СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
М      У К Р А Ї Н И
Справа № 13/262-АП-07
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Муравльовій
Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом суб'єкта підприємницької
до Державної податкової інспекції у
Бериславському районі
за участю представників:
позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідача -Канер С.В., Петренко
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від  23 листопада 2006 р. та № НОМЕР_2 від 31
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає
повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної
юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення
адміністративного судочинства.
За змістом статті 2 вказаного
Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
Згідно до визначення наданого у
пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції -переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Виходячи з вищевикладеного суд
приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий
характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного
судочинства України. А тому, враховуючи суб'єктний склад оспорюваних
правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних
положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного
суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються
відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір
підвідомчий господарським  судам України.
За змістом позовної заяви позовні
вимоги ґрунтуються на невідповідності спірних рішень положенням підпункту
7.4.1. пункту 7.4. статті 7 „Про податок на додану вартість”, відповідно до
якої позивачем робиться висновок про відсутність у податкового органу
зменшувати розмір податкового кредиту у випадку, коли продавець товару протягом
певного періоду не подає податкової звітності з податку на додану вартість.
Відповідачем зазначені вимоги не
визнаються з посиланням на їх обґрунтованість, оскільки при перевірці позивача
нею встановлено, що контрагент позивача -приватний підприємець ОСОБА_4 протягом
6 місяців не подає декларації про податок на додану вартість, а безпосередньо
відповідному податковому періоді, а тому сам податок не сплачено до державного
Розгляд справи проведено в судових
засіданнях, що відбулися 5, 26 липня та 2 серпня поточного року. За
результатами розгляду справи судом оголошена вступна та резолютивна частина
Поряд з викладеним з матеріалів
справи вбачається, що 3 листопада 2006 року Державною податковою інспекцією у
Бериславському районі за результатами невиїзної
планової перевірки суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1 липня 2003 року по 30 червня 2006 року, складено
акт перевірки  НОМЕР_4, в якому
зафіксовані допущені позивачем порушення
підпункту 3.1.1. пункту 3.1. статті 3, підпункту 7.2.3. пункту 7.2. та
підпункту 7.4.4. пункту 7.4. статті 7 Закону України „Про податок на додану
вартість”, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну
3-й квартал 2005 року на суму 980 грн. При цьому заниження податку на додану вартість
підприємець ОСОБА_4 протягом 6 місяців не подає декларації про податок на
додану вартість, а безпосередньо сама декларація з ПДВ НОМЕР_3 від 10 грудня
складу податкових зобов'язань у відповідному податковому періоді, а тому сам
податок не сплачено до державного бюджету. Що стосується заниження податку на
додану вартість на суму 980 грн податковим органом пов'язується з виявленою
розбіжністю між поданими деклараціями з ПДВ за 3-й квартал 2005 року та зі
звітом по єдиному податку - ця розбіжність складає 4790 грн.
На підставі цього акту перевірки
податковою інспекцією 13 листопада 2006 р. прийняте податкове повідомлення-рішення
стягнення 6560,85 грн штрафу). Після адміністративного оскарження відповідачем
також були винесені податкові повідомлення-рішення  НОМЕР_6 від 23 листопада 2006 р. та  № НОМЕР_7 від 31 січня 2007 р. Зокрема,
податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_7 від 31 січня 2007 р. суму
З матеріалів справи також
вбачається, що, позивачем відповідно до податкової накладної НОМЕР_8 від 10
грудня 2004 року придбано у приватного підприємця ОСОБА_4 208,894 тон пшениці
Платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених
від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення
податку до бюджету в України визначено положеннями Закону України „Про податок
на додану вартість” (надалі Закон № 168/97/ВР).
За статтею 1 цього Закону (пункт
1.3.) платником податку на додану вартість є особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію
Згідно до статті 7 Закону №
168/97/ВР в редакції станом на час отримання позивачем податкової накладної,
тобто на 10 грудня 2004 року, поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за
договірними цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.
Платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити
зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я
та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану
вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування
юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну
поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням
Підпунктом 7.2.3. цієї ж статті
встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної
надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).
Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим
документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). Платники податку повинні зберігати податкові накладні
протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати
За приписами підпункту 7.4.1.
статті 7 названого Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації. В свою чергу за пунктом 7.5. статті 7 датою
виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт,
За підпунктом 7.4.5. статті 7 не
дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим
підпунктом документами.
Таким чином платник податків вправі
включити до податкового кредиту лише податкову накладну, яка має всі необхідні
Проте, безпосередньо з тексту
податкової накладної вбачається, що вона не має всіх обов'язкових реквізитів, а
саме: 1) ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку
на додану вартість -не зазначено ім'я та по батькові обох учасників операції;
2) місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на
додану вартість -не вказані повні адреси учасників операції, тобто не зазначено
вулиць та номерів будинків.
За таких обставин податкова
накладна НОМЕР_8 від 10 грудня 2004 року не може вважатися такою, на підставі
якої можливе включення суми податку до податкового кредиту.
Необхідно також зазначити, що
підпунктом 7.4.4. статті 7 Закону № 168/97/ВР встановлено, що у разі коли
платник придбає товари (роботи, послуги), вартість яких не відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) і не підлягає амортизації, податки,
що сплачені у зв'язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок
відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються.
Так, в даному випадку основною
діяльністю позивача в 2004 році були будівельні роботи, що слідує із його заяви
про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності та
свідоцтва про сплату єдиного податку від 17 червня 2004 року, а тому придбання
зерна для подальшої його реалізації виключає можливість платника податків,
тобто позивача, до включення податку на додану вартість до податкового кредиту.
Поряд з цим, відповідно до
Інформаційної довідки № НОМЕР_9 від 10 жовтня 2006 року ПП ОСОБА_4 декларації з
податку на додану вартість за грудень 2004 року не подавалась, у зв'язку з чим
необхідно дійти до висновку про несплату цією особою податку на додану вартість
до державного бюджету.
Судом також констатується
безпідставність включення до податкового кредиту 958 грн, що складає 20
відсотків від суми 4790 грн, оскільки позивачем допущено розбіжність між
декларацією по ПДВ за 3-й квартал 2005 року та звітом по єдиному податку саме
на суму 4790 грн, що є порушенням підпункту 3.1.1. пункту 3.1. статті 3 Закону
№ 168/97/ВР в редакції станом на час проведення господарських операцій -3-й
квартал 2005 року, за яким об'єктом оподаткування є операції платників податку
серед іншого з поставки товарів,  місце
надання яких знаходиться на митній території України. При цьому, згідно до
пункту 4.1. статті 4 цього ж Закону база оподаткування операції з поставки
товарів визначається виходячи з їх договірної вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів),
згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на
послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів
(послуг)). До складу договірної вартості включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією
вартості товарів (послуг). В той же час, згідно до підпункту 6.1.1. статті
Закону податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4
цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У зв'язку із зазначеним спірні
рішення відповідають діючому законодавству, оскільки прийняті без порушення
вказаних вище норм, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають, витрати позивача по сплаті державного мита
покладаються на нього.

На підставі  зазначених правових норм та керуючись
статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п
о с т а н о в и в :

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Роз'яснити сторонам, що дана
постанова набирає законної сили  після
закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не подана у 20-денний строк, постанова суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з
дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови -7 серпня 2007 року

Суддя
М.К. Закурін