ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2007 р.
Справа № 9/214

Господарський суд у складі судді Фанди Оксани Михайлівни при секретарі судового засідання  Нестеренко А. В  у відкритому судовому засіданні розглянувши справу

за позовом:   ЗАТ    "Акціонерної  страхової  компанії "ІНГО Україна",  вул. Воровського,33, м. Київ ,01054

до відповідача:   ДП  "Івано-Франківський облавтодор "ВАТ "ДАК Автодор України",  вул.Петрушевича, 1, м. Івано-Франківськ,76000

про стягнення коштів в сумі 21 982, 14 грн.

За участю представників сторін :

Від позивача:  Палій А.Г. - представник, (довіреність №4 від 09.01.07 р. ).

Від відповідача:  Федорів В.І. - заступник начальника відділу кадрів та правової роботи, (довіреність №339/01-20 від 27.03.2007 року ).

Встановив : заявлено вимогу про стягнення  шкоди в сумі  21 982, 14 грн.  в порядку регресу.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує , що   30.03.2004 року  в с. Рибне Тисменицького району Івано - Франіквської області  сталась  дорожньо - транспортна пригода  за участю транспортних засобів  КАМАЗ  д.н. 0775ІВ , що належить ДП " ІФ Облавтодор "  ВАТ " ДАК Автодор України",  транспротного засобу  VOLVO FH 12   д. н. 11418ВН, що належить ПП Стасюку Федору Йосиповичу ,  внаслідок якого транспортному засобу  VOLVO FH  12  були завдані механічні пошкодження .  Після настання страхового випадку  ЗАТ  " АСК  " Остра Київ " виплатила  страхове відшкодування  у розмірі 21982, 14 грн.  ПП Стасюку Ф. Й.   на підставі договору страхування  № К 013787 від 26.01.2004 року   виплата страхового  відшкодування була здійснена на підставі страхового акту №  6145 від 18.05.2004 року.

Позивач просить відшкодувати в порядку регресу  вищевказану суму  із посиланням на  норми ст. 993 , 1166, 1172, 1187, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про старухування".  При цьому зазначає , що  дорожньо - транспортна пригода сталась з вини водія Лужецького Мирослава Федоровича , що є працівником відповідача , вина якого встановлена  постановою суду .

Відповідач позовні вимоги заперечив ,  зазначивши , що Лужецького М. Ф.  не притягували до адміністративної відповідальності за вчинення  правопорушення передбаченого ст. 124  Кодексу про адміністративні правопорушення , що могло би свідчити  про його  вину у вчиненні ДТП . Постановою, на яку посилається позивач, водія Лужецького М. Ф. визнано винним у  вчиненні  правопорушення , передбаченого ст. 122 - 2 Кодексу про адміністративні правопорушення   за залишення місця траснпортної пригоди .

Крім того , в судовому засіданні представником відповідача   заявлено  про застосування строків позовної давності .

Розглянувши матеріали справи , заслухавши пояснення представників сторін , суд встановив , що  позов задоволенню не підлягає . При цьому,  суд врахував наступне .

Положеннями ст. 22 Закону України " Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспотних засобів від   01.07.2004р. № 1961 - ІV встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до  лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому  цим Законом порядку оцінену  шкоду , яка була заподіяна в результаті дорожньо - транспортної пригоди життю , здоров"ю , майну третьої особи .

Страховиком  ЗАТ   "Акціонерна  страхова  компанія "ІНГО Україна" (правонаступник АСК "Остра-Київ")   відшкодовано 21 982, 14 грн. майнової шкоди (вартість відновлювального ремонту), завданої ПП Стасюку Федору Йосиповичу .

Підпункт 37.5  ст. 37 вищезаначеного Закону всатановлює , що  страхувальником  або особою,  відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов"язків, якими , зокрема,  є завдання майнової (матеральної ) та моральної шкоди іншій особі .

Відповідно до ст. 1166 ЦК України - майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим немайновим правам фізичної  або юридичної особи , а також шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала.

Згідно ст. 1194 ЦК України  особа , яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди,  зобов"язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром  шкоди  і страховою виплатою .

Як вбачається з матералів справи,   позивачем  виплачено  страхове відшкодування в розмірі  21 982, 14 грн. за проведений  ремонт автомобіля , що підтверджується  рахунками № FH 400596  від 01.04.2004р. та № FH 400666 від 14.04.2004р.

Статтею 1187 ЦК України шкода , завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою , яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди " шкода заподіяна особі майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи , підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою , яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина  заначеної особи , а коли це було наслідком  дії джерела  підвищеної небезпеки  - незалежно від наявності вини .

За приписами ст.1188  ЦК України шкода , завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної  небезпеки, відшкодовуеться на загальних підставах , а саме : шкода завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Тобто, в спірному випадку   відповідач повинен нести відповідальність за наслідками ДТП у разі доведення вини водія,  що керував  транспортним засобом,  власником якого є відповідач.

Позивачем не подано суду доказів, що встановлюють вину водія Лужецького М. Ф., що керував  транспортним засобом,  власником якого є відповідач, у вчиненні ДТП.

За приписами ст.33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обтавини,  на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За наведених обставин , суд дійшов висновку  про необгрунтваність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Одночасно слід зазначити,  що позивачем пропущено строк позовної давності встановлений ст.257 ЦК України .

Оскільки відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними  зобов"язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання  основного зобов"язання, основне  зобов"язання - виплата страхового відшкодування -  здійснено 02.06.04 року ( платіжне доручення № 5022 на суму 21982,14грн.). Отже,  позовна давність сплинула 02.06.07 року. Позивач звернувся до суду із позовом 19.07.07 року, однак клопотання про поновлення строку позовної давності суду не подав, представник в судовому засіданні не навів поважних причин пропуску позовної давності.

Керуючись ст. 124 Констетуції України ,  ст.  257, 261, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 49,82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку  з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                           О.М.Фанда

Рішення виготовлено та підписано 11.10.07 року

Виготовлено в АС "Діловодство"