ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 23/186

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Продаєвич Л.В.

суддів:
Заріцької А.О. (доповідач)
Катеринчук Л.Й.

розглянувши     касаційну скаргу

на ухвалу

та постанову

у справі
Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області в особі управління Державного казначейства у Запорізькому районі Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області
господарського суду  Запорізької області  від 12 квітня 2007 року
Запорізького апеляційного господарського суду  від 4 липня 2007 року
№  23/186  господарського суду

Запорізької області

за позовом
прокурора Запорізького району Запорізької області в інтересах Хортицької міжрайонної  державної податкової інспекції

до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Таврія”
Головне управління Державного казначейства України в Запорізькій області в особі управління Державного казначейства у Запорізькому районі Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області

про
стягнення 13 992,06 грн. заборгованості по бюджетній позиці

за  участю  представника державної податкової інспекції Урсуленка  О.В.

В С Т А Н О В И В  :

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26 вересня 2003 року (суддя) по справі № 23/186 було задоволено позов прокурора Запорізького району Запорізької області в інтересах Хортицької міжрайонної державної податкової інспекції (далі –Хортицька МДПІ) і стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Таврія” (далі –ТОВ „Агрофірма „Таврія”) до держбюджету Запорізького району 13 992,06 грн. заборгованості по бюджетній позиці. На виконання рішення 17 жовтня 2003 року було видано наказ.

У березні 2007 року управління Державного казначейства у Запорізькому районі Головного управління Державного казначейства  України  у Запорізькій області (далі - управління Державного казначейства) звернулося до господарського суду із заявою про видачу дубліката наказу по справі № 23/186  від 17.10.2003 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12 квітня 2007 року (суддя Садовий І.В.) заяву управління Державного казначейства про видачу дубліката наказу від 17.10.2003 р. залишено без задоволення.

В обґрунтування відмови господарський суд послався на те, що  заявником не надано  необхідних документів про втрату наказу  та пропущено строк на звернення із заявою про видачу дубліката наказу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції управління Державного казначейства подало апеляційну скаргу, в якій просило  ухвалу від  12 квітня 2007 року скасувати та прийняти по справі  нове рішення, яким задовольнити заяву про видачу дубліката наказу.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду  від 4 липня 2007 року (колегія суддів: Федоров І.О. - головуючий, Зубкова Т.П., Шевченко Т.М.) було здійснене процесуальне правонаступництво третьої особи на стороні позивача і замінено відділення Державного казначейства в Запорізькому районі Запорізької області правонаступником - Головним управлінням Державного казначейства України в Запорізькій області в особі  управління Державного казначейства України в Запорізькому районі. Апеляційна скарга третьої особи була залишена без задоволення, а ухвала господарського суду Запорізької області від 12 квітня 2007 року залишена без змін.

В касаційній скарзі  управління Державного казначейства просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 12 квітня 2007 року та постанову суду апеляційної інстанції від 4 липня 2007 року скасувати і прийняти по справі  нове рішення, яким задовольнити заяву про видачу дубліката наказу від 7.10.2003 року.

В обґрунтування касаційної скарги правонаступник третьої особи послався на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема ст. 53 ГПК України.

Склад колегії суддів Вищого господарського суду України змінено розпорядженнями заступника Голови вищого господарського суду України О.Ф. Шульги від 8 жовтня 2007 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України перевіривши матеріали справи  та  доводи касаційної скарги,  проаналізувавши  застосування

судом апеляційної інстанції норм процесуального права, дійшла висновку про відсутність  підстав для задоволення касаційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішення господарського суду Запорізької області  на виконання якого 17 жовтня 2003 року було видано наказ, прийняте 26 вересня 2003 року (а.с.73).

Заява про видачу дубліката наказу подана правонаступником третьої особи 6 березня 2007 року (а.с. 85). Заява містить лише прохання про видачу, на підставі ст. 120 ГПК  України, наказу дублікату  17 жовтня 2003 року.

Ст. 120 ГПК України передбачено, що у разі втрати наказу господарський суд  може видати  його дублікат, якщо стягував, або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред’явлення наказу до виконання. Про видачу дубліката наказу  виноситься ухвала. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу  стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником  чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства. Організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу суд   першої інстанції свою ухвалу мотивував тим, що всупереч вимогам ст. 120 ГПК України заявником не подано до суду передбачених указаною нормою закону документів та з пропуском передбаченого законом строку  на звернення з заявою.

Погоджуючись з висновками  господарського суду Запорізької області суд апеляційної інстанції, посилаючись на  п.1 ч.1 ст.21 Закону України "Про виконавче провадження"  виходив з того, що  строк  на звернення наказу від  17 жовтня 2003 року до виконання закінчився у жовтні 2006 року, а Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості продовження або поновлення строку звернення до господарського суду за видачею дублікату наказу.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують  і посилань на обставини, які б свідчили про незаконність ухвали  господарського суду першої інстанції, не містять. Посилання  у касаційні скарзі на незастосування судом ст. 53 ГПК України не обумовлене обставинами справи, оскільки  ця норма закону врегульовує питання щодо відновлення та продовження процесуальних строків.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками господарського суду попередніх інстанції і не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду Запорізької області  від 12 квітня 2007 року та  постанови суду апеляційної інстанції у даній справі.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області в особі управління Державного казначейства у Запорізькому районі Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду  від 4 липня 2007 року та ухвалу господарського суду  Запорізької області  від 12 квітня     2007 року у справі №  23/186 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Л. Продаєвич

Судді                                                                                                 А. Заріцька

Л. Катеринчук