КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2007                                                                                           № 7/225

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача – Куцевич О.П. – юрист,

від відповідача – Маліков С.В. – юрист,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Науково-виробниче колективне підприємство "МІТІС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.04.2007

у справі № 7/225

за позовом                               Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до                                                   Науково-виробниче колективне підприємство "МІТІС"

про                                                  стягнення 1415735,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.04.2007р. у справі № 7/225 позовні вимоги ДП "Національна енергетична компанія" Укренерго" задоволені у повному обсязі, стягнуто з Науково - виробничого колективного підприємства "МІТІС"  на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія" Укренерго" 11 781 грн. 79 коп. - боргу, 3 129 грн. 84 коп. - інфляційних втрат, 823 грн. 65 коп. - 3% річних, 157  грн, 35 коп. - витрат по сплаті державного мита, 118 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Зокрема апелянт стверджує, що умовами договору № 67 від 24.11.2002 не передбачено перерахунок у разі збільшення або зменшення загальної площі проінвестованих квартир. До того ж, він звертає увагу на те, що умовами договору була передбачено, що відповідач передає позивачу квартир № 30, № 34, № 36, а не квадратні метри. Оскільки квартири були передані, то на думку скаржника, відсутні підстави для задоволення позову.

Також, в скарзі відповідач зазначає що судом були безпідставно стягнуті 3 129, 84 грн. - індексу інфляції та 823, 65 грн. - 3% річних, оскільки стягнення інфляційних збитків та 3% річних, відповідно до ст. 525 ЦК України, стосується відповідальності за порушення грошового зобов’язання.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

Як було з’ясовано судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження при розгляді апеляційної скарги, 24 листопада 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 67 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов’язання інвестувати свої грошові кошти в реконструкцію багатоквартирного житлового будинку в м. Києві по проспекту Науки, 76 в об’ємах та на умовах визначених Договором, а відповідач зобов’язався передати позивачу в рахунок внесеної інвестиції 1-кімнатну квартиру № 30, на першому поверсі, загальною площею 49,32 м2, житловою - 16,2 м ; 3-кімнатну квартиру № 34, на третьому поверсі, загальною площею 49,32 м2, житловою -16,2 м2, та 1-кімнатну квартиру № 36, на четвертому поверсі, загальною площею 49,32 м , житловою - 16,2 м2.

У відповідності до п. 1.2 Договору сума інвестиції становить 276 177, 69 грн., НДС 20% 55 235, 55 грн., всього 331 413, 24 грн. Вартість 1 м2 визначена у розмірі 2 239, 90 грн.

Позивач свої зобов’язання за Договором виконав належним чином, сплативши всю суму інвестицій, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

В свою чергу відповідач, в порушення п. 2.1.3 Договору згідно з яким квартири слід було передати позивачу у першому кварталі 2003 року, квартири вчасно не передав, а передав лише у жовтні 2004, про що свідчать технічний паспорт та акт приймання-передачі № 1/357.

Крім того, у відповідності до п. 1.2 Договору відповідач зобов’язався передати позивачу в рахунок внесеної інвестиції 1-кімнатну квартиру № 30, на першому поверсі, загальною площею 49,32 м2, житловою - 16,2 м2; 1-кімнатну квартиру № 34, на третьому поверсі, загальною площею 49,32 м2, житловою - 16,2 м2, та 1-кімнатну квартиру № 36, на четвертому поверсі, загальною площею 49,32 м , житловою - 16,2 м .

Однак, відповідач передав позивачу 1 - кімнатну квартиру № 30, на цокольному поверсі, загальною площею 47,9 м2, житловою площею 16,3 м ; 1-кімнатну квартиру № 34, на другому поверсі, загальною площею 47,3 м., житловою площею 15,9 м. та 1-кімнатну квартиру № 36, на третьому поверсі, загальною площею 47,5 м , житловою площею 15,9 м2.

Таким чином, відповідач в порушення умов договору передав позивачу квартири меншої площі, різниця між площею квартир, за яку було сплачено (147,96м2) і площею фактично переданих квартир (142,7 м2) становить 5,26 м2.

Оскільки, вартість переданих квартир становила 319 631, 45 грн. то відповідно загальна вартість недобудованих 5,26 м2 становить 11 781, 79 грн.

16 березня 2005 позивач звернувся з листом № 07-75/1359 до відповідача з вимогою перерахувати різницю коштів 11 781, 79 грн. між перерахованими позивачем згідно з інвестиційним договором № 67 від 24.11.2002 року та фактично сплаченими за мінус 5,26 м загальної площі. На вказаний лист позивач відповіді не отримав.

Суд першої інстанції позов в цій частині задовольнив та стягнув з відповідача на користь позивача вартість недобудованих 5,26 кв.м. в сумі 11 781,79грн.

Колегія суддів повністю погоджується з такою позицією місцевого господарського суду та вважає її обґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р., Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Враховуючи те, що відповідачем були передані позивачу квартири меншою загальною площею ніж було передбачено договором та про інвестовано позивачем, суд апеляційної інстанції вважає, що сума недобудованих 5.26 кв.м. має бути повернута позивачу, оскільки ця сума була безпідставно перерахована відповідачу.

У зв’язку з цим не можна погодитись з позицією апелянта, що він передав квартири, а не квадратні метри.

В п. 3.2 Договору чітко зазначені номера квартир, що підлягають передачі, кількість кімнат, загальна площа, житлова площа і вартість кожної квартири, а в п. 3.3. Договору зазначена вартість 1 кв.м. квартири яка складає 2 239,88грн.

В акті прийому-передачі квартир № 1/357 від 08.10.2004р. визначені номера квартир, житлова площа, загальна площа та вартість квартир.

Загальна вартість переданих квартир по акту є меншою ніж вартість квартир за договором на 11 781,79грн.

Що стосується 3% річних та збитків від інфляції, то вони були стягнуті судом правомірно, оскільки в даній ситуації мова йде про повернення грошових коштів – виконання грошового зобов’язання, яке відповідачем не виконано.

Позивач листом № 07-75/1395 від 26.05.2005р. звернувся до відповідача з вимогою повернути надмірно сплачені кошти за передані квартири в сумі 11 781,79грн.

У відповідності з ч. 2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тобто починаючи з 03.03.2005р. почався відлік терміну виконання грошового зобов’язання у відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 129, 84 грн. - індексу інфляції та 823, 65 грн. - 3% річних, відповідно до розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви, нарахованих позивачем за прострочення виконання зобов’язання підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2007р. у справі № 7/225 залишити без змін, а апеляційну скаргу Науково - виробничого колективного підприємства "МІТІС" – без задоволення.

2.             Матеріали справи № 7/225 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

20.08.07 (відправлено)