ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.

№ 22/121-07-2881

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., -головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скарг

ОСОБА_1-акціонера ЗАТ "Одеський
автоскладальний завод"

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду   від  19 липня 2007 року

у справі  господарського суду

№ 22/121-07-2881
Одеської області

за позовом

ОСОБА_1-акціонера ЗАТ
"Одеський автоскладальний завод"

до

суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2

про

визнання недійсним плану санації,
інвестиційної та мирової угод,

за участю представників сторін: не з'явились;

встановив:

У квітні 2007 року
ОСОБА_1-акціонера ЗАТ "Одеський автоскладальний завод" звернувся до
суду із позовом до СПД ОСОБА_2. про визнання недійсними плану санації від
15.08.2002 р., інвестиційної угоди від 06.08.2002 р. та мирової угоди від
20.11.2002 р.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 04.04.2007 р. позовна заява прийнята до розгляду та
порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 13.06.2007 р. (суддя Торчинська Л.О.) провадження у справі
припинено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 19.07.2007р. ухвалу від 13.06.2007 р. залишено без
змін.

Судові рішення мотивовані тим, що
питання щодо визнання недійсним плану санації, інвестиційної угоди та мирової
угоди, укладених в процедурі банкрутства ЗАТ "Одеський автоскладальний
завод" підлягають розгляду виключно в межах справи про банкрутство, а не в
позовному провадженні.

В касаційній скарзі ОСОБА_1.
-акціонера ЗАТ "Одеський автоскладальний завод" просить скасувати
ухвалу господарського суду першої інстанції та постанову господарського суду
апеляційної інстанції, справу направити на розгляд до суду першої інстанції для
розгляду по суті. Вказує на порушення норм матеріального та процесуального
права при винесенні оскаржуваних судових рішень.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши правильність застосування норм процесуального права, судова колегія
Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга   не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" (далі Закон) санація -це система заходів, що здійснюються під
час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнання боржника
банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення
фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному
обсязі або частково вимог кредиторів шляхом кредитування, реструктуризації
підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно-правової та
виробничої структури боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону схвалений
комітетом кредиторів план санації та протокол засідання комітету кредиторів
подаються керуючим санацією в господарський суд на затвердження. Господарський
суд затверджує план санації боржника, про що виноситься ухвала, яка може бути
оскаржена у встановленому порядку.

Таким чином, питання стосовно
затвердження плану санації, внесення змін та доповнень до плану санації
регулюються положеннями ст. 18 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У разі порушення сторонами умов
угод, укладених згідно з планом санації, під час проведення процедури санації
захист порушеного права, що виникло у зв'язку з проведенням процедури санації,
здійснюється в процедурі провадження у справі про банкрутство (п. 8 ст. 18
Закону).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.
35 Закону під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість
між боржником та кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також
прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою
сторін.

За приписами ст.  37 Закону мирова угода укладається в
письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що
зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі
про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським
судом.

Згідно з ч. 5 ст. 39 Закону мирова
угода може бути розірвана за рішенням господарського суду у разі невиконання
боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону у
разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до
боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою.

Отже, чинним законодавством про
банкрутство передбачено особливу процедуру визнання недійсною угоди, або
відмови у визнанні недійсною угоди укладеної між боржником та комітетом
кредиторів в ході банкрутського провадження. Спеціальним законодавством прямо
передбачено можливість оскарження ухвали суду про визнання недійсною мирової
угоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду Одеської області від 13.05.2002 р. у справі №
17-6-32-18-21/7215 було відкрито процедуру санації ЗАТ "Одеський
автоскладальний завод" та призначено керуючого санацією -арбітражного
керуючого ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 15.08.2002 р. у даній справі був затверджений план санації
банкрута.

Ухвалою від 25.12.2002 р. була
затверджена мирова угода від 20.11.2002р., укладена між ЗАТ "Одеський
автоскладальний завод" та кредиторами, провадження у справі припинено,
скасовано мораторій та припинено повноваження керуючого санацією.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що акціонер ЗАТ "Одеський автоскладальний завод"
ОСОБА_1., звернувшись із позовом про визнання недійсним плану санації, мирової
угоди,  фактично заявив  вимогу про визнання недійсними відповідних
ухвали господарського суду першої інстанції, що були прийняті в рамках розгляду
справи про банкрутство ЗАТ "Одеський автоскладальний завод".

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій обґрунтовано дійшли до висновку про припинення провадження у справі,
оскільки питання щодо визнання недійсним плану санації ЗАТ "Одеський
автоскладальний завод", мирової угоди від 20.11.2002 р., укладеної між
кредиторами  та ЗАТ "Одеський
автоскладальний завод", підлягають розгляду виключно в межах справи про
банкрутство, а не в позовному провадженні.

Твердження скаржника про
неможливість розгляду заявлених позовних вимог у справі саме про банкрутство у
зв'язку з її припиненням до уваги не приймаються, оскільки визнання мирової
угоди недійсною є підставою для поновлення провадження у справі про
банкрутство, про що господарським судом виноситься ухвала, яка може бути
оскаржена у встановленому порядку (п. 2 ст. 39 Закону).

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія Вищого господарського суду України вважає, що постанова Одеського
апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим підстави для
її скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1115, 1117 - 11110, 11111    Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України, -

П
О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1-акціонера
ЗАТ "Одеський автоскладальний завод"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 19.07.2007 р. у справі № 22/121-07-2881 залишити без
змін.

Головуючий -
М.І. Хандурін

Судді -
О.М. Мамонтова

О.С. Удовиченко