у частині, не врегульованій вищенаведеними нормативно-правовими актами, до агентських відносин можливе застосування відповідних положень ЦК України, якими регулюються відносини доручення.

Відповідно до ст.296 ГК України, у разі надання суб'єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій виникають агентські відносини.

Як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за надані позивачем та несплачені відповідачем обсяги робіт, які є предметом Договору доручення №001К від 4.04.2002 року.

Відповідно до п.3.5 Договору та підписаних Додатків до Договору, відповідач зобов'язався провести остаточний розрахунок на протязі трьох діб після підписання Актів виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, що вірно було встановлено місцевим господарським судом, відповідач належним чином не виконав умови Договору в частині виконання своїх грошових зобов’язань, сплативши лише 63000 грн. 00 коп., що самим відповідачем не заперечується. Факт проведення часткової оплати підтверджується платіжним дорученням №3388 від 1.12.2003 року на суму 24000 грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 76) та банківськими виписками №47 від 14.11.2003 року про перерахування відповідачем 34000 грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 77), №19 від 20.05.2005 року про перерахування відповідачем 5000 грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 78). Доказів проведення розрахунку із позивачем в повній сумі, в установлений додатками до Договору строк, під час розгляду справи в місцевому та апеляційному господарських судах, відповідачем надано не було.

При цьому, розмір заборгованості у сумі 567450 грн. 97 коп. підтверджено відповідачем при підписанні Акту звірки взаємних розрахунків (том 2, арк. справи 61).

Водночас, місцевий господарський суд, розглядаючи справу, дійшов обґрунтованого висновку, про можливість стягнення лише частини основного боргу в розмірі 555944 грн. 14 коп. При цьому, відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог - в частині стягнення 11506 грн. 16 коп., місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували факт надання позивачем та прийняття відповідачем агентських послуг на зазначену суму, яка була зарахована до суми позовних вимог. Таке твердження місцевого господарського суду, по переконанню судової колегії господарського суду апеляційної інстанції, є таким, що відповідає наявним у справі матеріалам, оскільки, господарським судом першої інстанції вірно було встановлено відсутність первинних документів на загальну суму 11506 грн. 16 коп., а саме: Доповнення №416-ГК від 22.12.2003 року та Акт відповідний прийому-передачі від 22.12.2003 року на суму 2688 грн. 00 коп.; Акт прийому-передачі від 22.04.2004 року до Доповнення №132-ГК від22.04.2004 року на суму 717 грн. 84 коп.; Акт прийому-передачі від 12.07.2004 року до Доповнення №217-ГК від 12.07.2004 року на суму 92 грн. 62 коп.; Доповнення та Акти прийому-передачі за липень місяць 2004 року (на суми 782 грн. 21 коп., 460 грн. 08 коп., 1150 грн. 68 коп.; 2604 грн. 12 коп.); Доповнення №416-ГК від 14.10.2004 року та Акт прийому-передачі від 14.10.2004 року на суму 423 грн. 60 коп.; Доповнення №420/1-ГК від 15.10.2004 року та Акт прийому-передачі від 15.10.2004 року на суму 123 грн. 36 коп.; Доповнення №446-ГК від 22.10.2004 року та Акт прийому-передачі від 22.10.2004 року на суму 178 грн. 80 коп.; Акт прийому-передачі без дати до Доповнення №466-ГК без дати на суму 524 грн. 16 коп.; Доповнення №552-ГК від 30.11.2004 року та Акт прийому-передачі від 30.11.2004 року на суму 300 грн. 00 коп.; Доповнення №584-ГК від 17.12.2004 року до Акту прийому-передачі від 17.12.2004 року на суму 480 грн.00 коп.; Акт прийому-передачі від 21.12.2004 року до Доповнення №588-ГК від 21.12.2004 року на суму 500 грн. 69 коп.; Доповнення №591-ГК від 21.12.2004 року та Акт прийому-передачі від 21.12.2004 року на суму 480 грн. 00 коп.

Згідно з ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст.598 ЦК України, зобов’язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, визначених законом або договором.

Таким чином, заборгованість відповідача в розмірі 555944 грн. 14 коп. підтверджена матеріалами справи і підлягає стягненню на користь позивача.

При цьому, колегією суддів апеляційного господарського суду прийнято до уваги те, що, як було вірно встановлено місцевим господарським судом і підтверджено матеріалами справи, з 28.11.2003 року по 31.12.2004 року, позивачем були виписані відповідачу податкові накладні за надані послуги на загальну суму 630450 грн. 85 коп. (том 1, арк. справи 31-45). Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). При цьому, податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом, яка виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з доводами місцевого господарського суду, щодо безпідставності посилань відповідача на відсутність підстав для здійснення розрахунків за отримані агентські послуги в зв’язку з недоведеністю позивачем факту надання агентських послуг.

