ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.

№ 3/536

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Грей і К" (далі Товариство)

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
05.04.07

у справі
№ 3/536

господарського суду
міста Києва

за позовом
прокуратури Дніпровського району міста Києва (далі Прокуратура)

в інтересах держави в особі
Київської міської ради (далі Рада)

до
Товариства,

третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача:
товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербізнес Інвест" (далі ТОВ "Інтербізнес Інвест"),

третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача:
Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (далі Управління),

про
Звільнення земельної ділянки

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору:
ТОВ "Інтербізнес Інвест"

до
Товариства

Про
Звільнення земельної ділянки

В засіданні взяли участь представники:

- Прокуратури:
не з’явилися;

- Ради:

не з’явилися;

- Товариства:
Лисак О.М.  за дов. б/н від 17.07.07

- ТОВ "Інтербізнес Інвест":
не з’явилися;

- Управління:
не з’явилися.

Ухвалою від 29.05.07 касаційна скарга   Товариства    була прийнята до провадження , розгляд справи призначено на 26.07.07 .

Вказана ухвала була направлена сторонам у справі в установленому порядку , документів які би свідчили про її неотримання сторонами у справі до   Вищого господарського суду України не надходило.

Колегія суддів Вищого господарського суду України  враховує вимоги ст. ст.  65 ,  1112  ,  1114 ,  1115  Господарського процесуального кодексу України та наявні матеріали справи приходить до висновку ,   що представники сторін та інші учасники судового процесу належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання .

Відводів складу колегії суддів не заявлено.

Представник Товариства у судовому засіданні, заявив клопотання про зупинення розгляду справи у господарському судді до закінчення розгляду справи у адміністративному суді, але оскільки  прийняте рішення вказаного суду може бути нововиявленою обставини, а тому ці обставини  не  може бути предметом розгляду в касаційній інстанції.

На підставі клопотання  представника Товариства,  у  відповідності  до   ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України,  у судовому засіданні 26.07.07 було оголошено перерву  для виготовлення і оголошення повної  постанови Вищого господарського суду України, які оголошено у судовому засіданні 26.07.07.

Рішенням від 08.02.07 господарського суду міста Києва (суддя Хілінська В.В.) в задоволенні позовних вимог Прокуратури в інтересах держави в особі Ради відмовлено повністю.

Позовні вимоги ТОВ "Інтербізнес Інвест" задоволено частково.

Товариство зобов‘язано звільнити орендовану ТОВ "Інтербізнес Інвест" земельну ділянку, площею 0,13 га, яка розташована по вул. Дніпровська набережна, 7-13 у Дніпровському районі міста Києва, та привести її у придатний для використання стан шляхом знесення та вивезення свого майна.

З Товариства на користь ТОВ "Інтербізнес Інвест" стягнуто 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 05.04.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Отрюх Б.В., судді –Верховець А.А., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 08.02.07 господарського суду міста Києва –без змін.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 08.02.07 господарського суду міста Києва та постанову від 05.04.07 Київського апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 27, 33 Закону України “Про оренду землі”, ст.ст. 43, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає про те, що він не займає земельну ділянку площею 0,35 га по вул. Дніпровська Набережна, 13-а в м.Києві, а користується земельною ділянкою по вул. Дніпровська Набережна, 13 у м. Києві площею 0,13 га.

Скаржник вказує, що на зазначеній земельній ділянці він перебуває з 1996 року на підставі договорів тимчасового користування, останній договір між ним та Харківською районною державною адміністрацією було укладено 28.05.99 строком до 01.04.00, та оскільки з боку орендодавця протягом місяця після закінчення договору оренди жодних заперечень не надходило, то Товариство вважає, що договір поновлено на той самий строк і на тих самих умовах.

Також, Товариство звертає увагу суду на те, що рішенням Київської міської ради № 205/365 від 26.12.02 йому було погоджено місце розташування відкритої автостоянки на Дніпровській Набережній, 13 в м.Києві, а на даний час земельна справа № 5911 Товариства перебуває в Управлінні для прийняття подальших рішень.

На день розгляду справи по суті письмові відзиви на касаційну скаргу від Прокуратури, Ради, ТОВ “Інтербізнес Інвест” та Управління не надійшли.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника Товариства , суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у м.Києві було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якою свідчать , що Товариство використовує під автостоянку земельну ділянку площею 0,35 га по вул. Дніпровська Набережна, 13 у м.Києві без правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності або право користування зазначеною ділянкою, про що було складено акт № 283/42 від 21.02.06.

На підставі доказів, наданих сторонами по справі, судами першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що рішенням № 205/365 від 26.12.02 Київської міської ради Товариству було погоджено місце розташування відкритої автостоянки на вул. Дніпровська Набережна, 13 у м.Києві орієнтовною площею 0,13 га, проте рішення про надання зазначеної земельної ділянки Товариству в користування Київською міською радою не приймалось, та відповідного договору оренди зазначеної земельної ділянки з Товариством не укладалось.

Також, попередніми судовими інстанціями встановлено, що рішенням Київської міської ради № 638-5/798 від 10.07.03 спірну земельну ділянку загальною площею 0,3514 га, яка розташована в м.Києві по вул. Дніпровська Набережна, 7-13, було передано в короткострокову оренду строком на п‘ять років ТОВ “Інтербізнес Інвест” за актом прийому-передачі від 18.02.04.

Крім того, на підставі матеріалів справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що земельна ділянка площею 0,13 га, яку фактично Товариство використовує під автостоянку, та місце розташування якої було погоджено рішенням Київради від 26.12.02 № 205/365, знаходиться в межах земельної ділянки площею 0,3514 га, яка надана в орендне користування

ТОВ “Інтербізнес Інвест”.

При вирішенні спору по суті попередні судові інстанції дійшли до висновку про відсутність у даному випадку порушень державних інтересів в особі Ради щодо раціонального використання і охорони земельних ресурсів, оскільки спірна земельна ділянка передана Радою у законне володіння і користування ТОВ “Інтербізнес Інвест”.

Вирішуючи спір, місцевий та апеляційний суд встановили, що в обґрунтування свого права на користування спірною земельною ділянкою Товариство посилається на те, що між ним та Харківською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 25.03.96 № 147 у 1996 році було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Водночас, попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідних доказів, що підтверджують зазначену обставину Товариством до судових інстанцій надано не було.

Крім того, при вирішенні спору по суті попередніми судовими інстанціями було відхилено посилання Товариства на те, що ним сплачувався земельний податок за використання спірної земельної ділянки, оскільки даний факт не було підтверджено матеріалами справи, а Законом України “Про плату за землю” встановлено обов‘язок сплачувати податок на землю за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

За змістом ст. 126 Земельного кодексу України документами, які посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою є державний акт про право власності, державний акт про право постійного користування або договір оренди землі.

Як вбачається зі ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради належить, зокрема, право розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом, тощо.

Отже є підставним висновок попередніх судових інстанцій про те, що оскільки земельна ділянка площею 0,35 га знаходиться у межах м.Києва, то право розпоряджатися нею, здавати її в оренду, інше користування або передачу її у власність належить Київській міській раді, а не районній державній адміністрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Невід‘ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України є обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції що ТОВ “Інтербізнес Інвест” є законним користувачем спірної земельної ділянки.

Згідно ч.  ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до ст. 24 Закону України “Про оренду землі” орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку, передбаченим законами України. Орендар має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування збитків, заподіяних земельній ділянці громадянами та юридичними особами, включаючи орендодавця.

Отже є також правомірним висновок попередніх судових інстанцій про те, що фактично на момент виникнення даного спору у Товариства відсутні правові підстави для розміщення на земельній ділянці площею 0,35 га на вул.Дніпровська Набережна, 13-а у м.Києві автостоянки.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Товариства, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Грей і К" б/н від 04.05.07 залишити без задоволення.

Постанову від 05.04.07 Київського апеляційного господарського суду у справі № 3/536 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська