ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

25.09.07р.

Справа № А18/308-07

За позовом  Прокурор Самарського району м.Дніпропетровська  в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення

Фонду соціального захисту інвалідів

м.Дніпропетровськ

до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласунка"                 м.Дніпропетровськ

про стягнення  197 610,96 грн.

Суддя  Петрова В.І.

Представники сторін:

за участю прокурора: не з'явився

від позивача: Григорук О.О. - дов. № 03-06/0994 від 08.08.2007 р.

від відповідача:            Горячева О.В. - дов. від 21.08.2007 р.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Самарського району м.Дніпропетровська звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка»про стягнення на користь Фонду адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця у сумі 193 888,08 грн. та пені на суму 3 722,88 грн., всього 197 610,96 грн.

Позивач вимоги обґрунтовує тим, що відповідач повинен був створити у 2006 році робочі місця для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих.

Прокурор зазначив, що за даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма 10-ПІ річна) відповідач вказану норму закону не виконав, адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів не відрахував. Крім того, прокурор просить стягнути пеню у сумі 3 722,88 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-штрафних санкцій, посилаючись на ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів».

Відповідач проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що на підприємстві створені та проатестовані робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що у листопаді–грудні 2006 р. проінформовано Самарський районний центр зайнятості (звіт по формі № 3-ПН), а направленого службою зайнятості інваліда на підприємство відповідача було працевлаштовано у 2006р.

Відповідач стверджує, що чинне законодавство  покладає на нього обов’язок створити робочі місця для працевлаштування інвалідів, а обов’язком Фонду разом з іншими уповноваженими органами є проведення роботи по працевлаштуванню, навчанню інвалідів тощо.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з положенням частин першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України»(далі - Закон) для підприємств, установ, організації встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 15 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Частина перша статті 20 Закону передбачає відповідальність підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, у вигляді сплати щороку відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафних санкцій, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно до звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік, наданого 01.02.07р. Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів та прийнятого Фондом, чисельність інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до 4-х відсоткового нормативу –27 осіб, протягом 2006 року у відповідача працювало 3 особи, яким встановлена інвалідність.

Виходячи із загального фонду оплати праці штатних працівників позивачем розраховано суму адміністративно-штрафних санкцій за 24 робочі місця, не зайняті інвалідами, у сумі 193 888,08грн.

У звіті № 10-ПІ відповідач у графі 06 зазначив «без штрафу».

Позивач посилається на те, що відповідач штрафні санкції не сплатив, що і є причиною спору.

Згідно матеріалів справи (а. с.17, 18) Самарський районний центр зайнятості у м.Дніпропетровську листом № 1231 від 11.05.07р., повідомив Фонд про те, що відповідач протягом 2006р. надавав до центру зайнятості звіт за формою 3-ПН про потребу в працівниках інвалідах, випадків безпідставної відмови у прийнятті на роботу інвалідів не зафіксовано.

Відповідач поданими до справи доказами підтвердив, що на підприємстві затверджено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, створена постійно діюча комісія по атестації робочих місць для інвалідів, визначено конкретні посади та умови роботи для інвалідів, а звіти про наявність вакансій надавались в служби зайнятості Самарського району м.Дніпропетровська (а. с.26-33).

Фонд не підтвердив доказами того, що мали місце випадки відмови відповідача в працевлаштуванні інвалідів.

З огляду на викладені обставини, господарський суд не вбачає вини відповідача в незабезпеченні нормативу працевлаштування інвалідів в 2006 році, як однієї з обов’язкових умов відповідальності, та, відповідно не вбачає підстав для задоволення позову, як в частині адміністративно-господарських санкцій, так і пені.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.94, 158-163, розділом VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного  позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

В.І. Петрова