ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

23.05.2007р.                                                                                Справа №16/106

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Ізоляція", вул. Світлого шляху, 3,Донецьк,83029

до  Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю", вул.Свиштовська, 4,Кременчук,  Полтавська область,39600

про   визнання договору недійсним та стягнення 144 000 грн.

Суддя  Тимощенко О.М.

Представники сторін в судовому засіданні 17.05.2007 року:

від позивача:  Середа О.Я.

від відповідача:  Гордієнко А.М.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 17.05.2007 року сторонам на підставі ст. 77, 85 ГПК України  для підготовки повного тексту рішення.

СУТЬ СПОРУ:  розглядається позовна заява про визнання договору поруки від 09.12.2004 року на часткове забезпечення зобов"язань за емітованими відповідачем процентними облігаціями недійсним та стягнення 144 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.

Згідно до п.7 ч.1 ст. 4  Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-111 від 12.07.2001 року надання поручительств віднесено до фінансових послуг. Фінансові послуги згідно до ст. 5 (п. 1) вказаного закону можуть надаватися фінансовими установами, а у випадках прямо передбачених законами - фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності. Враховуючи, що позивач є юридичною особою, то для надання поручительства він повинен був мати статус фінансової установи, однак позивач не має такого статусу.

Пунктом 4 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Відповідно до Указу Президента України від 4 квітня 2003 року N 292/2003 «Про Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України» таким органом є Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України (Держфінпослуг). Цей державний орган відповідно до наданих йому повноважень 22 січня 2004 року постановив Розпорядження від N 21, яке було зареєстроване в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2004 р. за N 492/9091.

П.1 вказаного Розпорядження визначено, що юридичні особи, які мають намір надавати фінансові послуги, що відповідно до законодавства потребує набуття ними статусу фінансової установи, можуть надавати ці послуги лише після набуття ними такого статусу в установленому законодавством порядку.

Крім того ст.2 Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами затвердженого вищевказаним Розпорядженням Держфінпослуг №21 від 22.01.04р встановлювалася можливість надання окремих видів фінансових послуг юридичними особами, які не є фінансовими установами, якщо в їх установчих документах зазначена діяльність з надання цього виду фінансових послуг за умови взяття на облік у Держфінпослуг та наявності:

1)          внутрішніх   правил   з   надання   фінансових   послуг,   затверджених уповноваженим органом юридичної особи, якому надано відповідні повноваження;

2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з надання фінансових послуг (укладення та виконання відповідних договорів), що не мають непогашеної або не знятої судимості за корисливі злочини.

За таких обставин, на думку позивача,  укладення договору поруки від 09.12.2004 р. суперечить ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України оскільки особа, яка зчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Оскільки позивач не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності, то договір поруки від 09.12.2004 р. відповідно   до ст. 203 (ч. 1-3, 5,6),  ст.   215   Цивільного   кодексу   України  повинен бути визнаний недійсним.

Відповідач у відзиві на позов на та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що законодавством України  не встановлено обмежень  кола осіб, які  мають право надавати послуги поручительства (поруки), крім того позивачем не подано доказів систематичного надання як юридичною особою фінансових послуг (більш детально див.відзив).  В зв”язку з чим відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову

Суд дослідивши та оцінивши усі подані сторонами докази, заслухавши представників сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги необгрунтовані та задоволені бути не можуть виходячи з наступного.

09.12.2004 року між позивачем і відповідачем був укладений Договір поруки на часткове забезпечення виконання зобов'язань за емітованими Відкритим акціонерним товариством «Кременчуцький завод технічного вуглецю» процентними облігаціями на пред'явника (далі за текстом - «Договір поруки»).

За вказаним Договором поруки позивач виступив поручителем перед власниками облігацій серії В з № 000101 по 000200 включно загальною кількістю 100 штук.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання  зобов'язання  може  забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 553 ЦК України за   договором   поруки   поручитель   поручається   перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.    Поручитель відповідає    перед    кредитором   за   порушення зобов'язання боржником.

Поручитель   має  право  на  оплату  послуг,  наданих  ним боржникові ( ст. 558 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання  ринків фінансових послуг» встановлено, що  фінансовою послугою є операції з  фінансовими  активами,  що здійснюються  в  інтересах  третіх  осіб  за власний рахунок чи за рахунок цих осіб,  а у випадках,  передбачених законодавством, - і за  рахунок  залучених від інших осіб фінансових активів,  з метою отримання прибутку або  збереження  реальної  вартості  фінансових активів; а фінансова установа - юридична  особа,  яка  відповідно  до закону  надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного  реєстру  у  порядку,   встановленому   законом.   До фінансових  установ  належать  банки,  кредитні спілки,  ломбарди, лізингові  компанії,  довірчі   товариства,   страхові   компанії, установи  накопичувального  пенсійного забезпечення,  інвестиційні фонди  та  інші  юридичні  особи,   виключним   видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання  ринків фінансових послуг»до переліку фінансових послуг віднесено і надання гарантій і поручительств.

Частиною 4 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання  ринків фінансових послуг»можливість  та  порядок  надання окремих фінансових послуг юридичними  особами,  які  за  своїм  правовим   статусом не є фінансовими      установами,      визначаються     законами     та нормативно-правовими  актами  державних  органів,  що   здійснюють регулювання  діяльності  фінансових  установ  та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Відповідно до Указу Президента України від 4 квітня 2003 року N 292/2003 «Про Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України» таким органом є Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України (Держфінпослуг). Цей державний орган відповідно до наданих йому повноважень 22 січня 2004 року постановив Розпорядження від N 21, яке було зареєстроване в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2004 р. за N 492/9091.

Ст.2 Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами затвердженого вищевказаним Розпорядженням Держфінпослуг №21 від 22.01.04р (в редакції до 24.06.2005 р., яка діяла на момент укладення договору поруки) встановлювалася можливість надання окремих видів фінансових послуг юридичними особами, які не є фінансовими установами, якщо в їх установчих документах зазначена діяльність з надання цього виду фінансових послуг за умови взяття на облік у Держфінпослуг та наявності:

1)          внутрішніх   правил   з   надання   фінансових   послуг,   затверджених уповноваженим органом юридичної особи, якому надано відповідні повноваження;

2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з надання фінансових послуг (укладення та виконання відповідних договорів), що не мають непогашеної або не знятої судимості за корисливі злочини.

Відповідно до умов п 1.2. Положення,  про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.01.2004 року № 21 “Про затвердження Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними  особами  -  суб'єктами   господарювання,   які  за  своїм   правовим   статусом   не  є  фінансовими установами”,  зареєстрованим  в  Міністерстві  юстиції України   16.04.2004  року за   №  492/9091, дія цього Положення поширюється на юридичних осіб, які систематично надають фінансові послуги з фінансового лізингу, надання порук та позик фінансовими активами, здійснюють інші операції, які відповідно до висновків Держфінпослуг віднесені до того чи іншого виду фінансових послуг, згідно з порядком установленим чинним законодавством України.           В  силу  вимог  п.1.3.   Положення,  для   цілей  цього  Положення  систематичним  наданням фінансових послуг юридичною особою вважається укладання трьох та більше договорів про надання фінансових послуг з юридичними або фізичними особами протягом календарного року.

Зазначений висновок  підтверджується листом Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 14.02.2005 року № 1034/11-6. Крім того, зазначені  висновки зроблені також  в мотивувальній  частині  (абз.  4-8 стор.  4) Постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2006 року в справі № 17/55 пд за позовом компанії «КарбонПродакц Інтернешнл Лімітд» до ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про визнання  недійсним договору поруки. Позивачем не надано  доказів систематичного надання позивачем (як юридичною особою) фінансових послуг. Відтак, відсутні підстави для взяття Позивача на облік в Держфінпослуг.

В той же час, укладення договору поруки юридичною особою, за умови, що це не є її професійною діяльністю, не може розцінюватися, як надання фінансової послуги.

До того ж спільною постановою Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 28.08.2001 року № 1124 "Про Сорок рекомендацій Групи з розробки фінансових заходів з відмивання грошей ("FATF")  позики, фінансові гарантії та зобов"язання внесено до переліку видів фінансової діяльності, яка ведеться організаціями, що не є фінансовими установами.

Отже, на думку суду, не можна ототожнювати фінансові послуги у розумінні ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання  ринків фінансових послуг" з угодою поруки (одним із видів забезпечення виконання зобов"язань", а відтак відсутні правові підстави для визнання договору поруки від 09.12.2004 року недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено суду суперечності укладеного між сторонами договору поруки вимогам чинного законодавства.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи та керуючись ст.ст 33,43,49,82-85  ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ                                                                      Тимощенко О.М.