ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2007 р.

№ 8/7479

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційне подання
заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі
Хмельницької районної державної адміністрації, м. Хмельницький,

на рішення господарського
суду Хмельницької області від 02.02.2007

зі справи №
8/7479

за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі -Підприємець), м.
Хмельницький,

до Хмельницької
районної державної адміністрації (далі -Адміністрація)

третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління
праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної
адміністрації (далі -Управління),
м. Хмельницький,

про стягнення
44 603,75 грн.,

за участю представників:

позивача
- ОСОБА_1, ОСОБА_2.,

відповідача -Мартинюк
А.В.,

третьої особи -Братенко
Г.М.,

Генеральної прокуратури України -Савицької
О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємець звернувся до
господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з
Адміністрації компенсації на покриття збитків від перевезення пільгових
категорій пасажирів у сумі 44 603,75 грн. за період з грудня 2003 року по 2004
рік.

Рішенням названого суду від
02.02.2007 (суддя Степанюк А.Г.) позов задоволено. Прийняте місцевим судом
рішення мотивовано доведеністю позовних вимог та необхідністю відшкодування
витрат позивача з перевезення пільгових категорій пасажирів.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 11.06.2007 збитки в сумі 44 603,75 грн. вирішено
стягнуто з Управління, що мотивовано посиланням на статтю 53 Закону України
“Про виконавче провадження” щодо звернення стягнення на майно боржника, яке
знаходиться в інших осіб.

У касаційному поданні до Вищого
господарського суду України заступник прокурора Хмельницької області просить
рішення місцевого суду зі справи скасувати внаслідок його прийняття з
неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підприємець подав відзив на
касаційне подання, в якому зазначив про безпідставність його доводів та просив
рішення місцевого суду зі справи залишити без змін, а подання -без задоволення.

Інші відзиви на касаційне подання
не надходили.

Учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу
України (далі -ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду
касаційного подання.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, третьої
особи та прокурора, Вищий господарський суд України дійшов висновку про
необхідність задоволення касаційного подання з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом
встановлено, що:

- 31.05.2001 Адміністрацією та
Підприємцем укладено договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом
№ 16 (далі -Договір), предметом якого є надання позивачеві права на перевезення
пасажирів на певних маршрутах на умовах, визначених Договором;

- відповідно до пункту 5 Договору
відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві суму дотації, яку визначено в
бюджеті району на рік для пільгової категорії населення відповідно до фактично
виконаної перевізником роботи, підтвердженої відомостями автостанцій;

- передбачена Договором компенсація
збитків автоперевізникам Хмельницького району на протязі 2003 -2004 років
виплачувалася не в повному обсязі;

- позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою виплатити заборгованість, але Управління відмовило в
цьому, посилаючись на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, а також
повідомило про списання заборгованості перед позивачем (а.с. 5);

- у 2004 році позивачеві фактично
відшкодовано 48 427,51 грн. збитків з  64
245,25 грн., що підтверджується листом
Управління від 05.07.2006 № 04-945 (а.с. 8);

- відповідно до відомостей
Хмельницької приміської автостанції, частково підтверджених актами звірки
розрахунків між підприємцем ОСОБА_1 та розпорядником коштів держбюджету
Хмельницької райдержадміністрації, за 2003 -2004 роки перед позивачем наявна
заборгованість з компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій
пасажирів у сумі 44 603,75 грн. (з яких 3 222 грн. та 25 564,01 грн.
безпідставно списана заборгованість за станом на 01.01.2004; 15 817,74 грн.
невідшкодовані витрати за 2004 рік).

Причиною виникнення даного спору є
питання щодо наявності правових підстав для стягнення з Адміністрації коштів
понад визначеного розміру бюджетних асигнувань.

Згідно з статтею 40 Закону України
"Про автомобільний транспорт" (у редакції від 05.04.2001)
пасажирським перевізником є суб'єкт підприємницької діяльності, який відповідно
до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу за договором перевезення
пасажира автомобільним транспортним засобом загального користування, що
використовується ним на законних підставах. Збитки пасажирського перевізника
від пільгових перевезень та від перевезень за регульованими збитковими тарифами
повністю компенсуються за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Відповідно до частин першої та
другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509
ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень Господарського кодексу України (далі -ГК України) останній
застосовується до господарських відносин, що виникли до набрання чинності
відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення
застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли
після набрання чинності цими положеннями.

Згідно з статтею 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору
та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться.

За таких обставин суд першої
інстанції, встановивши, що умовами Договору (пункт 5) передбачено виплату
дотації, визначеної в бюджеті району, мав встановити та дослідити пов'язані з
цим фактичні обставини (розмір бюджетних асигнувань у кожному обліковому
періоді, їх розподіл та ін.).

Водночас, розглядаючи позов про
стягнення заборгованості за період з грудня 2003 року по 2004 рік, суд першої
інстанції прийняв рішення про стягнення
й  списаної  за
станом  на  01.01.2004
року  заборгованості в сумах 3 222
грн. (за грудень 2003 року) та 25 564,01 грн., але період виникнення останньої
(25 564,01 грн.) не з'ясував та фактичні обставини, пов'язані зі списанням цієї
заборгованості, не дослідив (коли, ким і з яких підстав списано).

Місцевим судом також не було
досліджено докази щодо фактичних збитків позивача з перевезення пільгових
категорій пасажирів, згідно з якими позивачем визначено розмір заборгованості
(з урахуванням періодів виникнення та часткового виконання Адміністрацією
зобов'язань за Договором у частині виплати дотацій).

До того ж місцевим судом під час
розгляду даного позову Підприємця не було з'ясовано, чи є саме Адміністрація
належним відповідачем зі справи або відшкодування збитків від перевезення
пільгових категорій пасажирів є обов'язком іншої юридичної особи - Управління.
При цьому варто звернути увагу на те, що статті 11, 53 Закону України “Про
виконавче провадження” не є підставами для заміни неналежного відповідача, а
підлягають застосуванню лише у випадку заміни вибулої сторони її
правонаступником або за необхідності вилучення коштів, що належать
боржникові від інших осіб.

Отже, місцевий господарський суд
припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 47
ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення
усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно
всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110
ГПК України є підставою для скасування прийнятого ним судового рішення зі
справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до
частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має
бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого
необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам
сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117,
1119 -11112 ГПК України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне подання заступника
прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької
районної державної адміністрації задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.02.2007 зі справи № 8/7479 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Хмельницької області.

Суддя
В.Селіваненко

Суддя
І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов