ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

28.08.2007  року                                                                      Справа № 6/42-20/116

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Семендяєвої І.В.

суддів                                                            Єжової С.С.

Парамонової Т.Ф.

за участю секретаря

судового засідання:                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача:                                               повноважний представник не прибув,

від відповідача:                                             Колесніков Ю.О., довіреність від 21.08.07 б/н,

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства

„Луганський ремонтно –механічний завод”,

м. Луганськ

на ухвалу                                                   в порядку ст. 117 ГПК України

господарського суду                                Луганської області

від                                                                27.07.07

у справі                                        № 6/42-(20/116) (суддя Зюбанова Н.М.)

за позовом                                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„Луганське енергетичне об’єднання” в

особі Луганської філії, м. Луганськ

до відповідача                                         Відкритого акціонерного товариства

„Луганський ремонтно –механічний завод”,

м. Луганськ

про                                                                     стягнення 282554 грн. 50 коп.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 17.06.04 у справі                                    № 20/116 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганське енергетичне об’єднання” в особі Луганської філії (далі за текстом –ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії, позивач) до Відкритого акціонерного товариства „Луганський ремонтно –механічний завод” (далі за текстом –ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод”) задоволенні частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму, нараховану за перевищення договірних величин у розмірі 50514 грн. 91 коп., судові витрати, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення було скасовано постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.04 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.04 судові рішення попередніх інстанції скасовано та справу направлено на новий розгляд суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Луганської області від 15.02.05 по справі                                 №  6/42-(20/116) позовні вимоги задоволенні в частині стягнення санкцій у розмірі 252574 грн. 57 коп., стягнуто судові витрати у загальній сумі 1625 грн. 10 коп., у задоволенні решти позову відмовлено. Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 22.03.05 по даній справі рішення суду залишено без змін.

22.03.05 на виконання рішення суду видано наказ по справі № 6/42-(20/116) (помилки щодо дати видачі наказу до пред’явлення виправлено ухвалою суду першої інстанції від 27.07.07).

Відповідач по справі звернувся до суду першої інстанції з заявою від 16.07.07 № 153 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.07.07 по справі             № 6/42-(20/116) заяву Відкритого акціонерного товариства „Луганський ремонтно –механічний завод” про визнання наказу суду від 22.03.05 таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення, оскільки суд дійшов висновку про те, що подана  заява свідчить про намагання боржника (відповідача) вирішити питання матеріально –правового характеру за виконавчим провадженням щодо відсутності у стягувача (позивача) права на отримання заборгованості, у той час як йдеться про виконання наказу за рішенням, яке набрало законної сили.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 07.08.07 № 166, якою просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області та задовольнити  його заяву стосовно визнання наказу місцевого господарського суду по справі таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник посилається на те, що господарський суд Луганської області не прийняв до уваги ухвалу господарського суду Луганської області від 20.03.05 по справі про банкрутство відповідача по справі № 20/165б.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 13.08.07 по справі № 6/42-(20/116) для розгляду апеляційної скарги відповідача на ухвалу господарського суду Луганської області від 27.07.07 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя - Семендяєва І.В., суддя –Єжова С.С., суддя - Парамонова Т.Ф.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 13.08.07 у справі № 6/42-(20/116) прийняв апеляційну скаргу відповідача до апеляційного провадження.

Позивач по справі подав клопотання від 28.08.07 б/н про відкладення розгляду справи у зв’язку з відсутністю його представника (даному представнику 28.08.07 надано вихідний день за раніше відпрацьований час). Дане клопотання за результатами розгляду відхиляється з наступного.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Отже, з наведеного вбачається, що ст. 28 Господарського процесуального кодексу України не обмежує кількості представників, яких може призначити юридична особа.

У даному випадку представляти в апеляційному господарському суді інтереси ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії могла інша, ніж Голоколосова Л.І., особа, яка повинна мати належним чином посвідченні повноваження на ведення справи в суді.

Крім того, у вказаному клопотанні не зазначено, з якою саме метою слід відкласти розгляд цієї справи (надання додаткових пояснень, документів, що відсутні у матеріалах справи та мають суттєве значення або інше).

Частина 2 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення відповідача, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок господарського суду Луганської області про залишення заяви відповідача від 16.07.07 № 153 стосовно визнання наказу суду від 22.03.05 по справі                     № 6/42-(20/116) таким, що не підлягає виконанню, без задоволення суперечить матеріалам справи та діючому законодавству.

Так, рішенням господарського суду Луганської області від 15.02.05 по справі                 №  6/42-(20/116), яке залишено без змін постановою апеляційного господарського суду від 22.03.05, позовні вимоги задоволенні в частині стягнення санкцій у розмірі 252574 грн. 57 коп., стягнуто судові витрати у загальній сумі 1625 грн. 10 коп., у задоволенні решти позову відмовлено. На виконання вказаного рішення 22.03.05 місцевим господарським судом видано наказ.

26.09.05 ухвалою господарського суду Луганської області порушено провадження у справі № 20/164б про банкрутство ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод”, м. Луганськ (відповідач по даній справі) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, про що було опубліковано оголошення у газеті „Голос України” № 212 (3712) від 09.11.05.

