донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.11.2007 р.                                                                           справа №12/103

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Гези  Т.Д. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Зайцева М.Ю. (довіреність № 222/2005 від 04.11.05р.),

від відповідача:
не з'явився
Сафонова М.Г. (довіреність № 48 від 03.09.07р.)
Ращенко Н.О. (довіреність № 54 від 19.11.07р.)
Рисс М.О. (довіреність № 105 від 06.11.07р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕНЕРГО-МИГ”, м.Дніпропетровськ Дніпропетровської обл.

на рішення господарського суду

Донецької області

від
02.08.2007 року

по справі
№12/103 (Склярук О.І.)

за позовом
Корпорації „Індустріальна Спілка Донбасу”, м.Донецьк

до відповідачів

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні  позивача
1. Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕНЕРГО-МИГ”, м.Дніпропетровськ Дніпропетровської обл.
2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Регіон”, м.Донецьк
Акціонерне товариство «Українські цінні папери», м.Київ

про
стягнення заборгованості та процентів за простими векселями в сумі 6274 683 грн.

В С Т А Н О В И В:

У 2007 році позивач, Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу”, м.Донецьк, звернувся  з позовною заявою до  господарського суду Донецької області до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕНЕРГО-МИГ”, м.Дніпропетровськ Дніпропетровської обл. та Товариства з обмеженою відповідальністю „Регіон”, м.Донецьк про стягнення солідарно з відповідачів 6 274 683 грн., з яких:

- заборгованість за простими векселями №№ 9336, 9337, 9338, 9339, 9340, 9341,9342, 9343, на загальну суму 4 800 000грн., також частину, яка залишилась за векселем № 9335 в розмірі 462 424 грн. 56 коп., всього 5 262 424 грн.;

- проценти за простими векселями №№ 9336, 9337, 9338, 9339, 9340, 9341, 9342, 9343, 9335 на загальну суму 1 012 259 грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України, заявою № 337/7062 від 30.05.07р., позивач надав уточнення позовних вимог, якими виправив припущенні в позові помилки при написанні нумерації двох векселів №9337 на суму 600 000грн. та № 9341 на суму 600 000грн. Правильні номера: 9737 та 9741.

Рішенням від 02.08.2007р. позовні вимоги Корпорації „Індустріальна Спілка Донбасу”, м.Донецьк були задоволені повністю, з відповідача-2 стягнута заборгованість та відсотки за простими векселями в розмірі 6 274 683грн. Рішення мотивовано тим, що строк платежу по вказаним векселям, у тому числі по векселю, частково сплаченому, наступив 25.12.2004 року. Таким чином, позивач має право стягнути заборгованість по векселям у судовому порядку до 25.12.2007 року. Щодо відсотків за період прострочки, починаючи  з 25.12.2004 року по 30.03.2007 року, розмір яких складає 1 012 259 грн. 80 коп., вони також підлягають стягненню відповідно до  ст.2 Закону України “Про обіг векселів в Україні” та ст.ст. 48,49 Уніфікованого закону. Відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача до другого відповідача, оскільки сплинув встановлений вексельним законодавством річний строк,  встановлений для пред'явлення векселів до оплати до індосантів.

Відповідач-1, Товариство з обмеженою відповідальністю  „ЕНЕРГО-МИГ”, м.Дніпропетровськ Дніпропетровської обл., з прийнятим рішенням не згоден. Вважає рішення від 02.08.07р., таким що прийнято господарським судом Донецької області з неповним з’ясуванням всіх  обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для даної справи, невідповідністю висновків обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права України. За цих підстав, відповідач-1 просив рішення господарського суду Донецької області від 02.08.07р. скасувати в частині стягнення з нього заборгованості та процентів  за простими векселями в розмірі 6 274 683грн. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача-1 відмовити.

Від позивача, Корпорації „Індустріальна спілка Донбасу”, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким він просив залишити рішення суду першої інстанції від 02.08.07р. без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач-2, Товариство з обмеженою відповідальністю „Регіон”, м.Донецьк, надіслав відзив, яким також не погодився з апеляційною скаргою та просив рішення господарського суду Донецької обл. від 02.08.07р. залишити без змін.

Ухвалою від 16.10.07р. за ініціативою суду до участі в справі залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Українські цінні папери», м.Київ.

В процесі розгляду справи в апеляційній інстанції, що неодноразово відкладався, сторони та третя особа надали витребувані у них пояснення. Зокрема, третя особа надала пояснення, якими вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Представник заявника апеляційної скарги, Товариства з обмеженою відповідальністю  „ЕНЕРГО-МИГ”, до  судового засідання 20.11.07р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 09.11.07р.  поштового відправлення від Про причину неявки суд не повідомив, своїм процесуальним правом, передбаченим ст.22 ГПК України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, та не надав витребувані судом в ухвалі від 16.10.07р. письмові пояснення, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні, яке відкладалося, сторони підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги, а представник третьої особи усно висловив свої заперечення проти апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №12/103, та наданих сторонами та третьою особою пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.01.2004р. між позивачем, Корпорацією „Індустріальна спілка Донбасу”, (далі –Комітент),  та Акціонерним товариством “Українські цінні папери” (далі –Комісіонер),  укладено Договір №К-02, згідно якого Комісіонер зобов'язується за дорученням Комітента за винагороду здійснювати купівлю, продаж, міну цінних паперів на фондовому ринку від свого імені за рахунок комітенту.

На виконання Договору № К-02 та Акту приймання –передачі від 13.01.04р., Комісіонер  придбав  у  ТОВ  “Регіон”,  як  векселеотримувача,  за  замовленням  позивача   прості   векселі  зі  строком   платежу  по  пред'явленню,   а   саме   №№ 9336, 9737, 9338, 9339, 9340, 9741, 9342, 9343, 9335.

Векселедавцем вищезазначених векселів  є  Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГО-МИГ”, м.Дніпропетровськ, про що зазначено у векселях. Дата складання векселів –25.12.03р.

Індосантом виступає Товариство з обмеженою відповідальністю “Регіон”, м.Донецьк, що підтверджується написом  на зворотній  стороні векселів.

ТОВ “Регіон”  раніше придбав вказані векселі у ТОВ “ЕНЕРГО-МИГ” в якості погашення заборгованості за договором купівлі-продажу цінних паперів № К-57/1 від 24.12.2003 року.

Таким чином,  позивач  набув право власності на вищезазначені векселі та є законним векселедержателем  зазначених векселів.

Вексель № 9335 на суму 600 000 грн. був частково сплачений у розмірі 137 575 грн. 44 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 183 від  13.01.2004р.  Залишок  заборгованості  за  векселем  у  розмірі  462 424 грн. 56 коп. на цей час не сплачений, незважаючи на те, що вексель було пред'явлено до платежу 13.01.2004р.

Загальна сума заборгованості за вказаними векселями складає 5 262 424 грн. 56 коп., з яких: заборгованість за вісьмома векселями є 4 800 000грн., та сума, яка  залишилася не сплаченою по векселю №9335, у розмірі  462 242 грн. 56 коп.

Також, відповідно до п.2 ст.48 Уніфікованого закону, позивач нарахував проценти за період з дня настання платежу - 25.12.04р. до дати подачі позову - 30.03.07р. за 826 днів, що взагалі склало 1 012 259 грн. 80 коп.

Відповідно до ст.47 Уніфікованого закону, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з проханням солідарно стягнути заборгованість та проценти за простими векселями в сумі 6 274 683грн. з відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕНЕРГО-МИГ” та Товариства з обмеженою відповідальністю „Регіон”.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Згідно ст. 47 Уніфікованого закону, усі  трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов'язані перед держателем. Держатель має право пред'явити позов до кожного з цих осіб окремо і до всіх разом, при цьому необов'язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов'язалися.

Стаття 43  Уніфікованого закону встановлює, що держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб

-          при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений

-          навіть до настання строку платежу .

