СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

01 жовтня 2007 року
Справа № 2-17/5520-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Борисової Ю.В.,

за участю представників сторін:

прокурора: Поліванов С.М. посвідчення № 283 від 13.11.2006 року;

прокурора: Бучка Романа Васильовича, посвідчення №  284   від 24.11.06;

позивача: Каструба А.В. дов. б/н від 21.04.2007 року;

відповідача: Житенко І.О. дов. № 220/435/д від 25.12.2006 року;

відповідача: Крикштуль Оксани Анатоліївни, довіреність №  б/н   від 30.03.06;

відповідача: Мельника Сергія Тихоновича, довіреність №  б/н   від 30.03.06;

відповідача: Ніколаєвої Тетяни Вікторівни, довіреність №  б/н   від 30.03.06;

відповідача: Мельника В'ячеслава Леонидовича, довіреність №  610   від 09.03.06;

відповідача: Маліновського Юрія Миколайовича, довіреність №  б/н   від 30.03.06;

особа, викликана для дачі пояснень: Мельник В.Л. паспорт СО № 028574 від 03.12.1998 року;

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гайворонський В.І.) від 07 травня 2007 року у справі № 2-17/5520-2007

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Гігієна-Біо-Україна" (вул. Конституції, 3, м.Євпаторія, АР Крим, 97401)

до Міністерства оборони України (Повітрянофлотський пр-т, 6, м.Київ, 01001)

про визнання дійсним договору та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Гігієна-Біо-Україна" звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить визнати дійсним договір № 14/03-06/04/4 від 24.03.2006 року про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі від 06.03.2006 року №14/03-06/04 про спільне будівництво (реконструкцію) об'єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, а також визнати за ним право власності на об'єкти нерухомості ( гараж літ. „А” площею 174,7 кв.м, склад літ. „Б” площею 148,8 кв.м, бензосховище літ. „Г” площею 48,5 кв.м, склад-майстерня літ. „Д” площею 39,0 кв.м, склад літ. „Е” площею 109,0 кв.м, склад літ. „Ж” площею 109,1 кв.м, зважувальна літ. „З” площею 32,7 кв.м, КПП літ. „И” площею 9,0 кв.м, навіс літ. „К”, сарай літ. „Л”, навіс літ. „М”, навіс літ. „Н”, навіс літ. „О”, навіс літ. „П”, душева літ. „Р”, навіс літ. „С”), розташовані на території військового містечка № 239 в АР Крим смт. Виноградне, пров. Курчатова, 1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Міністерство оборони України ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору при тому, що мали місце дії, спрямовані на його фактичне виконання, що в силу статті 220 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору дійсним.

Рішенням господарського суду АР Крим від 07.05.2007 року у справі № 2-17/5520-2007 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Гігієна-Біо-Україна" задоволено. Суд визнав дійсним договір № 14/03-06/04/4 від 24.03.2006 року про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі № 14/03-06/04 від 06.03.2006 року про спільне будівництво (реконструкцію) об`єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, а також визнав за позивачем право власності на об`єкти нерухомості, розташовані на території військового містечка № 239 в АР Крим, смт. Виноградне, пров. Курчатова, 1.

При прийнятті рішення в частині визнання договору дійсним, суд першої інстанції, дослідивши умови спірного договору № 14/03-06/04/4 від 24.03.2006 року, прийшов до висновку про його відповідність вимогам статті 203, 204, 215 Цивільного кодексу України, зокрема, встановив, що Мельник В.Л., який діяв на підставі довіреності від імені Міністерства оборони України, мав повноваження на укладення вказаного договору. Дослідивши позовні вимоги в частині визнання права власності на об'єкти нерухомості, господарський суд АР Крим визнав, що такі вимоги відповідають нормам статей 328, 334 Цивільного кодексу України та підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням господарського суду АР Крим, Міністерство оборони України звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Гігієна-Біо-Україна" відмовити.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, полягають у неповному дослідженні судом першої інстанції фактичних обставин справи. Відповідач зазначає, що Мельник В.Л. не мав належних повноважень на укладення та виконання спірного договору.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

На підставі заяви від 18.06.2007 року до участі у справі вступив військовий прокурор Військово-Морських Сил України.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 18 до 25.06.2007 року.

