СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

ё16 серпня 2007 року
Справа № 2-14/4010-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Прокопанич Г.К.,

Гоголя Ю.М.,

за участю представників сторін:

позивача: Тітовський Олексій Васильович, довіреність № 11/96 від 07.11.06, державне  акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз",

відповідача: Куліченко Валерій Михайлович, довіреність № 4963 від 29.12.05, відкрите акціонерне  товариство "Кримгаз",

Кириченко Сергій Леонідович, довіреність № 3904 від 26.10.05, відкрите акціонерне  товариство "Кримгаз",

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Кримгаз" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 31 травня 2007 року у справі № 2-14/4010-2007,

за позовом           державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" (пр. Кірова/пров.Совнаркомовський, 52/1, Сімферополь, 95000)

до           відкритого акціонерного товариства "Кримгаз" (вул. Крилова, 141, Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95001)

про стягнення 367033,63 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 31 травня 2007 року у справі №2-14/4010-2007 (суддя Курапова З.І.) задоволено позов державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" до відкритого акціонерного товариства "Кримгаз" про стягнення 367033,63грн.

Суд стягнув з   відкритого акціонерного товариства "Кримгаз" на користь державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" 367033,63грн. заборгованості, 3670,34грн. держмита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду, у задоволенні позову відмовити.

Сторона посилається на те, що господарським судом при прийнятті рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач вказує на те, що суд  першої інстанції поновив позивачу пропущений у шість років строк на подання позовної заяви мотивуючи це тим, що відділ державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції  міста Сімферополя порушив законодавство повернувши визнану претензію державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз", оскільки згідно до статті 3 пункту 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України №1255-ІУ від 18.11.2003.) визнана претензія відносилась до виконавчих документів. Тому державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" намагаючись у судовому порядку визнати неправомірність дій державного виконавця з поважних причин пропустило строк.

Однак, на думку відповідача, суд першої інстанції не вірно застосував вищенаведену норму Закону. Відповідно до Закону  України №1255-ІУ від 18.11.2003  та статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" було добавлено пункт 18, згідно якого, визнана претензія відноситься до виконавчих документів. Але ці зміни набирали чинність лише з 01.01.2004, отже, й визнана претензія почала відноситься до виконавчих документів лише тільки з 01.01.2004. При цьому суд також не звернув уваги на те, що виконавче провадження було закінчено 06.10.2003, тобто за місяць до прийняття Закону України №1255-ІУ від 18.11.2003, й за два місяця до вступу його в силу. А на момент закінчення виконавчого провадження визнана претензія була виключена з числа виконавчих документів (згідно редакції Закону України "Про виконавче провадження" зі змінами від 10.07.2003.) Тому, дії державного виконавця цілком відповідали діючому на той час законодавству - він не міг проводити виконавчі дії на основі документа який не є виконавчим.

Таким чином, відповідач вважає, що згідно з діючим на той час законодавством, державне акціонерне товариство  "Чорноморнафтогаз" для забезпечення примусового стягнення боргу повинно було звернутися до суду з позовною заявою. Вчинення замість цього інших дій (а саме безпідставне оскарження дій відділу державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції міста Сімферополя) представниками позивача може розцінюватись лише як не компетентність. Однак, на думку відповідача, некомпетентність представників державного акціонерного товариства "Чорноморннафтогаз" не може розцінюватись як поважна підстава для пропуску строку позовної давності.

За клопотанням представників сторін, судочинство здійснювалось на російській мові.

У зв’язку з відпусткою судді Сотула В.В., на підставі розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.08.2007, здійснено заміну судді  Сотула В.В.  на суддю  Гоголя Ю.М..

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача   367033,63грн. заборгованості. (а. с. 3-5).

Позивач свої позовні вимоги пояснював тим, що відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №301-ПГ-2000 від 03.01.2000, поставив відповідачу у липні-грудні 2000  природного газу на суму 683552,10грн., оплату відповідач здійснив частково. Заборгованість у сумі 367033,63грн. визнана відповідачем у відповіді на претензію від 19.04.2001 за №1515/11ОП. 18.07.2001 за заявою позивача, відділом державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції міста Сімферополя було відкрито виконавче провадження з примусового виконання визнаної претензії. 06.10.2003 відділом державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції міста Сімферополя було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі статей 18- 1, 37 Закону України "Про виконавче провадження". Протягом грудня 2003  по 17 жовтень 2006  позивач звертався з скаргами у суд на дії державного виконавця, тому позивач вважає, що строк позовної давності пропущений з поважної причини та просив відновити строк для подачі позовної заяви.

Суд першої інстанції позов задовольнив у повному обсязі.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2000 державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (Продавець) та відкрите акціонерне товариство "Кримгаз" (Покупець) уклали договір №301-ПГ-2000 на поставку природного газу. (а. с. 6-7).

Згідно з  актом прийому-передачі природного газу №11 від 01.12.2000 (а. с. 10), позивач у листопаді 2000  передав відповідачеві 1418,0007 тис. куб с. природного газу на загальну суму 327559,62 грн. та  за актом №12 від 31.12.2000 (а. с. 11) - у грудні 2000  - 1541,093 тис. куб. м природного газу на загальну суму 355992,48грн., всього на суму 683552,10грн.

На підставі того, що оплату відповідач здійснив частково, заборгованість становить 367033,63грн.

Сторонами в  пункті 5.3. договору було визначено, що остаточний розрахунок за поставлений газ і його транспортування здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим відповідно до актів місячного об'єму споживаного газу.

Отже, за одержаний газ у листопаді 2000  відповідач був зобов'язаний розрахуватися до 10.12.2000, залишок заборгованості за цій місяць становить 11041,15грн. За одержаний газ у грудні 2000  на суму 355992,48грн. відповідач був зобов'язаний розрахуватися до 10 січня 2001.

Таким чином, 30.03.2001 позивач звернувся до відповідачеві з претензією про стягнення заборгованості за поставлений газ у листопаді-грудні 2000  у сумі 367033,63грн. і 45482,40грн. пені. (а. с. 12).

Відповідач у відповіді на претензію №151511ОП від 19.04.2001 визнав претензію частково у сумі основного боргу 367033,63 грн. (а. с. 13).

За таких обставин, 18.07.2001 відділ державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції міста Сімферополя було відкрито виконавче провадження з примусового виконання визнаної претензії №1515/11ОП від 19.04.2001.

06.10.2003 відділом державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції міста Сімферополя була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі статей 18-1, 37 Закону України "Про виконавче провадження" за мотивами, що претензії не є виконавчими документами. (а. с. 14-15).

Отже, 15.12.2003 позивач звернувся до Центрального районного суду міста Сімферополя з скаргою на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції міста Сімферополя стосовно закриття виконавчого провадження.

25.12.2003 ухвалою Центрального районного суду міста Сімферополя позивачу було відмовлено у прийнятті скарги до розгляду за мотивами, що відповідно до статті 1, статей 248-20 Цивільного  процесуального кодексу України скарга не підсудна суду загальної юрисдикції, а підлягає розгляду у відповідності з статтями 2, 12 Господарського процесуального кодексу України у господарському суді Автономної Республіки Крим, тому що скарга заявлена від імені юридичної особи до юридичної особи. (а. с. 16).

Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 21.06.2004 було задоволено скаргу державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" на ухвалу Центрального районного суду міста Сімферополя від 25.12.2003 і вказану ухвалу Центрального районного суду скасовано за мотивами, що вказаний спір підсудний саме суду загальної юрисдикції та питання передано на новий розгляд до того ж суду. (а. с. 17).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2006  скаргу відділу державної виконавчої служби  міста Сімферополя на постанову апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 21.06.2004 було залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 21 червня 2004 було залишено без змін. (а. с. 18).

Рішенням Центрального районного суду у місті Сімферополі від 17.10.2006,  яке набрало законної чинності 30.10.2006, державному акціонерному товариству "Чорноморнафтогаз" було відмовлено у задоволенні скарги на дії державного виконавця з закриття виконавчого провадження за мотивами, що згідно з статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.  Законом №33541-4 від 15.03.2006 з Закону України "Про виконавче провадження" було виключено статтю 18-1, згідно з якою, визнана претензія була виконавчим документом. (а. с. 20).

Суд першої інстанції прийняв до уваги доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності на стягнення заборгованості відповідно до статті 71 Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963) і статті 257 Цивільного кодексу України.

Проте, враховуючи, що відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість та розумність, місцевий господарський суд зазначив наступне:

Згідно з статтею 3 пункту 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України від 18.11.2003 № 1255-1У), до документів, що підлягали виконанню Державною виконавчою службою були віднесені визнані у встановленому порядку претензії. Також зобов'язання державної виконавчої служби приймати до виконання визнану претензію було передбачено статтею 8 Господарського процесуального кодексу України.

Законом України від 15 березня 2006 року № 3541-1У "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо виконання судових рішень", який набрав чинності з 14.04.2006, стаття 3 Закону України "Про виконавче провадження" була викладена в іншій редакції та вже не містить такий виконавчий документ, як визнана претензія, а стаття 18-1 "Виконавчі документи" виключена із тексту закону "Про виконавче провадження".

За викладених обставин, у державного виконавця не було законних підстав на закриття виконавчого провадження з визнаної претензії у жовтні 2003, тому що порядок виконання визнаної претензії виключений із Закону "Про виконавче провадження" тільки з 14.04.2006.

На думку судової колегії, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника відповідача, що позивач не був залишений можливості при закритті виконавчого провадження, своєчасно звернутися з позовом до суду, оскільки позивач мав право на захист своїх інтересів в іншому порядку, який був встановлений законом, а саме шляхом пред'явлення претензії до виконання та оспорювання у суді відмови від виконання визнаної претензії.

На підставі викладеного, суд першої інстанції правомірно, на думку судової колегії, визнав  що позивачем строк позовної давності пропущений з поважної та незалежної від позивача причини.

Згідно з частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, судова колегія не може прийняти до уваги посилання відповідача, які було викладено в апеляційній скарзі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 31 травня 2007 року у справі № 2-14/4010-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Кримгаз" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  О.А. Щепанська

Судді                                                                                Г.К. Прокопанич

Ю.М. Гоголь