ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

28.08.07р.

Справа № А34/424-07

За позовом  Прокурора Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до  Приватного підприємства "Ангели", Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ

про стягнення 1345, 46 грн.

Суддя  Примак С.А.

При секретарі Полторацькій О.В.

Представники сторін:

Від прокурора - не з`явився

Від позивача - Григорук О.О., пров.спец., дов. № 03-06/0994 від 08.08.07 р.

Від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позов заявлений про стягнення заборгованості у сумі 1 345,46 грн. адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця.

Відповідач заперечення проти позову та інші витребувані документи не подав.

На підставі ст. 128 КАС України, суд убачає можливим вирішити справу за наявними в ній доказами.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши подані докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі звітом відповідача „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” середньооблікова кількість працюючих чоловік на підприємстві склала 11 осіб; фонд оплати праці –29 600,00 грн..; середньорічна заробітна плата штатного працівника –2 690,91 грн., чисельність інвалідів –штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві  відповідно до 4%-го нормативу –1 особа; середньооблікова  кількість  штатних працівників-інвалідів облікового складу - 0 осіб.

Позивачем, на підставі ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХІІ від 21.03.1991р. заявлено вимогу  про стягнення з відповідача  штрафних санкцій у розмірі середньорічної заробітної плати на даному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом в розмірі 1 345,46 грн., виходячи з кількості штатних працівників, даних про фонд оплати праці, та 1 робочих місць, фактично не зайнятих інвалідами у звітному періоді, згідно доданого до матеріалів справи розрахунку.

Господарський суд вважає необхідним відмовити в адміністративному позові з огляду наступне:

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції, що була чинною у 2005 р., для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно з п.10 Положення "Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів", затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.95 р. №314 працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних звичок відповідно до висновків МСЕК.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", обов'язок працевлаштування інвалідів покладений на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Отже, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а створення робочих місць має відбуватися з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Також, п. 11 Положення встановлено, що місцеві органи соціального захисту населення виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації і щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей. Отже, державна служба зайнятості повинна мати відомості щодо інвалідів, які потребують працевлаштування, і безпосередньо сприяти їх працевлаштуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови  у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”,  ст.ст. 94, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

С.А. Примак

Постанова підписана - 29.08.07р.