КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

15.03.07 р.                                                                                                    № 161/3б-05/2

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                                Яковлєв М. Л.

Судді

Міщенко  П. К.

Шкурдова  Л. М.

При секретарі судового засіданні – Швидаку С.І.

за участю представників сторін:

від ТОВ «Вермикуліт-92»: Бандола О.О. –Арбітражний керуючий;

від ДПІ: Башинська О.П. – представник за дов. № 7555/10/10 від 29.12.06 р.;

від Української державної інноваційної компанії в особі Київського регіонального відділення: не з’явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Української державної інноваційної компанії в особі Київського регіонального відділення, м. Київ на ухвалу господарського суду Київської області від 01.02.2007 року

по справі          № 161/3б-05/2  (суддя Короткевич О.Є.)

за заявою        Державної податкової інспекції у Бородянському районі,

смт. Бородянка, Київська область

до                      товариства з обмеженою відповідальністю «Вермикуліт-92»,

смт. Бородянка, Київська область

про                    банкрутство

В С Т А Н О В И В:

Господарський суд Київської області ухвалою від 21.06.2005 року порушив провадження у справі № 161/3б-05/2 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Вермикуліт-92»за заявою Державної податкової інспекції у Бородянському районі.

Постановою від 02.03.2006 року місцевий суд визнав ТОВ «Вермикуліт-92»банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру, призначив ліквідатором арбітражного керуючого Бандолу О.О.

20.10.2006 року на адресу господарського суду Київської області надійшло клопотання арбітражного керуючого –ліквідатора банкрута про поновлення строку для подання заяви та про включення заборгованості по заробітній платі в сумі 17 626,30 грн. до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою від 01.02.2007 року місцевий суд зобов’язав ліквідатора Бандолу О.О. включити до реєстру вимог кредиторів заборгованості по заробітній платі працівників ТОВ «Вермикуліт-92»в сумі 17 626,30 грн.

Не погоджуючись із ухвалою господарського суду Київської області, кредитор Українська інноваційна компанія в особі Київського регіонального відділення   звернувся з апеляційною скаргою до Київського міжобласного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу від 07.02.2007 року, а клопотання ліквідатора залишити без задоволення. Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що висновки суду першої інстанції суперечать діючому законодавству та пропуском працівниками встановленого Законом  30-денного строку  для звернення з заявою, який є граничним і не підлягає поновленню.

Заперечення на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Представник кредитора Української державної інноваційної компанії в особі Київського регіонального відділення, м. Київ не з’явився, причини неявки не повідомив, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, виступ представників ініціюючого кредитора та ліквідатора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала місцевого суду залишається без змін.

Згідно ст. 5 ч. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом (далі –ГПК) України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до частини 2 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого суду.

Крім того, відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали суду першої інстанції від 20.12.2005 року арбітражним керуючим було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ «Вермикуліт-92»в газеті «Голос України»29.12.2005 року.

Постановою від 02.03.2006 року місцевий суд визнав ТОВ «Вермикуліт-92»банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру, призначив ліквідатором арбітражного керуючого Бандолу О.О.

До ліквідатора Бандоли О.О. звернулися представники колективу працівників ТОВ «Вермикуліт-92»з заявою про включення до реєстру вимог кредиторів заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 17 626,30 грн. та визнати працівників кредиторами.

05.10.2006 р. відбулися збори комітету кредиторів, на яких було розглянуто заяву представника трудового колективу ТОВ "Вермикуліт-92" Овсієнко Т. В., щодо включення до реєстру вимог кредиторів заборгованості із заробітної плати працівників ГОВ "Вермикуліт - 92" в сумі 17 626,30 грн.

Рішенням від 05.10.2006 р. (протокол зборів комітету кредиторів від 05.10.2006 р.) комітет кредиторів доручив ліквідатору направити до господарського суду Київської області клопотання про включення заборгованості із заробітної плати до реєстру вимог кредиторів.

20.10.2006 року ліквідатор банкрута звернувся до господарського суду Київської області з клопотанням про поновлення строку для подання заяви про включення до реєстру вимог кредиторів заборгованості по заробітній платі працівників ТОВ «Вермикуліт-92»та про включення заборгованості до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно ст. 1 Закону про банкрутство кредитором є юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Аналіз Закону дозволяє зробити висновок про наявність декількох видів кредиторів, серед яких і привілейовані кредитори, під ними розуміються кредитори, чиї вимоги не мають потреби у визнанні судом і погашаються протягом усієї процедури банкрутства, тобто законом надано останнім пріоритетне значення задоволенню вимог. Саме до привілейованих кредиторів відносяться працівники щодо заборгованості по заробітній платі.

Апеляційний суд погоджується з твердженням скаржника про те, що відповідно до частини 2 статті 14 Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Але, слід зазначити, що припис частини 2 статті 14 Закону про банкрутство поширюється виключно на конкурсних кредиторів.

Таким чином, слід зазначити, що кредитори по заборгованості щодо заробітної плати не зобов’язані, а мають право подавати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Крім того, Закон про банкрутство не обмежує строку подачі таких заяв 30 днями, тобто такі заяви можуть бути подані у будь-який момент під час провадження у справі про банкрутство.

Більш того, пункт 9 ст. 13 Закону про банкрутство покладає на розпорядника майна обов’язок по веденню реєстру вимог кредиторів у встановлено порядку, а пунктом 6 ст. 14 Закон зобов’язує розпорядника майна окремо внести до реєстру вимог кредиторів відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, згідно із заявами таких кредиторів та даними обліку боржника. Аналіз зазначених норм приводить до висновку, що включення заборгованості по заробітній платі до реєстру вимог кредиторів повинно відбуватися незалежно від подання заяв працівниками боржника до господарського суду.

Кредитори з вимогами щодо виплати заробітної плати можуть подавати заяви з вимогами до боржника відповідно до ст. 14 Закону про банкрутство та бути конкурсними кредиторами, або їх вимоги включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу зборів працівників ТОВ «Вермикуліт-92»від 28.08.2006 року, з заяви представника трудового колективу, з протоколу зборів комітету кредиторів від 05.10.2006 року, з клопотання ліквідатора. Працівниками не заявлялася вимога про визнання останніх конкурсними кредиторами, а лише мова йшла про включення їх до реєстру вимог кредиторів заборгованості по заробітній платі.

Отже, судом першої інстанції правомірно зобов’язано ліквідатора Бандолу О.О. включити до реєстру вимог кредиторів заборгованості по заробітній платі працівників ТОВ «Вермикуліт-92»в сумі 17 626,30 грн.

Інші доводи апеляційної скарги внаслідок їх необґрунтованості та безпідставності, не можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали  місцевого суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги Української державної інноваційної компанії в особі Київського регіонального відділення, м. Київ відсутні.

З урахуванням викладеного, ухвала господарського суду Київської області відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, у  зв’язку з чим підстав для її скасування немає.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, керуючись ст. ст. 99, 101-106 ГПК України, Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.            Апеляційну скаргу Української державної інноваційної компанії в особі Київського регіонального відділення, м. Київ на ухвалу господарського суду Київської області від 01.02.2007 року у справі  № 161/3б-05/2 року залишити без задоволення.

2.  Ухвалу господарського суду Київської області від 01.02.2007 року у справі № 161/3б-05/2 року залишити без змін.

3.           Матеріали справи № 161/3б-05/2 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий                                                                                Яковлєв М. Л.

Судді

Міщенко  П. К.

Шкурдова  Л. М.