На підставі клопотання військового прокурора Військово-Морських Сил України, погодженого з позивачем, строк розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України було продовжено.

З причини зайнятості в іншому судовому засіданні судді Видашенко Т.С., на підставі розпорядження в. о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду, у складі судової колегії було здійснено заміну на суддю Ткаченка М.І. З причини відпустки Ткаченка М.І. у складі судової колегії було здійснено заміну на суддю Прокопанич Г.К. У зв`язку з відрядженням судді Прокопанич Г.К., у складі судової колегії також було здійснено заміну на суддю Дугаренко О.В.

У зв`язку з відпусткою головуючого у справі судді Латиніна О.А., відпусткою судді Заплава Л.М. та хворобою судді Дугаренко О.В., на підставі розпорядження в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду, у складі судової колегії було здійснено заміну на суддів Плута В.М., Гоголя Ю.М. та Борисову Ю.В. Головуючим у справі призначено суддю Плута В.М.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України,

06.03.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Гігієна-Біо-Україна” і Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони -„Укроборонбуд” Мельник В.Л. був укладений договір №14/03-06/04 про спільне будівництво (реконструкцію) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №239 (АР Крим, смт. Виноградне, пров. Курчатова, 1), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, що підтверджується вказаним договором і сторонами не оспорюється.

24.03.2006 року також було укладено договір № 14/03-06/04/4 про викуп (компенсацію) пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі №14/03-06/04 від 06.03.2006 року про спільне будівництво (реконструкцію) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 239 (АР Крим, смт. Виноградне, пров. Курчатова. 1), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін позивач здійснює компенсацію вартості пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі від 06.03.2006 року №14/03-06/04 про спільне будівництво (реконструкцію) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №239 (АР Крим, смт. Виноградне, пров. Курчатова. 1), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, за ціною та в строки, визначені цим договором (п.1).

Згідно з пунктом 2 даного договору, товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Гігієна-Біо-Україна” здійснює компенсацію вартості пайової участі (паю) відповідачу шляхом купівлі-продажу майна. В даному пункті договору також вказано майно, яке являється нерухомістю. Пунктом 5 договору встановлено строк компенсації - до 20 травня 2007 року.

24.03.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Гігієна-Біо-Україна” і Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діє директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони -„Укроборонбуд” Мельник В.Л. було складено акт прийому-передачі розміру пайової участі за договором № 14/03-06/04/4 від 24.03.2006 року про компенсацію вартості пайового внеску в договорі №14/03-06/04 від 06.03.2006 року (том 1 а.с.19-20).

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Гігієна-Біо-Україна” полягають у визнанні дійсним договору № 14/03-06/04/4 від 24.03.2006 року.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні прокурора, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для  скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

* зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам  цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

Аналізуючи зміст спірного договору № 14/03-06/04/4 від 24.03.2006 року, судова колегія зазначає, що договір про припинення дії іншого договору   не суперечить нормам цивільного законодавства України;

* особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (право Мельник В.Л. на підписання та виконання спірного договору прямо передбачено довіреністю від 14.02.2006 року);

* волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (відомостей щодо відсутності вільного волевиявлення збоку сторін, що уклали спірний договір суду не надано);

* правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (спірним договором обумовлено компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі №14/03-06/04 від 06.03.2006 року. Підтвердженням настання правових наслідків, що обумовлені договором, є факт підписання акту прийому-передачі);

* правочин, що вчинюється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (до правовідносин у даній справі зазначений припис не відноситься).

Відповідач, як на підставу недійсності договору, посилається на відсутність повноважень Мельник В.Л. на укладення спірного договору. Однак, судова колегія не може погодитись з таким доводом виходячи з наступного.

Наказом Міністерства Оборони України від 12.04.2002 року № 129 було затверджено положення про Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпорозрахункове), а також уповноважено Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпорозрахункове) здійснювати функції замовника будівництва у Збройних Силах України.

Пунктом 8 Положення про Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпорозрахункове) передбачено, що однією з функцій управління є залучення на договірних засадах коштів юридичних та фізичних осіб для формування програм будівництва і розвитку будівельної індустрії.

