СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

03.10.2007
Справа №  14/19-ПД-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді
Задорожної Н.О. при секретарі
Степановій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
Багатогалузевого приватного підприємства "Авто-стоп", м.Херсон

третяособа -1 без самостійних вимог
на стороні позивача - Приватний підприємець ОСОБА_1, м.Херсон

третя особа - 2 без самостійних
вимог на стороні позивача - Херсонське державне бюро технічної інвентаризації,
м.Херсон

до
відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю
"Авто-стоп-2", м.Херсон

відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю
"Енерго-Лан", м.Херсон

відповідача 3  - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Укрроссоюз", м.Херсон

відповідача 4 - ДП "Облагропостач" ЗАТ МК
"Содружество", м.Херсон

третя особа без самостійних вимог
на стороні відповідача - ОСОБА_2, м.Херсон

про
визнання угоди недійсною та
визнання права власності на майно

за участю

представників сторін:

від позивача: Долгополов О.В. -
юрист, дов. від 11.12.2006р. ( у справі)

третя особа-1: не прибув

третя особа-2: не прибув

від відповідача 1:не прибув

від відповідача2 : Молчанов П.В. -
представник, дов. від 21.05.2007р.

від відповідача 3 : не прибув

від відповідача 4 : не прибув

третя особа: не прибув

З врахуванням уточнення та
збільшення позовних вимог, позивач (БПП "Авто-Стоп", м.Херсон)
звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсними в зв'язку з
невідповідністю вимогам чинного законодавства:

- договір купівлі-продажу першої
черги СТО,  кафе-бару, будівель і споруд
автостоянки та АЗС, розташованих АДРЕСА_1, укладений 29.09.2005р. між
ліквідатором ТОВ "Авто-Стоп-2" та ТОВ "Енерго-Лан";

- договір купівлі-продажу
торгівельно-адміністративної будівлі і комплексу СТО, розташованих за АДРЕСА_1,
укладений 18.10.2005р. між ТОВ "Енерго-Лан" та ТОВ
"Укрроссоюз";

- договір купівлі-продажу
операторної АЗС-літера Ф1,  навісу -
літера О, розташованих за АДРЕСА_1, укладений 18.10.2005р. між ТОВ
"Енерго-Лан" та ДП "Обагропостач" СП ТОВ
"Содружество".

Позивач також просить суд визнати
за ним право власності на першу чергу СТО з кафе-баром на 16 місць і АЗС по
проспекту АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючи підстави позову,
позивач посилається на приписи статей 201, 215, 392 ЦК України.

Зазначає, що в процесі продажу
майна ТОВ "Енерго-Лан" ліквідатором ТОВ "Авто-Стоп-2"
ОСОБА_3  був порушений Порядок реалізації
майна, затверджений наказом Міністерства економіки України від 07.06.2001р.
№123 "Про затвердження Порядку продажу активів у рахунок погашення
податкового боргу боржника в процедурах банкрутства", згідно з яким майно
банкрута повинно реалізовуватися на конкурсних засадах.

Не зважаючи на те, що оголошення
про продаж майна у засобах інформації було надруковано 22.09.2005р., реалізацію
майна було здійснено 29.09.2005р. за ціною 800 тис.грн., в той час, як оціночна
вартість майна у 1998р. складала 1500 тис.грн.

Зазначені факти є підставою для
визнання правочину нечинним відповідно до ч.1, 2 ст.203 і ст.215 ЦК України.

На момент реалізації майна ТОВ
"Автостоп-2" не був його власником.

Власником спірного майна є інші
особи, а також позивач, що підтверджується складеними між БПП
"Авто-Стоп" та ТОВ "Авто-Стоп-2" 01.11.1996р. та
01.02.1997р. угодами, згідно з якими позивачем було передано ТОВ
"Авто-Стоп-2" в якості додаткового внеску без права розпорядження
майно на загальну суму 500 тис.грн., у тому числі і першу чергу станції СТО,
автостоянки та автозаправочної станції. Отже, при продажу оспорюваного майна
відповідачем  порушено вимоги ст.658 ЦК
України.

В подальшому 18.10.2005р. ТОВ
"Енерго-Лан" продав придбане майно іншому суб'єкту господарювання -
ТОВ "Укрроссоюз" та ДП "Херсонгазпостач".

Натомість на підставі п.1 ст.216 ЦК
України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, отже, укладені договори мають бути визнані
недійсними.

Треті особи на стороні позивача у
судове засідання представників не направили, заперечень не надали.

Відповідачі - 3, 4 : ТОВ
"Укрроссоюз" та ДП "Облгазпостач" явку представників не
забезпечили, звернулися з клопотанням, у якому просять суд розглянути справу
без участі їх представників, позов не визнають.

Відповідач-1 - ТОВ
"Авто-Стоп-2" явку представника не забезпечив, позов не визнає,
зазначає, що право власності на спірне майно визнано за ТОВ
"Авто-Стоп-2", що підтверджується постановами Запорізького
апеляційного господарського суду у справах №15/31 від 28.03.2003р. та №15/32
від 28.03.2003р. Зазначені судові акти не скасовано і є обов'язковими для
господарського суду згідно приписів ст.35 ГПК України.

Відповідач-2 - ТОВ
"Енерго-Лан" позов не визнає, у наданих запереченнях просить суд
прийняти до уваги те, що 28.03.2003р. на підставі судових актів (справи №15/31
та 15/32), які є чинними та обов'язковими для виконання, за ТОВ
"Авто-Стоп-2" визнано право власності на першу чергу СТО з кафе-баром
на 16 місць і АЗС.

По вимозі про визнання права
власності на майно сплив встановлений п.4 ст.267 ЦК України строк позовної
давності.

Посилання позивача БПП
"Авто-Стоп" на угоди від 01.11.1996р. та 01.02.1997р., як на докази,
якими підтверджуються і на яких грунтуються вимоги БПП "Авто-Стоп", є
безпідставними в зв'язку з тим, що у цих угодах відсутнє посилання на спірне
майно, тобто на першу чергу СТО з кафе-баром на 16 місць і АЗС за АДРЕСА_1.
Посилання на акти приймання-передачі не можуть бути  належним доказом передачі саме спірного
майна, оскільки із актів вбачається, що передавались у більшій частині основні
фонди, а також матеріали і запчастини, малоцінні і швидкозношувані матеріали, у
актах не зазначено їх місцезнаходження та підстави передачі. Тобто, з актів не
вбачається, що передавалось саме майно, яке знаходиться за АДРЕСА_1, а також
те, що воно передавалось саме в межах угод від 01.11.1996р. і 01.02.1997р.

В угодах від 01.11.1996р. і
01.02.1997р. йдеться про передачу майна на підставі накладних  (які суду не надані), натомість БПП
"Авто-Стоп" надав суду акти прийому-передачі в якості доказу передачі
майна. Ці акти БПП "Авто-Стоп" вже надавались в межах розгляду справ
№15/31 та №15/32 і були дослідженими судовими інстанціями. Так, БПП
"Авто-Стоп" як доказ передачі майна АЗС за АДРЕСА_1 по справі
№14/19-ПД-06 надано суду акт прийому-передачі №4 від 01.11.1996р.; акт
прийому-передачі №12 від -1.11.1996р.; акт прийому-передачі №10 від
01.11.1996р.; акт передачі №19 від
01.11.1996р. Ці ж самі акти БПП "Авто-Стоп" надавав суду у
2001 р. в межах розгляду справи №15/31, що підтверджується заявою про уточнення
позовних вимог по цій справі. Як  доказ
передачі майна комплексу станції технічного обслуговування за АДРЕСА_1 по
справі №14/19-ПД-06 надав суду такі документи: акт прийому-передачі №4 від
01.02.1997р.; акт прийому-передачі №5 від
01.02.1997р.; акт прийому-передачі №74 від 01.02.1997р.; акт
прийому-передачі №73 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі №70 від
01.02.1997р.; акт прийому- передачі №66 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі
№29 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі №32 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі
№27 від  01.02.1997р.; акт
прийому-передачі №49 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі №53 від
01.02.1997р.; акт прийому-передачі №56 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі
№7 від 01.11.1996р.; акт прийому-передачі №72 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі
№71 від 01.02.1997р.; акт прийому-передачі №14; акт прийому-передачі №26 від
01.02.1997р. Але ці акти не можуть підтверджувати вірогідно, що зазначене майно
передано на виконання угод від 01.11.1996р. та 01.02.1997р.

ТОВ "Енерго-Лан" є
добросовісним набувачем першої черги СТО з кафе-баром на 16 місць і АЗС за
АДРЕСА_1 на підставі того, що це майно було придбано ним під час ліквідаційної
процедури в межах процедури банкрутства ТОВ "Авто-Стоп-2", правомірно
в подальшому, будучи власником, розпорядився своїм майном, продавши його іншим
суб'єктам господарювання.

Третя особа на стороні відповідача
ОСОБА_2  у судове засідання не з'явився,
заперечень не надав.

Присутні у судовому засіданні
представники сторін не заперечують щодо розгляду справи без участі
представників третіх осіб, відповідачів 1, 3, 4.

Заслухавши пояснення представників,
дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в
и в:

З фактичних матеріалів справи
встановлено, що позивачем заявлено позовні вимоги до відповідачів про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу майна на підставах, встановлених статтями
203, 215 ЦК України (т.1 а.с.91-96). В процесі розгляду справи позивач збільшив
позовні вимоги і просить суд згідно із ст.392 ЦК України визнати за ним право
власності на першу чергу СТО з кафе-баром на 16 місць і АЗС по АДРЕСА_1 (т.2
а.с.86-87).

Відповідно до ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати
документа, який посвідчує його право власності.

Підставою позову за вказаною
статтею є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно та
ст.16 ЦК України, яка визначає визнання права як способу захисту цивільних прав
та інтересів. Умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є
наявність у позивача доказів, що підтверджують таке право.

З фактичних матеріалів справи
встановлено, що на час звернення позивача із позовом про визнання за ним права
власності на першу чергу СТО з кафе-баром на 16 місць і АЗС про АДРЕСА_1, БПП
"Авто-Стоп" не здійснювало і не здійснює на теперішній час право
володіння, користування або розпорядження зазначеним майном.

Зазначене майно знаходиться у
власності інших суб'єктів господарювання, які придбали це майно на підставі
договорів купівлі-продажу, укладених з ТОВ "Енерго-Лан", який в свою
чергу, придбав зазначене майно у ТОВ "Авто-Стоп-2" згідно договору
купівлі-продажу від 29.09.2005р.

Відповідно до статей 32, 33, 35 ГПК
України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також
інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду однієї справи не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Фактичними даними та поданими
доказами не підтверджується те, що позивач є власником першої черги СТО з
кафе-баром на 16 місць і АЗС, розташовані у м.Херсоні АДРЕСА_1.

Так, при утворенні ТОВ
"Авто-Стоп-2" в рахунок
формування його статутного фонду позивачем спільно з концерном
"Співдружність" було передано майно, у тому числі й спірне, та
зареєстровано за ТОВ "Авто-Стоп-2" як за власником (т.3 а.с.27).

Господарська операція щодо передачі
майна до статутного фонду ТОВ "Авто-Стоп-2" не визнана недійсною, що
підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2002р.
у  справі №1/29-О (а.с.127, т.1).

Постановою Запорізького
апеляційного господарського суду від 28.03.2003р. по справі №15/32 БПП
"Авто-Стоп" відмовлено у позові щодо визнання за ним права  власності на першу чергу СТОВ з кафе-баром на
16 місць та АЗС. Натомість правомірність володіння ТОВ
"Авто-Стоп-2"  спірним майном
встановлено рішенням господарського суду у справі №13/115 та постановою
Запорізького апеляційного господарського суду
від 18.02.2004р. №13/115 (т.1, а.с.65-66).

В заяві про збільшення позовних
вимог від 14.11.2006р. позивач просить визнати за ним право власності на першу
чергу СТО з кафе-баром на 16 місць і АЗС АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
01.11.1996р. та 01.02.1997р. між ним (БПП "Авто-Стоп") і  ТОВ "Авто-Стоп-2" було укладено
угоди, згідно яких позивач передав ТОВ "Авто-Стоп-2" в якості
додаткового внеску на зворотній основі майно на загальну суму більш ніж 500
тис.грн. ( у т.ч. й оспорюване майно) які не було досліджено в якості підстав
та предмету спору в межах господарських справ №15/31 та №15/32.

Судом досліджено угоди від
01.11.1996р. та від 01.02.1997р.

З зазначених угод вбачається, що
згідно з досягнутою домовленістю між позивачем і відповідачем - ТОВ
"Авто-Стоп-2", перший передав другому в рахунок збільшення статутного
фонду ТОВ без права розпорядження основні фонди згідно накладної (додається), а
також матеріали та запчастини згідно балансової вартості з подальшим їх
поверненням.

Будь-яких відомостей про
індивідуальні ознаки майна зазначені угоди не містять.

Як пояснили сторони, накладні, на
підставі яких передавалися матеріальні цінності, не складалися, а майно
передавалося на підставі двосторонніх актів прийому-передачі, які досліджувалися
в межах справи №15/32.

З наданих в матеріали справи актів
прийому-передачі (а.с.32-50, т.3) не вбачається, що об'єктом  внесення в Статутний фонд ТОВ є оспорюване
майно.

Враховуючи викладене, позивачем не
доведено належними доказами, його право власника на оспорюване майно згідно
ст.392 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову щодо
визнання за ним права власності на першу чергу СТО з кафе-баром на 16 місць і
АЗС АДРЕСА_1.

Не підлягають також задоволенню і
позовні вимоги в частині визнання недійсними на підставі ст.ст.203, 215 ЦК
України договорів купівлі-продажу:

- від 29.09.2005р., укладеного між
ТОВ "Авто-Стоп-2" та ТОВ "Енерго-Лан" в частині продажу
першої черги СТО з кафе-баром на 16 місць і АЗС;

- від 18.10.2005р., укладених між
ТОВ "Енерго-Лан" та ТОВ "Укрроссоюз", а також ТОВ
"Енерго-Лан" та ДП "Херсонгазпостач".

Відповідно до ст.215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в  момент його вчинення вимог, що встановлені
частинами 1-3 та 6 ст.203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

У разі недійсності правочину кожна
із сторін зобов'язана повернути іншій все одержане за угодою.

По-перше, позивачем не доведено
належними доказами право його власності на відчужене майно.

По-друге, обраний позивачем спосіб
захисту при будь-якому вирішенні спору ( у т.ч. на користь позивача) не
призведе до відновлення порушеного права, оскільки не є правильним за наявності
конкретних підстав та обставин.

Згідно із законом недійний правочин
не зумовлює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину
застосовується двостороння реституція, згідно з якою сторони за правочином
повертаються у той майновий стан, в якому вони перебували до його вчинення.

По жодному з оспорюваних договорів
позивач не є стороною.

Захист права на володіння та
користування майном має здійснюватися шляхом подання віндикаційного позову,
який пред'являється у разі відсутності між позивачем і відповідачами
зобов'язальних правовідносин.

З огляду на викладене, суд не має
законних підстав для задоволення позову.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85  Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и
в:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя
Н.О. Задорожна

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України

11.10.2007 р.