ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 листопада 2007 р.

№ 31/292-06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Уліцького А.М.,

суддів:

Жаботиної Г.В., Чернова Є.В.

розглянувши касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

від 18.04.07 Дніпропетровського
апеляційного господарського суду

та на рішення

від 04.10.06

у справі

№31/292-06

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Прокурора Дзержинського району м.
Кривого Рогу в інтересах держави в особі виконавчого комітету Криворізької
міської ради

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

третя особа

Криворізька міська рада

про

стягнення заборгованості

за участю представників сторін

від позивача:

у засідання не прибули

від відповідача:

ОСОБА_2, дов.

від третьої особи:

у засідання не прибули

від ГПУ:

Громадський С.О., посв.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дзержинського району м.
Кривого Рогу звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з
позовом в інтересах держави в особі виконавчого комітету Криворізької міської
ради до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 за участю в
якості третьої особи Криворізької міської ради про стягнення заборгованості з
орендної плати за земельну ділянку в розмірі 63099,4 грн. та пені в розмірі
6377,58 грн. (з урахуванням уточнення).

Рішенням від 04.10.06 господарський
суд Дніпропетровської області (суддя Мороз В.Ф.) позовні вимоги задовольнив у
повному обсязі.

Рішення мотивовано встановленням
обставин несплати відповідачем орендної плати за земельну ділянку, отриману ним
в оренду згідно з укладеним між сторонами у справі договором оренди земельної
ділянки №1487 від 18.04.2000.

Постановою від 18.04.07
Дніпропетровський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі:
Головка В.Г -головуючого, Павловського П.П., Чус О.В.) рішення суду першої
інстанції змінено: позов задоволено в частині стягнення заборгованості з
орендної плати в сумі 56534,56 грн. та пені в сумі 3057,45 грн., а в решті
позову відмовлено.

Постанова мотивована врахуванням
обставин визнання недійсним в судовому порядку рішення Криворізької міської
ради від 28.03.01 №615 "Про застосування підвищеного коефіцієнту до
базової вартості 1 кв. м земель м. Кривого Рогу".

Ухвалою від 10.10.07 Вищий
господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача,
в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови та припинення
провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована
неврахуванням судом апеляційної інстанції квитанції від 11.08.03 про сплату
орендної плати в сумі 11680 грн., обставин порушення позивачем умов договору
оренди, а також незастосуванням вимог п. 34 ст. 26 і п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону
України "Про місцеве самоврядування", ст.ст. 5, 84 Земельного кодексу
України та рішення Конституційного Суду України від 08.04.99.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників відповідача та Генеральної прокуратури України,
перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, згідно з укладеним між сторонами у справі договором
оренди земельної ділянки від 18.04.02 позивачем передано в оренду відповідачу
строком на п'ять років з дати реєстрації земельну ділянку площею 772 м2
під розміщення кафе по АДРЕСА_1.

Відповідно до 3.1 договору за
користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату на
рік в розмірі 5% від грошової оцінки на підставі довідки управління земельних
ресурсів на рахунок відділення Державного казначейства України у м. Кривому
Розі рівними частинами щомісячно до 15 числа, наступного за звітним. У п. 3.7
договору сторони передбачили, що за несвоєчасне внесення орендної плати з
орендаря справляється пеня в розмірі 0,3% суми заборгованості за кожен день
прострочки.

Згідно з довідкою про визначення
грошової оцінки орендованої земельної ділянки її вартість з застосуванням
підвищувального коефіцієнту 1,22 складає 330408,25 грн.

Однак постановою від 25.06.02
Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі
№02-5/5-14/66(А10/39) рішення Криворізької міської ради від 28.03.01 №615
"Про застосування підвищувального коефіцієнту до базової вартості 1 м2
земель м. Кривого Рогу", тобто застосування коефіцієнту 1,22 визнано
недійсним.

Отже, за висновком суду апеляційної
інстанції, загальна вартість орендованої земельної ділянки складає 270840,76
грн., проти чого не заперечує відповідач.

Виходячи з викладеного, суд
апеляційної інстанції встановив, що без застосування підвищувального
коефіцієнту 1,22 заборгованість відповідача з орендної плати станом на 14.07.06
склала 56534,56 грн.

При цьому судом враховано обставини
сплати відповідачем в липні 2004 року 8426,28 грн. за оренду землі, що
підтвердили сторони у справі. В касаційній скарзі відповідач зазначає про
неприйняття судом до уваги квитанції про сплату 11.08.03 за землю 11680 грн.,
проте з матеріалів справи не вбачається надання відповідачем копії або
оригіналу вказаної квитанції.

Встановивши наявність вказаної
заборгованості відповідача з орендної плати за землю, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли висновку про стягнення відповідної суми заборгованості та пені
в сумі 3057,45 грн. на користь виконавчого комітету Криворізької міської ради.
При цьому суди виходили з положень ст.ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу
України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11
"Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Проте, як вбачається з рішення і
постанови у справі, суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не
надали правової оцінки правовідносинам, що склалися між позивачем та
відповідачем у справі, з огляду на положення Законів України "Про оренду
землі" та "Про плату за землю" (у відповідних редакціях), які є
спеціальними законами, що регулюють правовідносини щодо оренди земельних
ділянок та справляння плати за землю, у тому числі орендної плати. Вказані
законодавчі акти взагалі залишені судами поза увагою.

Оскільки судами при розгляді справи
чітко не встановлено періоди, за які відповідачем не сплачено орендну плату з
урахуванням часткової сплати, тобто момент виникнення заборгованості, касаційна
інстанція позбавлена можливості визначити редакції вказаних законодавчих актів,
які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Зокрема, стягуючи спірну
заборгованість на користь виконавчого комітету Криворізької міської ради, суди
не врахували положення ст. 20 Закону України "Про плату за землю",
згідно з якою платежі за землю зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у
порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю. До того ж
договором передбачено сплату орендної плати на рахунок відділення Державного
казначейства України у м. Кривому Розі, тобто спірні правовідносини можуть
стосуватися прав та обов'язків цієї особи, проте вона не була залучена до
участі у справі. Разом з тим, в силу п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України
прийняття господарським судом рішення або постанови, що стосується прав і
обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі, є безумовною
підставою для скасування судових рішень.

Крім того, судами при розгляді
справи залишено поза увагою приєднану до матеріалів справи копію постанови від
12.10.06 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі
№30/209-06 (т. 1 а.с. 89) та не встановлено, що є предметом спору в зазначеній
справі, а також відсутність збігу його з предметом спору в даній справи.

З огляду на викладене судова
колегія дійшла висновку, що суди не дотримались вимог ст.ст. 43, 47,
43, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин
справи та правильного застосування законодавства, тому рішення і постанова
підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція
обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних обставин справи, а
право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної
інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на
підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин щодо правовідносин, які
існують між сторонами, із застосуванням норм законодавства, що регулюють такі
правовідносини.

Керуючись ст.ст. 108, 1115,
1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.10.06 та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 18.04.07 у справі №31/292-06 скасувати, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
А.Уліцький

Судді
Г.Жаботина

Є.Чернов