АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2007
№ 4/152

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:           Зеленіна  В.О.

суддів:             Синиці  О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
19.06.2007

у справі № 4/152

за позовом                               Об"єднання
співласників багатоквартирного будинку "Гришко-8"

до                                                   Суб"єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1

третя особа відповідача

третя особа позивача

про
стягнення 66005,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від
15.05.2007р. у справі № 23/141 позов ТОВ „КБК” задоволено частково.

Не погоджуючись  з рішенням відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного господарського суду, посилаючись на те, що
суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, просить
його скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Позивач у судовому засіданні, проти
доводів апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити рішення суду без
зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився та не повідомив суд про причини його неявки.

Колегія суддів керуючись ст. 75 ГПК
України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши справу за правилами
розділу XII Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для скасування рішення, в зв'язку з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи,
21.05.2004р. між сторонами укладено договір оренди приміщення, що належить до
спільної власності будинку, предметом донного договору є підвальне приміщення
площею 32 кв.м для розміщення пункту реалізації зоотоварів, квітів та товарів
для дітей, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Гришка, 8.

Договір укладено на 5 років з
моменту підписання договору (п.4.1 договору).

Пунктом 5.1 договору зазначено, що
розмір орендної плати за користування підвальним приміщенням, а саме плата
визначена у розмірі 320 (триста двадцять) доларів США на місяць. Оплата
проводиться в гривнях згідно курсу НБУ.

Згідно п.5.2 договору орендна плата
сплачується орендарем щомісячно, не пізніше 5 числа кожного місяця за весь
поточний місяць в безготівковому порядку на рахунок орендодавця.

Позивач на виконання умов договору
передав відповідачу у найм нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: м.
Київ, вул. М.Гришка, 8 загальною площею 32,0кв.м., що підтверджується актом
прийому передачі приміщення.

Однак, відповідач не виконав свої
обов'язки по договору в частині сплати за оренду приміщення.

Так, з 01.07.06 р. відповідач перестав
сплачувати орендну платню згідно виставлених рахунків.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача листами №71/05 від 16.05.06 р.(№94/07 від 03.07.06р., від
25.10.2006р.) з проханням сплатити заборгованість, яка існує на протязі 5-ти
календарних днів згідно виставлених рахунків по орендної платні за липень,
серпень, вересень, жовтень, листопад 2006р.

Таким чином заборгованість
відповідача за період з 01.07.2006р. по 31.05.2007р. складає 17776грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.06.2007р. договір від 21.05.2004р. № б/ достроково розірваний з
01.06.2007р.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК
України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений
строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за
винятком випадків, передбачених законом.

Твердження відповідача про те, що
він з 20.09.2006р. не мав можливості користуватися орендованим приміщенням у
зв'язку з тим, що позивач відключив приміщення від електро та водопостачання,
порушуючи тим самими п.6.1 договору не знайшли свого підтвердження та
спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до вищенаведеної норми
колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з
відповідача на користь позивача 3% річних - 533грн. 28 коп. та 109грн.88коп.
індекс інфляції.

Що стосується заявленої позивачем
вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 727грн.20коп., то суд вірно
застосував ст. 549 ЦК України, згідно якої, неустойкою визнається визначена
законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в
разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі
прострочення.

Однак, сторони не визначили в
договорі грошову суму, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі
невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі
прострочення.

Відповідно до ст.547 ЦК України
угода про неустойку повинна бути укладена в письмовій формі. Недодержання
письмової форми тягне недійсність угоди про неустойку, в даному разі пені.

Крім того, 27.09.2007р. від
позивача надійшло клопотання про збільшення ціни позову, в якому він просить
стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати з урахуванням
індексу інфляції, пені, та штрафу на загальну суму - 29 534,02 грн., а також
відшкодування витрат по сплаті держмита в розмірі 295,34 грн.

Згідно ст. 101 ГПК України  в апеляційній інстанції не приймаються і не
розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
стороні на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито
за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнення від
сплати державного мита.

В даному випадку суд першої
інстанції пропорційно стягнув з відповідача державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, оскільки позов було
задоволено частково.

Тому, згідно вищенаведеного
клопотання позивача про збільшення ціни позову, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, відповідачем не надано суду
доказів повної сплати боргу.

З огляду на вище викладене,
апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що судом повно  з'ясовані обставини, які мають значення для
справи, а рішення місцевого суду є обґрунтованим та таким, що винесено з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для
залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК
України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від
19.06.2007 у справі № 4/152 залишити без змін, а апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 - без задоволення.

2.          Матеріали справи № 4/152 повернути,
доручити господарському суду м. Києва видати відповідний наказ.

Головуючий суддя

Судді
Синиця  О.Ф.

02.10.07 (відправлено)