Стаття 34 Уніфікованого закону передбачає, що переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явлені.  Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

Відповідно до абзацу третього частини 1 ст. 53 Уніфікованого Закону, при спливу строків, встановлених для здійснення протесту в неакцепті або в неплатежі, векселедержатель втрачає свої права проти індосантів,  та проти інших зобов'язаних осіб, за виключенням акцептанту.

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу цінних паперів № К-57/1 від 24.12.03р. ТОВ «Регіон»передало у власність ТОВ «ЕНЕРГО-МИГ»дев'ять простих векселів за номерами №№ 9336, 9737, 9338, 9339, 9340, 9741, 9342, 9343, 9335 загальною вартістю  6 000 000 грн.

В якості оплати боргу за придбані цінні папери ТОВ «ЕНЕРГО-МИГ» відповідно   Додаткової   угоди   до  Договору  купівлі-продажу цінних паперів № К-57/1 передало ТОВ «Регіон»десять векселів власної емісії за номерами 9334, 9335, 9336, 9737, 9338, 9339, 9340, 9741, 9342, 9343, що підтверджується Актом вексельного платежу від 25.12.03р.

В подальшому ТОВ «Регіон»продало отримані векселя за номінальною вартістю Акціонерному товариству  «Українські цінні папери», що діяло за дорученням комітента –Корпорації «ІСД», за Договором купівлі-продажу цінних паперів № К-02/1 від 13.01.04р. на загальну вартість 6 000 000 грн.

Комісіонер, АТ «Українські цінні папери», передав придбані векселі комітенту, Корпорації «ІСД»за Договором № К-02 від 13.01.04р. за Актом прийому-передачі цінних паперів від 13.01.04р.

Відповідно до умов цього Договору № К-02 Комісіонер зобов'язався здійснити купівлю цінних паперів від свого імені та за рахунок Комітента, які відповідно ст.1018 ЦК України є власністю Комітента (позивача). Тобто, власником  переданих  векселів  є  позивач,  як  комітент  за  Договором комісії № К-02.

Обов'язок за векселем  за своєю правовою природою є абстрактним, безспірним та безумовним.

Відповідно до ст.17 Уніфікованого закону особи, на яких подається позов  за  переказним  векселем,  не можуть протиставити держателю заперечення, що ґрунтуються на їхніх особистих відносинах з трасантом або  з  попередніми  держателями, якщо  тільки держатель,  при придбанні векселя,  не діяв свідомо на шкоду боржнику.

Відповідачем-1 не надано суду доказів обґрунтованості його відмови у сплаті векселів, які були видані ним на виконання Договору купівлі-продажу №К-57/1 від 24.12.03р.

Позивач є добросовісним держателем спірних векселів. Сама передача векселів за фактом породжує права та обов'язкі сторін. Договір купівлі-продажу цінних паперів № К-02/1 від 13.01.04р. та акт приймання-передачі до цього Договору, Договір комісії № К-02 від 13.01.04р. і є доказами переходу права власності на спірні векселі до позивача.

Судовою колегією прийнято до уваги довідка позивача №337/15290 від 12.10.07р. про те, що при складанні Актів пред'явлення векселів до платежу від 13.01.04р. була припущена механічна описка у вказані номерів векселів. Зокрема, в Акті пред'явлення векселю до платежу замість належного номеру 9335 був зазначений вексель з номером 9335.

Судовою колегією не прийняті до уваги доводи заявника апеляційної скарги щодо оплати ним інших векселів (одного в повному обсязі і другого –частково), що підтверджується витягом з банківського реєстру від 13.01.04р. (а.с. 19), оскільки ніяких доказів в підтвердження існування між сторонами інших взаємовідносин за іншими вексельними платежами за векселями з іншими номерами, які передані згідно Акту приймання-передачі векселів від 13.01.04р., судовій колегії не надано.