Безпідставними є також посилання скаржника у апеляційній скарзі та Відзиві на позов на те, що позивачем не були реально виконані умови Договору доручення, що (на думку відповідача) підтверджується відсутністю первинних документів, визначених п.1 Договору доручення (договорів, контрактів, які б були укладені на виконання агентських зобов’язань, тощо), а також відсутністю звіту позивача про виконані роботи, а тому, по переконанню відповідача, вістуні підстави для задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом були повно та всебічно досліджені зазначені обставини, які спростовуються наявністю у справі копій договорів купівлі-продажу (том 2, арк. справи 9-60), предметом яких є обладнання відповідача, і які укладені позивачем з безпосередніми покупцями відповідного обладнання від імені відповідача на виконання умов Договору доручення №001К.

Статтею 298 ГК України визначено, що комерційний агент повідомляє суб'єкта, якого він представляє, про кожний випадок його посередництва в укладенні угод та про кожну укладену ним в інтересах цього суб'єкта угоду.

Місцевим господарським судом вірно було зазначено, що відповідно до п.2.2 Договору доручення, надання копій договорів, укладених позивачем на виконання Договору доручення, передбачено саме за вимогою відповідача. Тобто, в разі сумніву щодо наявності зазначених договорів відповідач мав змогу не підписувати Акти виконаних робіт. Будь-яких доказів про те, що відповідач ставив питання про витребування зазначених договорів, відповідно до п.2.2 Договору доручення, до подання позову, відповідачем не надано. Натомість, в усіх, підписаних відповідачем та позивачем Актах виконаних робіт зазначено, що якість наданих послуг є належною та сторони одна до одної жодних претензій не мають.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що порядок взаєморозрахунків в агентських правовідносинах закріплено ст.301 ГК України, відповідно до якої, комерційний агент одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб'єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором. Агентська винагорода виплачується комерційному агенту після оплати третьою особою за угодою, укладеною з його посередництвом, якщо інше не передбачено договором сторін. Крім того, умови виплати винагороди комерційному агенту за угоди, укладені після закінчення договірних відносин, а також інші умови, що стосуються розрахунків сторін, визначаються договором.

Тобто, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, нормами ГК України встановлено пріоритет права сторін узгоджувати умови та порядок здійснення розрахунків за надані агентські послуги, зокрема умовами відповідного договору.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, сторонами було визначено наступний порядок та підстави виникнення у відповідача зобов’язання щодо проведення розрахунків з позивачем (розділ 4 Договору «Розрахунки»): відповідно до п.4.1 Договору, прийом-передача обладнання, в тому числі документально оформлена від відповідача покупцям, є підставою для оформлення акту виконаних робіт за цим Договором, згідно якого сплачується винагорода позивачу у строки, встановлені в Доповненнях до цього Договору. Будь-які додаткові умови (обставини) з якими б сторони пов’язували виникнення у відповідача грошових зобов'язань, зазначений Договір доручення не містить. Тому, посилання відповідача на ту обставину, що підписані Акти виконаних робіт та Додатки до Договору доручення не можуть бути підставою для проведення розрахунків з позивачем, водночас, такою підставою є підписання всіх необхідних документів, що посвідчують передачу позивачем від імені відповідача прав власності на обладнання відповідача безпосередньому покупцю (договори, контракти, тощо), є необґрунтованими з огляду на приписи ГК України та умови Договору доручення, які не пов’язують настання обов’язку  для здійснення виплати комісійної винагороди із фактом реалізації майна, яке має бути реалізовано, як предмет Договору доручення.

За таких мотивів, не можуть бути прийняті до уваги і посилання відповідача про неповне виконання Договору доручення у зв'язку з відсутністю Звіту позивача, як агента за Договором доручення. Крім того, як було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, згідно з пунктом 2.2.4. Договору доручення, агент (позивач) зобов'язувався по закінченню реалізації кожної партії продукції, надавати звіт клієнту (відповідачу) по узгодженій сторонами формі. Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з тим, що єдиною узгодженою формою звітування був акт прийому-передачі виконаних робіт, оскільки інша форма надання звіту сторонами не приймалась та не погоджувалась. Про повне схвалення відповідачем порядку звітування свідчить відсутність жодної вимоги про його надання в іншій формі до дати подачі позовної заяви.

Поряд з цим, не заслуговує на увагу колегії суддів апеляційного господарського суду посилання скаржника (як на підставу своїх заперечень) на те, що сторонами було визначено строк дії Договору доручення до 31.12.2002 року, а тому (на думку скаржника) позовні вимоги про оплату наданих агентських послуг за період 2003-2004 років є такими, що суперечать фактичним обставинам у справі, в силу наступного.

Відповідно до ст.1001 ЦК України, договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

П.10.1 Договору доручення встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2002 року, водночас, в частині невиконаних зобов’язань, він (Договір) діє до повного їх виконання. Враховуючи, що надані позивачем послуги впродовж спірного періоду часу, відповідачем приймались відповідно до підписаних Актів виконаних робіт, а також відсутність жодних зауважень з боку відповідача щодо виконання позивачем умов Договору доручення після 31.12.2002 року, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, про те, що до 31.12.2002 року позивачем були виконані зобов’язання у обсягах, що не в повній мірі задовольняли потреби відповідача, а тому, відповідач своїми конклюдентними діями погодився приймати спірні агентські послуги після 31.12.2002 року, та, відповідно, сплачувати їх вартість у строки, визначені Договором та Актами виконаних робіт, які підписані до Доповнень до Договору доручення.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом, при прийнятті оскаржуваного судового рішення були порушені норми процесуального права, зокрема ст.79 ГПК України в частині зупинення провадження по справі №20/115 до вирішення Господарським судом м.Києва справи №38/479 за позовом ВАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»до ТзОВ «Укрмаштрейд»про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ж-046/1 від 27.06.2002 року, то по переконанню колегії суддів апеляційного господарського суду, така вимога була правомірно відхилена місцевим господарським судом, що вбачається з наступного.

Так, відповідно до ст.79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, в разі неможливості розгляду справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №20/115 (том 1, арк. справи 99-100; том 2, арк. справи 1-2) та ухвалу Господарського суду м.Києва від 1.09.06 року по справі №38/479 (том 2, арк. справи 3-4), судова колегія господарського суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про відсутність підстав стверджувати, що розгляд Господарським судом м.Києва справи №38/479 унеможливлює подальший розгляд цієї справи виходячи з того, що як вбачається з позовних вимог у справі №38/479 про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ж-046/1 від 27.06.2002 року (том 1, арк. справи 101-104), предметом позову є договір купівлі-продажу укладений ТзОВ «Укрмаштрейд»з ПП «Стройтех»від імені та в інтересах ВАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»на виконання Договору доручення №001К. Однак, на думку колегії апеляційного господарського суду, недійсність вказаного Договору купівлі-продажу не є обставиною, яка спростовує факт неналежного виконання грошових зобов’язань відповідача, як Клієнта за Договором доручення, який отримав від позивача виконану роботу у вигляді укладеного Договору купівлі продажу, що в свою чергу є виконаним зобов’язанням позивача, як Агента за Договором доручення.

Крім цього, питання щодо зупинення провадження у справі №20/115 було розглянуто та вирішено в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 5.09.2006 року (том 1, арк. справи 113), відповідно до якої, вимога про зупинення провадження по справі була відхилена місцевим господарським судом, як необґрунтована.

Як було встановлено апеляційним господарським судом, відповідачем на зазначену судову ухвалу місцевого господарського суду була подана апеляційна скарга (том 11, арк. справи 5-7) із відповідним клопотанням про відновлення строку для подання апеляційної скарги (том 11, арк. справи 8).

Ухвалою заступника Голови Господарського суду Полтавської області від 4.10.2006 року (том 11, арк. справи 11) по справі №20/115 у прийнятті апеляційної скарги та клопотанні про поновлення строку було відмовлено, а апеляційну скаргу було повернуто скаржнику.

Відповідно до ч.1 ст.106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому, зв змісту ст.79 ГПК України вбачається, що ухвала про відмову в зупиненні розгляду справи не підлягає оскарженню.

Враховуючи вищезазначене, колегія апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд апеляційної інстанції позбавлений можливості переглядати за власною ініціативою судову ухвалу місцевого господарського суду по справі №20/115 в межах апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.33 ГПК України, обов'язок доказування розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В цьому випадку це стосувалось позивача в частині заявлених до стягнення сум основної заборгованості в розмірі 567450 грн. 97 коп., який мав би довести наявність таких обставин, на підставі яких ним заявлені позовні вимоги; водночас, що стосувалось відповідача, то він мав би спростувати виконання грошових зобов’язань за Договором доручення, який є предметом спору, в розмірі 555944 грн. 14 коп., або ж довести належними засобами доказування відсутність підстав для його (грошового зобов’язання) виконання чого за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду сторонами справи зроблено не було.

Щодо посилань скаржника в апеляцій скарзі на безпідставність винесеної Господарським судом Полтавської області ухвали від 09.10.2006 року по справі №20/115 про повернення зустрічного позову без розгляду, то такі посилання не можуть бути прийнятими апеляційним господарським судом, оскільки, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції переглядаючи рішення Господарського суду Полтавської області від 6.10.2006 року в апеляційному провадженні за апеляційною скаргою на рішення місцевого господарського суду. позбавлена можливості переглядати ухвалу місцевого господарського суду від 09.10.2006 року по справі №20/115 про повернення зустрічного позову без розгляду (в силу того, що ці вимоги по суті місцевим господарським судом не розглядались).

Згідно з ч.5 ст.35 ГПК України, факти, які відповідно до законну вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, відповідно до яких, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо безпідставності позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 11506 грн. 16 коп., та обґрунтованості позовних вимог у сумі 555944 грн. 14 коп., які підлягають задоволенню на користь позивача. Відповідно з цим, по переконанню колегії суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін.

Зважаючи на наведене вище, керуючись ст.ст.43,33,34,43,99,101, п.1) ст.103, ст.105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу ВАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання»на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2006 року у справі №20/115 –залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2006 року у справі №20/115 –залишити без змін.

3.          Копію цієї постанови надіслати сторонам у справі.

4.          Матеріали справи №20/115 повернути до Господарського суду Полтавської області.

Головуючий

Судді