Наказом Міністерства Оборони України від 1804.2005 року № 63 було створено філію Центрального спеціалізованого будівельного управління –„Укроборонбуд”, а також затверджено положення про філію Центрального спеціалізованого будівельного управління –„Укроборонбуд” (том 1 а.с.49).

Відповідно до пункту 6.1 Положення про філію Центрального спеціалізованого будівельного управління –„Укроборонбуд”, управління поточною діяльністю філії здійснюється директором, який діє на підставі довіреності, виданої Центральним спеціалізованим будівельним управлінням. Директор у відносинах з третіми особами діє імені Філії.

З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2006 року Центральним спеціалізованим будівельним управлінням, яке діє від імені Міністерства Оборони України, було видано довіреність, якою уповноважено Мельник В'ячеслава Леонідовича від імені Міністерства Оборони України скоювати наступні дії:

-   укладати  будь-які  договори  (угоди,  контракти,  попередні договори)   підряду в т.ч. підряду, на капітальне будівництво та капітальний ремонт, пайової участі в будівництві, інвестування будівництва житла купівлі-продажу квартир та іншого нерухомого майна, його міни, оренда земельних ділянок, оцінка майна передачі в заставу рухомого та в іпотеку нерухомого майна на користь Міністерства оборони України та третіх осіб, купівлі паливно-енергетичних  ресурсів, матеріалів і технічних засобів, сумісної діяльності, оренди державного майна та прийому-передачі матеріальних цінностей, представляти і захищати інтереси Міністерства оборони України з усіх питань, пов'язаних з укладанням та виконанням зазначених договорів (угод, контрактів), в органах бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно на всій території України, у відповідних управліннях земельних ресурсів з правом підписання документів; посвідчують   право користування земельними ділянками та в усіх інших підприємствах,   установах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування;

- бути представником в судах загальної юрисдикції України.

Для виконання цих повноважень Мельнику В'ячеславу Леонідовичу, зокрема, надається право:

- формувати перелік майна та матеріальних активів, що підлягають передачі, підписувати платіжні документи,  акти  прийому-передачі  майна та  матеріальних активів,   перевірки  якості, кількості майна та матеріальних активів, що постачаються, комерційні активи;

- надавати дозвіл на відчуження майна державних підприємств, госпрозрахункових організацій та установ, що функціонально підпорядковані начальнику Центрального управління Міністерства оборони України (том 1 а.с.56).

Вказану вище довіреність було видано 14.02.2006 року, тобто до моменту підписання Мельник В.Л. договорів від 06.03.2006 року та від 24.03.2006 року. У зв`язку з цим, не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на той факт, що до станом на 06.03.2006 року Мельник В.Л. не мав довіреності та, відповідно, повноважень на укладення договору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Суд апеляційної інстанції також не може визнати обґрунтованими посилання відповідача на пояснення Мельника В.Л. стосовно того, що будь-які договори він з ТОВ „Виробничо-комерційна фірма „Гігієна-Біо-Україна” не укладав, що Міністерством оборони України спірні договори також не укладались та їх оригінали відсутні, а також на те, що відповідно до висновку № 6352, зробленого Київським науково-Дослідним інститутом судових експертиз, встановлено факт виготовлення копії договору № 14/03-06/04 від 06.03.2006 року шляхом монтажу.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Такі дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, єдиним належним доказом факту підробки підпису Мельник В.Л. є наявність судової почеркознавчої експертизи з відповідним висновком. Однак, судом така експертиза в рамках даної справи не призначалась, доказів наявності інших висновків судової експертизи суду не надавалось.

На підставі викладеного, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірний договір підлягає визнанню дійсним згідно з частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України і право власності на згадане у ньому нерухоме майно, відповідно, підлягає визнанню за позивачем.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України, право власності на майно виникає з моменту його фактичної передачі, якщо інше не передбачено законом чи договором, що в даному випадку відсутнє.

Частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не витікає із закону чи незаконність придбання власності не встановлена судом, що у даному випадку відсутнє.

За таких обставин, судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи, при тому, що доводи відповідача належним чином не підтверджено та спростовано матеріалами справи. Тому, оскаржуване рішення господарського суду АР Крим є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 п.1, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07 травня 2007 року у справі № 2-17/5520-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

Ю.В. Борисова