Виходячи з системного аналізу матеріалів справи у сукупності з поясненнями сторін та третьої особи, судова колегія вважає, що позивачем доведено факт оплати відповідачем-1 одного з десяти переданих йому третьою особою векселів в повному обсязі на суму 600 000 грн., і часткової сплати дев'ятого векселя на суму 137 575 грн. 44 коп.

Такі дії відповідача-1 свідчать про неналежне виконання ним його обов'язків по сплаті виданих ним векселів з бланковим індосаментом 9336, 9737, 9338, 9339, 9340, 9741,9342, 9343, на загальну суму 4 800 000грн., також частину, яка залишилась за векселем № 9335 в розмірі 462 424 грн. 56 коп., всього на загальну суму 5 262 424 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено господарським судом Донецької області, строк платежу по спірним векселям, в тому числі по векселю, частково сплаченому, наступив 25.12.2004 року. Відповідно до ст.21 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу»вексель є цінним папером, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

В судовому засіданні були оглянуті оригінали простих векселів, що є предметом спору, і судом першої інстанції правомірно встановлено відсутність будь-яких дефектів форми спірних векселів, тобто відсутні будь-які підстави, які б позбавили їх вексельної сили.

Виходячи зі змісту ст.ст.16,77 Уніфікованого закону власник векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим. Разом із тим, вексельні угоди регулюються також і загальними нормами цивільного законодавства про угоди і зобов'язання. Виходячи з цього, у випадках відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві застосовуються загальні норми цивільного кодексу України до вексельних угод з урахуванням їх особливостей.

В даному випадку позивач є законним держателем дев'яти векселів, право на які він набув у встановленому законом порядку, враховуючи, що дії сторін по передачі векселів як за договором купівлі-продажу, так і за договором комісії не суперечать чинному законодавству України.

Матеріалами справи та відповідачем-1 не підтверджені будь-які обставини, які б давали підстави вважати, що позивач не є законним векселедержателем спірних векселів, придбав їх несумлінно, або з грубою необережністю.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу закріплено ст.16 цього Кодексу. Тому здійснення позивачем свого права на судовий захист  не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, наприклад захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі та т.і.

Виходячи зі змісту ст.53 Уніфікованого закону, єдиною особою зобов'язаною перед законним векселедержателем по закінченні строків у встановлених для пред'явлення векселів до платежу є векселедавець простих векселів. Крім того, судовою колегією прийняті до уваги дії позивача по частковому погашенню одного з векселів.

На підставі ст. 70 Уніфікованого закону, позовні вимоги, які випливають із перевідного векселя проти акцептанта, погашаються протягом 3 років з дня платежу.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з вимогою стягнути заборгованість по векселям до моменту спливу позовної давності, тобто до 25.12.2007 року.

За цих підстав,  позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з ТОВ “ЕНЕРГО –МИГ” у розмірі 5 262 424 грн. є обґрунтованими та доведеними належним чином.

Відповідно до  ст.2 Закону України “Про обіг векселів в Україні” передбачені статтями 48,49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки Національного Банку України на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку щодо стягнення з відповідача-1 відсотків  за  період  прострочки, починаючи   з   25.12.2004  року  по 30.03.2007 року, розмір яких складає 1 012 259 грн. 80 коп.

Також суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за цими ж векселями з відповідача-2, який є індосантом спірних векселів через проставлення ним відповідно до ст.13 Уніфікованого закону бланкового індосаменту на оборотній стороні векселів, тобто такого що здійснив передаточний напис без вказання особи, що стала власником векселів.

Відповідно до ч.1 ст.53 Уніфікованого закону позивач втратив своє право проти індосанта спірних векселів –відповідача-2, в зв'язку з пропуском ним річного строку з дати їх складання, що встановлений ст.34 цього Закону.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2007 року у справі № 12/103 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  „ЕНЕРГО-МИГ”, м.Дніпропетровськ Дніпропетровської обл. на рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2007 року у справі № 12/103 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2007 року у справі № 12/103   –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          Т.Д.  Геза

О.В.  Стойка

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС