ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.07 р.                                                                               Справа № 6/75

Господарський суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О. при секретарі судового засіданні Тулаінової І.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні  в  м. Донецьку справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Державна енергогенеруюча компанія ”Центренерго” м. Київ в особі структурного підрозділу Вуглегірська теплова електрична станція ВАТ “Центренерго” м. Світлодарськ Донецької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-фінансова компанія ”Рутекс” м. Донецьк

про стягнення   90 300грн. 00коп.

за участю

представників сторін:

від позивача: Кобцева І.В. представник за дов. № 1014/08 від 06.11.2006р.

від відповідача: Лисак О.В.- юрисконсульт за дов. №370 від 09.07.2006р.

У судовому засіданні оголошувалися перерви

з 25.07.2007р. до 27.07.2007р. та з 02.10.2007р.

до 11.10.2007р.згідно вимог ст.77 ГПК   України

Суть справи

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго” м. Київ в особі структурного підрозділу Вуглегірської теплової електричної станції Відкритого акціонерного товариства „Центренерго” м. Світлодарськ  звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо –фінансова компанія „Рутекс” м. Донецьк заборгованості в сумі 90 300грн. 00коп. відповідно до договору оперативного лізингу № 18/04/048 від 18.04.2003р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.06.2006р. у задоволенні позовних вимог було  відмовлено у зв”язку з недоведеністю.

Постановою Донецького апеляційного  господарського суду від 19.02.2007р.  вказане рішення було залишено без  змін.

23.05.2007р. постановою Вищого господарського суду України постанова Донецького апеляційного господарського суду від 19.02.2007р. та рішення господарського суду Донецької області від 21.06.2006р. скасовані і справа № 6/75 передана на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

26.06.2007р. ухвалою господарського суду Донецької області справа слуханням  була призначена на 09.07.2007р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушені вимоги п. 4.1, п. 4.6.4 договору оперативного лізингу № 18/04/048 від 18.04.2003р., відповідно до якого відповідач зобов’язувався прийняти та використовувати належним чином об’єкт лізингу відповідно до його призначення на умовах і в порядку, передбаченому вищевказаним договором та брав на себе зобов’язання по належному утриманню об’єкта та його технічного стану, але відповідач повернув об’єкт лізингу у аварійному стані та без підписання акту приймання- передачі.

На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 90300 грн.

У судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та наполягає на стягненні з відповідача збитків у розмірі 90 300 грн.

Відповідач 11.07.2007р. на адресу суду надіслав відзив на позов, який судом розглянутий та залучений до матеріалів справи.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнає та просить суд у позові відмовити, оскільки вважає, що  виконав свої зобов’язання  по договору лізингу, своєчасно сплатив лізингові платежі. Що стосується несправного (аварійного стану) екскаватора відповідач зазначив, що  відповідальність за його  ушкодження повинен нести Лізингодавець, на якому лежить вина  за невиконання ним вимог договору лізингу в частині експлуатації технічного обслуговування та ремонту екскаватора під час його використання у відповідності з його технічними та експлуатаційними характеристиками.

18.07.2007р. позивач надіслав до суду заперечення на відзив від 17.07.2007р., в яких зазначив, що не погоджується з доводами відповідача щодо відповідальності позивача,  посилаючись на наступне:

- на виконання п. 9.1 договору для ефективної експлуатації екскаватора позивачем був направлений працівник, який відповідно  вимогам п. 12.1 розділу 12 Інструкції з експлуатації  проводив щомісячно технічне обслуговування перед початком, під час обіду та після роботи екскаватора;

- доказами безперебійної роботи екскаватора в період дії договору лізингу є двосторонні акти про надання послуг, які щомісячно складалися та підписувалися обома сторонами до моменту передачі та збереження екскаватора і претензій по наданню лізингових  послуг, пов’язаних з технічним  станом екскаватора у позивача та відповідача не  було, тобто, в період договору лізингу пошкодження не були встановлені;

- відповідно до умов договору № 18/04/048 від 18.04.2003р. пункт 2. 3 майно вважається  повернутим позивачеві з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі. Строк дії договору витік 31.05.2004р. Згідно п.4.3 договору лізингоодержувач зобов”язаний у разі закінчення дії договору повернути лізингодавцю  об”єкт лізингу у належному стані. У зв”язку з тим, що відповідач після закінчення строку дії договору не міг організувати перевозу екскаватора, тому сторони узгодили листами № 8679 від 26.05.2004р. та № 354 від 26.05.2004р. те, що до організації перевірки екскаватора та передачі його Углегорській ТЕС ВАТ “Центренерго” екскаватор ЕО-6123 А-1 буде знаходитися на зберіганні у відповідача. Акт прийому-передачі не складався;

- відповідно до ст. 942 ЦК України зберігач зобов”язаний вживати усіх заходів,   встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов”язаний піклуватися про річ, як про свою власну;

- позивачем до позову додані листи-вимоги № 25-13722 від 16.12.2004р. та № 109 від 10.01.2005р., згідно з якими Углегорська ТЕС ВАТ “Центренерго” вимагала повернути екскаватор, але відповідач вимоги позивача не виконав. Фактично екскаватор був перевезений та кинутий біля території позивача 15.06.2005р. без складання акту приймання-передачі. Екскаватор був розміщений ВАТ “Центренерго” під охорону до проведення експертизи. Листами № 11091 від 05.07.2005р. та № 11635 від 21.07.2005р. позивач просив направити повноважного представника відповідача для підписання акта приймання-передачі. Але, ця вимога відповідачем виконана не була. Згідно акту експертизи імовірна вартість капітального ремонту виходячи із пошкоджень та     раз укомплектованості з урахуванням  пошкоджень складає 90 000 грн.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 225, 625, 937, 938, 942, 944 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 90300грн.

Запереченням на відзив судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

18.07.2007р. на адресу суду відповідач надав суду доповнення від 17.07.2007р. № 380, в яких зазначив, що позивач неправомірно вважає, що  лізингоотримувач не виконав зобов’язання по договору оперативного лізингу в частині своєчасного повернення об’єкту лізингу, оскільки домовленість про передачу на збереження майна була досягнута до закінчення строку дії договору. Не укладення договору зберігання в письмовій формі, як того вимагає ст. 937 ЦК України, ст. 208 ГК України, і не передача екскаватора шляхом підписання двостороннього акту передачі, свідчить про те, що лізингодавець не попередив та допустив настання  своїх збитків. Так як акт приймання-передачі відображав би стан екскаватора при передачі на збереження.

Таким чином, позивач не переконався  в тому, що об’єкт лізингу знаходився до моменту передачі на зберіганні у відповідному технічному стані, а також в тому, що відповідач має необхідні умови для збереження екскаватора.

Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що позивач стверджує, що  об’єкт лізингу отримав пошкодження в період находження  у Лізингоотримувача на збереженні, а саме з 26.05.2004р. по 15.06.2005р., хоча позивач 15.10.2004р. отримав свідоцтво про реєстрацію ДО № 011738 на екскаватор, видане експертно-технічним центром, а відповідно до Правил державної  реєстрації та обліку великовантажних автомобілів та інших  технологічних транспортних засобів, які не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, зареєстрованого в Мін’юсті 15.07.2004р. № 888/9487, проведення обов’язкового  технічного огляду технологічного транспортного  засобу передує видачі свідоцтва. На технічно несправний технологічний транспорт  не видається талон щодо проходження технічного огляду та відповідно  не видають свідоцтво  про реєстрацію. Тому, можна зробити висновок, що на момент проведення технічного огляду перед реєстрацією технічного транспортного засобу 15.10.2004р., останній знаходився в належному технічному стані.

На думку відповідача, звіт  про ринкову вартість екскаватора, на який посилається позивач, не включає інформацію про реальну вартість пошкоджень екскаватора, так як відсутня інформація про реальну вартість  робіт, які необхідно виконати для поновлення пошкодженого майна, а  тому не може бути  доказом спричинених позивачу збитків.

Крім того,  реальна вартість екскаватора на момент укладення договору лізингу складала 16200грн., при визначенні збитків позивачем залишений без уваги той факт, що при кожному платежі відповідач сплачував частину вартості об’єкту лізингу, який амортизується на строк, за який вноситься лізинговий платіж.

В своїх  доповненнях відповідач посилається  на норми  п. 4 ст. 9 та п. 2 ст. 14 Закону України „Про фінансовий лізинг”.

Доповнення судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалі справи.

Позивач надіслав суду пояснення на доповнення відповідача по справі  від 23.07.2007р., які судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

Позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог від 23.07.2007р., в якій просить суд стягнути з відповідача збитки у сумі 90300 грн., посилаючись на норми ст.ст. 937, 938, 942 ЦК України, яка судом розглянута, прийнята до уваги та залучена до матеріалів справи.

27.07.2007р. позивач звернувся до суду із клопотанням про призначення у справі судової експертизи та зупинення провадження у справі, яке судом розглянуто, прийнято до уваги, залучено до матеріалів справи та задоволено.

Ухвалою суду від 27.07.2007р. провадження у справі було зупинено, по справі призначено товарознавчу експертизу, її проведення доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою суду  від 24.09.2007р. було поновлено провадження у справі.

Позивач звернувся до суду із заявою про зміну підстав позову від 21.09.2007р., в якій, посилаючись на ст.ст. 22, 623, 937, 938, 942, 1192 ЦК України, просить суд зобов”язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробничо-фінансову компанію ”Рутекс”  виконати роботи, необхідні для поновлення пошкоджених деталей об”єкта лізингу, які визначені у комісійному акті від 15.06.2005р. та звіті експертно-оціночної компанії та стягнути з відповідача господарські витрати, яка судом розглянута, прийнята до уваги та залучена до матеріалів справи.

Відповідач надіслав суду відзив на заяву про зміну підстав позову від 02.10.2007р. № 559, в якому, зокрема зазначив про таке.

Позивач змінив підставу позову, а підставою позовних вимог є докази, на підставі яких господарський суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. В якості доказів щодо збитків у сумі 90300 грн. позивачем був наданий комісійний акт від 15.06.2005р., яким встановлені пошкодження екскаватора та звіт експертно-оціночної компанії, проведений для подальшого списання екскаватора від 05.09.205р. Даний звіт щодо ринкової вартості екскаватора не включає інформацію про реальну вартість пошкодженого екскаватора, так і не містить інформації про реальну вартість робіт, які необхідно виконати для поновлення пошкодженого майна, а відтак не може бути доказом спричинених позивачеві збитків.

Для виконання робіт, необхідних для поновлення пошкоджених деталей об”єкта лізинга вимагається визначення вартості відновлюючого ремонту тракторной,  сільськогосподарськой, дорожньо-будівельної техніки, екскаваторів, які здійснюються із фактичних затрачених матеріалів, запасних частин і нормо годин відновлюючого ремонту даної техніки. Такої інформації позивач суду не надав.

Крім того, відповідач у відзиві від 20.09.2007р. № 531 на лист Київського науково-дослідного інститут судових експертиз  повідомив, що проведення судово-технічної та судово-товарознавчої експертиз, призначених судом за клопотанням сторін не змогли визначити реальну вартість матеріальних збитків при поверненні об”єкту оперативного лізингу в аварійному стані. У зв”язку з цим, відповідач просить суд розглянути спір за наявними у справі документами.

Позивач 02.10.2007р. звернувся до суду із клопотанням, в якому,  посилаючись на ст. 22 ГПК України відмовився від заяви про зміну підстави позову б/н від 21.09.2007р. та просить суд розглянути справу за наявними в ній документами та стягнути з відповідача на користь структурного підрозділу Углегорської ТЄС ВАТ “Центренерго” збитки у розмірі 90300 грн.

Клопотанням судом розглянуто, прийнято до уваги та залучено до матеріалів справи.

Справа слуханням відкладалася у зв’язку з необхідністю представлення сторонами витребуваних судом документів.

Перед початком розгляду справи сторони були ознайомлені з правами та обов’язками відповідно до вимог ст. 22 ГПК України.

Сторони надали суду клопотання про  відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке судом розглянуто та задоволено.

Відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення  уповноважених представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно п.1.1. договору оперативного лізингу  № 18/04/048 від 18.04.2003р. (далі – „договір”), укладеного між сторонами, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме, екскаватор ЕО-6123А-1 (далі – „обґєкт лізингу”), що підтверджено актом приймання-передачі екскаватора ЕО-6123А-1 згідно укладеному сторонами договору ( т.1 а.с. 33)

У відповідності до п. 4.2. Лізингоодержувач зобовґязався своєчасно і у повному обсязі щомісячно вносити лізинговий платіж у грошовій формі та матеріальними цінностями не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі двосторонніх актів про приймання виконаних робіт, що складаються Лізингодавцем разом із Лізингоотримувачем щомісяця та рахунки-фактури, що надає Лізингодавець.

Згідно п. 3.1 договору лізинговий платіж включає наступне:

- суму, яка відшкодовує при кожному платежі частину вартості лізингу, що амортизується за строк, за який вноситься лізинговий платіж, але не більше 90% від вартості обґєкту лізингу;

- платіж як винагороду Лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

- плату за обслуговування обґєкту лізингу;

- відшкодування страхових платежів за договором страхування;

-командировочні, заробітна плата і інші витрати, повґязані з проживанням особи направленої до обґєкта лізингу з боку Лізингодавця.

Виконання відповідачем своїх обовґязків по договору зі своєчасної сплати лізингових платежів підтверджується угодами про зарахування зустрічних позовних вимог № 7 від 31.07.2003р., № 7 від 31.10.2003р., № 2 від 31.01.2004р., № 8 від 30.11.2003р., № 6 від 30.06.2003р., платіжним дорученням № 1168 від 05.05.2003р., заявою № 522 від 08.11.2005р. Усього відповідачем було сплачено лізингових платежів на загальну суму 37387 грн. 66 коп.

Строк дії за договором лізингу закінчився  31.05.2004р. ( п.11.1 договору). До закінчення строку дії договору, сторони домовились про передачу екскаватора позивачем на зберігання відповідачу, про що були складені листи № 8679 від 26.05.2004р. та № 354 від 26.05.2004р., в яких зазначалось бажання позивача передати екскаватор відповідачу на зберігання, а відповідача – прийняти екскаватор на зберігання. Однак, при цьому не був складений акт прийняття-передачі екскаватора, який би відображав стан екскаватора при передачі на зберігання.  Сторонами у листах не були узгоджені умови зберігання та строки повернення об’єкту зберігання позивачу, не був складений договір зберігання.

Позивач листами № 255-14722 від 16.12.2004р. та  № 109 від 10.01.2005р.  вимагав від відповідача повернути об’єкт лізингу. Відповідач задовольнив вимогу позивача 15.06.2005р., повернувши об’єкт зберігання (екскаватор) без складання акту приймання – передачі об’єкту зберігання, внаслідок чого 15.06.2005р. був складений комісійний акт за участю незацікавлених осіб, який засвідчив знаходження екскаватора у аварійному стані.

Для визначення якісного стану екскаватора, позивач 05.09.2005р. звернувся до експерта з питань оцінки майна, майнових прав у матеріальній та нематеріальній формі. У результаті проведеного дослідження об’єкту лізингу був складений звіт про ринкову вартість екскаватора марки ЕО-6123А-1 державний номерний знак Т 3525 ДЦ, яка склала 67185грн. 00коп. Враховуючи, що середня ринкова вартість на аналоги складає 157185 грн. 00 коп., як зазначено в додатку до звіту про ринкову вартість, позивач вважає, що збитки від пошкодження відповідачем об’єкту лізингу складають 90000 грн. 00 коп., а також вимагає на стягненні 300 грн. сплачених за послуги експертно-оціночної компанії.

З урахуванням остаточного визначення позивачем своїх вимог, останній просить суд стягнути з відповідача на користь структурного підрозділу Углегорської ТЄС ВАТ “Центренерго” збитки у розмірі 90300 грн.

Враховуючи вимоги ст.111-12 ГПК України щодо обов”язковості вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, 13.07.2007р. господарським судом Донецької області було зроблено запит до Харківського  науково-дослідного інституту судової експертизи, в якому  суд просив повідомити, чи проводить Харківський науково-дослідний інститут судової експертизи  експертизу щодо встановлення вартості збитків, заподіяних поверненням об’єкту оперативного лізингу  у аварійному стані.

18.07.2007р. на адресу суд надійшов лист № 3799 від Харківського науково- дослідного інституту судових експертиз, в якому зазначено, що визначити вартість збитків, заподіяних власнику екскаватора марки ЕО-6123А-1, не надається можливим, оскільки в інституті відсутні спеціалісти в галузі ремонту та обслуговування екскаваторів.  Лист судом розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 27.07.2007р. провадження у справі було зупинено, по справі призначено

товарознавчу експертизу, її проведення доручено Київському науково-дослідному інституту     судових експертиз.

Ухвалою суду  від 24.09.2007р. було поновлено провадження у справі.

Згідно відповіді Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16.08.2007р. № 12/5б-4544/л поставлені на вирішення експертизи питання щодо визначення стану об”єкту оперативного лізингу екскаватора марки ЕО-6123А-1 на момент передач його лізингодавцю та вартості збитків, заподіяних позивачу поверненням об”єкту оперативного лізингу у аварійному стані, до завдань судово-товарознавчої та судово-економічної (бухгалтерської) експертизи не відносяться, тому матеріали справи повернулися до суду, а ухвала суду залишена без виконання.

Отже, справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в підтвердження своїх вимог посилається на договір № 18/04/048 від 18.05.2003р.,  акт приймання передачі від 19.05.2003р., акт огляду транспортного засобу від 31.08.2005р., заперечення на відзив від 17.07.2007р., звіт про ринкову вартість екскаватора, заперечення від 17.07.2007р., пояснення від 23.07.07р., заяву про уточнення позовних вимог від 23.07.2007р., клопотання від 26.07.2007р., заяву про зміну підстав позову, клопотання від 21.09.2007р.,  правовстановлюючі документи тощо.

Відповідач посилається на відзив на відзив на позовні вимоги від 11.07.2007р., доповнення до відзиву від  17.07.2007р. № 380,  відзив на пояснення позивача від 27.07.2007р.. відзив від 20.09.2007р. № 531., відзив на заяву про зміну підстав позову від 02.10.2007р,  клопотання від 28.09.2007р., правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки між сторонами по справі уклалися господарські правовідносини, то  судом застосовані положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, який регулює правовідношення у господарській сфері.

Господарські зобов”язання можуть виникати, зокрема,  з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК України)

Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Лізинг – це господарська діяльність,  спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника ( продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів (ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів      абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інши правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або не настання певної події.

Ст.509 ЦК України передбачено, що у силу зобов”язання одна особа (боржник) зобов”язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов”язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між сторонами у справі був укладений договір оперативного лізингу.

Статтею 4 Закону України “Про лізинг” встановлені види лізинг: фінансовий лізинг та оперативний лізинг.

Оперативний лізинг – це договір лізингу, в результаті укладення якого лізингоодержувач на своє замовлення отримує у платне користування від лізингодавця об”єкт лізингу на строк, менший строку, за який амортизується 90 відсотків  вартості об”єкта лізингу, визначеної в день укладення договору.

Суд вважає договір оперативного лізингу № 18/04/048 від 18.04.2003р укладеним згідно вимог ст. 638 ЦК України.

Згідно ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов”язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника), відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Предметом договору лізингу може бути неспоживана річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів ( ч.1 ст. 807 ЦК України).

Частиною першою ст. 809 ЦК України передбачено, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

За невиконання або неналежне виконання зобов”язань згідно з договором лізингу сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (п. 10.1 договору ).

Пунктом 10.2 договору передбачено, що за ризик випадкової загибелі та пошкодження об”єкта лізингу несуть відповідальність лізингодавець і лізингоодержувач у залежності від ступені вини.

Взаємовідносини сторін, не урегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавством (п.11.9 договору).

Умовами укладеного між сторонами договору ( розділ 6 договору) передбачено обов”язки лізингодавця (позивача по справі) забезпечити експлуатацію, технічне обслуговування та ремонт об”єкту лізингу, прийняти об”єкт лізингу у лізингоодержувача після припинення дії договору.

В той же час за кілька днів до закінчення  строку договору оперативного лізингу, позивач висловив бажання передати об”єкт лізингу на зберігання відповідачу, при цьому доказів щодо укладення між сторонами відповідного договору зберігання суду не надав. Більш того,  договором оперативного лізингу ця умова передбачена не була.

Позивач не надав суду доказів, з яких би вбачалося, коли саме він прийняв об”єкт лізингу у відповідача.

Актом  від 15.06.2005р. ( т.1 а.с. 36), на який позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог встановлено, що екскаватор ЕО-6123А-1  знаходиться в аварійному стані та потребує відновлюючого ремонту. Крім того, передбачено, що екскаватор ЕО-6123А-1 був доставлений на ділянку по відвантаженню зола шлакової суміши під охорону УТЕС.

Ці доводи позивача суд не може прийняти до уваги, оскільки даний акт був укладений та підписаний в односторонньому порядку без залучення представників відповідача.

Розділом другим договору оперативного лізингу передбачені умови передачі та повернення об”єкта лізингу. Зокрема, п. 2.3 встановлено, що вартість майна, що повертається лізингоодержувачем лізингодавцю, визначається на підставі передавального балансу та акта оцінки, складеного за даними інвентаризації майна на момент припинення договору лізингу, звіреного з актом приймання-передачі об”єкта в лізинг. Майно вважається поверненим лізингодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Ані передавального балансу ані акта оцінки за даними інвентаризації позивач суду не надав.

Отже, стан об”єкту лізингу на час повернення лізингодавцю не підтверджений ніякими доказами. Визначити такий стан за висновками експертизи не представилося можливим з вищенаведеного.

Крім того, лізингоотримувач своєчасним внесенням лізингових платежів відшкодував лізингодавцю понад 90% вартості об”єкта лізингу, а саме 37387 грн. 66 коп., в той час коли експертна вартість об”єкта на момент передачі в лізинг складала 16200 грн. ( додаток № 1 до договору ( т.1 а.с.46).

Посилання позивача на звіт про ринкову вартість екскаватора марки ЕО-6123А-1 державний номерний знак Т 3525 ДЦ суд відхиляє, оскільки він не містить інформації як про реальну вартість ушкодженого екскаватора, так і реальну вартість робіт для його відновлення та не може бути доказом у підтвердження завданих позивачу збитків.

Крім того, вказаний звіт був виконаний майже через три місяці після складення позивачем акту від 15.06.2005р., 05.09.2005р. ( т.1 а.с. 23). До цього об”єкт лізингу перебував під охороною УТЕС, як було зазначено в акті.

Посилання позивача на ст.ст. 937, 938, 944 ЦК України, які регулюють загальні положення про  зберігання, суд вважає безпідставними, оскільки між сторонами не укладався договір зберігання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:1) протиправна поведінка; 2) збитки; 3) причинний зв”язок між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вина. Відповідно до ст. 54 ГПК України тягар доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов”язання контрагентом, наявність збитків, а також причинного зв”язку між першим та другим лежить на позивачеві.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено відповідними доказами невиконання зобов”язань за договором оперативного лізингу відповідачем, його вину та причинний зв”язок між невиконанням зобов”язань та заподіяними збитками, а також сам факт заподіяних збитків, а відтак підстав для задоволення позову немає.

Враховуючи викладене та керуючись  ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго” м. Київ в особі структурного підрозділу Вуглегірської теплової електричної станції Відкритого акціонерного товариства „Центренерго” м. Світлодарськ  до Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо –фінансова компанія „Рутекс” м. Донецьк про стягнення збитків в сумі 90 300грн. 00коп., відмовити у зв”язку з недоведеністю.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.10.2007р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                         Радіонова О.О.

Надруковано 4 примірника:

1 – до справи

3 – сторонаму справі