ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 листопада 2007 р.

№ 16/71-07(39/181)

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Гончарука  П.А., Остапенка
М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві   касаційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія
“Дженералі Гарант” на постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 25.06.2007р. та на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.04.2007р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю “Дніпропетровська транспортна компанія” до
Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія
“Гарант-АВТО” в особі Дніпропетровської обласної дирекції страхування ВАТ
“УСК “Гарант-АВТО” (перейменоване у Дніпропетровську філію Відкритого
акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Дженералі
Гарант”)  про стягнення сум

Заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної
скарги,  суд

У С Т А Н О В
И В  :

У червні 2004р. ТОВ
“Дніпропетровська транспортна компанія” пред'явило в господарському суді позов
до ВАТ “Українська страхова компанія “Гарант-АВТО” в особі Дніпропетровської
обласної дирекції страхування ВАТ “УСК “Гарант-АВТО” (перейменоване у Відкрите
акціонерне товариство “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант”) про
стягнення 21000 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від 04.04.2007р.
(суддя Загинайко Т.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 25.06.2007р. (судді Тищик І.В.
-головуючий, Сизько І.А., Верхогляд Т.А.), позов було задоволено частково, з
відповідача на користь позивача стягнуто 9900 грн. страхового відшкодування, в
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач
просить скасувати судові рішення і прийняти нове рішення, яким відмовити у
позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193  ГК України суб'єкти господарювання  та
інші  учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних
вимог  щодо
виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 16.01.2003р. між сторонами було укладено
договір страхування транспортних засобів № 0088713 (далі -Договір) та страховий
поліс № 19-3223128, за яким було застраховано належний позивачу автомобіль
марки ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_1

Відповідно до п. 2.1.2 Договору
страховим випадком є незаконне заволодіння транспортним засобом.

Товариством з обмеженою
відповідальністю „Радіо-таксі”, діючим від імені позивача на підставі договору
доручення № 5 від 01.12.2002р., було укладено договір оренди за номером НОМЕР_2
від 21.05.2003, за яким автомобіль ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_1 було
передано в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1

Згідно довідок Жовтневого РВ ДМУ
УМВС України в Дніпропетровській області, 06.06.2003 було порушено кримінальну
справу за фактом заволодіння обманним шляхом автомобілем ВАЗ 21099 державний
номер НОМЕР_1 за ознаками ст. 190 ч. 2 КК України, про що було повідомлено
позивача 09.06.2003.

(а.с. 15, 64)

10.06.2003 позивач повідомив
відповідача про настання страхового випадку, про що свідчить запис у книзі
обліку страхових подій.

(а.с. 41)

12.06.2003 позивач письмово
повідомив відповідача про настання страхового випадку, та просив вирішити
питання про виплату страхового відшкодування.

(а.с. 14)

Таким чином, є правильним висновок
суду про дотримання страхувальником строку повідомлення про страховий випадок,
оскільки про вибуття автомобіля з володіння та, відповідно, про настання
страхового випадку позивач дізнався лише після отримання підтвердження
правоохоронного органу.

Крім того, господарським судом було
підставно встановлено, що в даному випадку страховим випадком є незаконне заволодіння
транспортним засобом, а тому обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин
пункт 10.7 Договору, за яким ліміт відповідальності страховика за вказаним
страховим випадком  становить 11000 грн.

Всім цим і іншим доказам по  справі в їх сукупності суд, у порядку
виконання припису ст. 43 ГПК України, дав належне юридичне обґрунтування і
прийшов до правильного висновку  про
часткове задоволення заявленого позову, стягнувши на користь позивача, з
урахуванням безумовної франшизи у розмірі 10% від страхової суми, 9900 грн.
страхового відшкодування.

Мав підстави погодитись з таким
висновком і суд апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не
спростовують обґрунтованості ухвалених судових рішень і направлені на
переоцінку доказів, які слугували встановленню дійсних обставин справи.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119,
11111 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу
України,  Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Дженералі Гарант”
залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 25.06.2007р. та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.04.2007р. без змін.

Головуючий
В.Перепічай

С у д д і

П.Гончарук

М.Остапенко