10.02.06 постановою Державної виконавчої служби у Кам”янобрідському районі м. Луганська відкрито виконавче провадження з метою виконання наказу місцевого господарського суду по цій справі від 22.03.05. Однак, 13.02.06 виконавче провадження було зупинено Державною виконавчою службою у Кам”янобрідському районі м. Луганська на підставі ухвали місцевого господарського суду від 26.09.05 по справі № 20/164б.

20.03.06 ухвалою господарського суду Луганської області затверджено реєстр вимог кредиторів до боржника; протягом 30 днів з моменту опублікування названого вище оголошення позивач у справі –ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії, не звернувся у встановленому порядку із заявою з вимогами до боржника –ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод” та відповідно не був включений до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою суду від 20.03.06  по справі про банкрутство ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод” № 20/164б.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі - Закон) конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. Отже, вимоги позивача у справі - ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії, що підтверджені рішенням суду, виникли до порушення справи про банкрутство, а тому він є конкурсним кредитором.

В силу частини першої статті 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з вимогами до боржника у передбачений строк встановлені частиною другою статті 14 Закону, згідно з якою вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Вимоги позивача до відповідача підтверджені рішенням суду у справі № 6/42-(20/116) і виникли до 26.09.05, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод” господарським судом Луганської області у справі № 20/164б; наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача у справі від обов'язку звернення з заявою про визнання його вимог до відповідача у справі, тому відповідні вимоги позивача вважаються погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. Недотримання цих положень Закону зводять нанівець дію цього Закону та порушує законні права та охоронювані законом інтереси підприємства, щодо якого проводиться процедура банкрутства.

Частина 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на час розгляду заяви) містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, у тому числі, якщо обов’язок боржника відсутній повністю або частково у зв’язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод” звернулося до господарського суду Луганської області із заявою в порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, яка підлягає задоволенню щодо визнання наказу суду від 22.03.05    № 6/42-(20/116) таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги позивача, які підтверджені рішенням суду у даній справі та вказаним наказом суду, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Положення ч. 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України співпадають з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження”, яким передбачено, що визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Відповідач подав суду клопотання від 27.08.07 про застосування заходів до забезпечення позову шляхом винесення ухвали про заборону ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії здійснювати припинення подачі електроенергії ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод”, яке судовою колегією відхиляється з наступних підстав.

Статтями 66, 67 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави та заходи по забезпеченню позову; забезпечення позову застосовується судом, якщо невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Подання заяви про забезпечення позову можливо на стадії апеляційного перегляду.

За змістом вказаних статей заяву про забезпечення позову може подавати сторона у справі, яка подала позов або прокурор, оскільки забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

У даному випадку заява про забезпечення позову подана відповідачем у справі, предметом якої є стягнення заборгованості на користь позивача, і заходи по забезпеченню позову можуть стосуватись лише вимоги про стягнення заборгованості.

Враховуючи те, що відповідач не звертався до місцевого господарського суду у межах даної справи із зустрічним позовом про визнання відсутності права у ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії  припинити  подачу електроенергії ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод”, заява останнього про застосування заходів до забезпечення позову шляхом винесення ухвали про заборону ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії здійснювати припинення подачі електроенергії ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод” не стосується предмету спору і відповідно не підлягає задоволенню. Разом з цим підстави припинення подачі електроенергії відповідачу у зв’язку з прийняттям даної постанови відсутні.

Наслідком задоволення заяви позивача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є те, що наказ про стягнення заборгованості не підлягає виконанню, тобто вказана заборгованість з відповідача не повинна стягуватись, у зв’язку з чим орган державної виконавчої служби не повинен виконувати наказ господарського суду Луганської області від 22.03.05 по справі № 6/42-(20/116), а позивач –припиняти подачу електричної енергії.

Те, що позивач мав намір припинити подачу електроенергії відповідачу, було пов’язано із наявністю наказу господарського суду Луганської області, виданого за рішенням місцевого господарського суду про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Оскільки вказаний наказ визнано таким, що не підлягає виконанню, у позивача –ТОВ „ЛЕО” в особі Луганської філії зникли підстави для припинення подачі електроенергії ВАТ „Луганський ремонтно –механічний завод”.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та про скасування ухвали суду, що оскаржується, й необхідність задоволення заяви відповідача про визнання наказу господарського суду Луганської області від 22.03.05 по справі № 6/42-(20/116) таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою відповідача оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 85, 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Луганський ремонтно –механічний завод”, м. Луганськ від 07.08.07 № 166 на ухвалу господарського суду Луганської області від 27.07.07 по справі № 6/42-(20/116) задовольнити.

2.          Ухвалу господарського суду Луганської області від 27.07.07  у справі № 6/42-(20/116)  скасувати.

3.          Заяву Відкритого акціонерного товариства „Луганський ремонтно –механічний завод”, м. Луганськ від 16.07.07 № 153 задовольнити.

4.          Визнати наказ господарського суду Луганської області від 22.03.05 по справі № 6/42-(20/116) про стягнення санкцій у сумі 252574 грн. 57 коп., державного мита у сумі 1519 грн. 62 коп. та витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у сумі 105 грн. 48 коп. з Відкритого акціонерного товариства „Луганський ремонтно –механічний завод” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганське енергетичне об’єднання” в особі Луганської філії таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                               І. В. Семендяєва

Суддя                                                                                  С.С. Єжова

Суддя                                                                                                Т. Ф. Парамонова