РІШЕННЯ

"25" вересня 2007 р.
Справа № 7/116-2957

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув справу

за позовом: Контрольно-ревізійного управління в Тернопільській області, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, 46021;

до відповідача: Підгаєцького районного міжгосподарського сільського комунального господарства „Райсількомунгосп”, м. Підгайці. вул. Бережанська, 36а, Тернопільської області, 48000

за участю представників сторін:

позивача:           Горун Володимир Зіновійович –довіреність № 10-14/563 від 05.02.07р.;

Суть спору:

Контрольно–ревізійне управління в Тернопільській області звернулося з позовом про стягнення з Підгаєцького районного міжгосподарського сільського комунального господарства „Райсількомунгосп” в доход державного бюджету України коштів в умі 22565 грн., які використані не за цільовим призначенням.

Сторони відповідно до ст. 64 ГПК України повідомлені про час і місце розгляду справи.

Учаснику судового процесу в засіданні роз’яснено права і обов’язки передбачені ст. 22 ГПК України.

Відповідач витребуваних ухвалами суду від 26.06.2007р., 31.07.2007р., 21.08.2007р. та 04.09.2007р. матеріалів не подав, участь повноважного представника в засіданні не забезпечив.

Позивач витребуваних ухвалами суду від  21.08.2007р. та 04.09.2007р. матеріалів не подав, як пояснив представник , за їх відсутності.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановлено:

- відповідно до ст. 113 Бюджетного кодексу України, ст. 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” (далі Закон України) здійснення державного фінансового контролю за цільовим та ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів, збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, покладено на державну контрольно-ревізійну службу, яка здійснює такий контроль шляхом проведення державного фінансового аудиту та інспектування (ревізії) та в судовому порядку стягує в доход держави кошти, належні до фонду Державного бюджету, виявлені ревізіями;

- документальною перевіркою, проведеною Контрольно-ревізійним відділом у Підгаєцькому районі на предмет цільового використання Підгаєцьким районним міжгосподарським сільським комунальним господарством „Райсількомунгосп” в період з 01.01.2001р. по 01.01.2005р. коштів державного бюджету за КПК 2801300 „Реформування та розвиток комунального господарства у сільській місцевості”, встановлено порушення господарством п. 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України  (далі БК України) та пп.2.2.1. – 2.2.6. п.2  „Порядку використання коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування, реформування та розвитку комунального господарства у сільській місцевості” затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України, Міністерством фінансів України № 111/296 від 16.04.2003р. ( далі Порядок, втратив чинність 09.10.2005р. на підставі наказу Міністерства аграрної політики від 16.09.2005р.) , а саме в 2003р. та 2004р. використано не за цільовим призначенням 22565 грн.  бюджетних коштів .

Суд, керуючись ст. 43 ГПК України, давши оцінку поданим позивачем доказам та  наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

При цьому, суд виходив із  наступного:

-  механізм виділення та використання коштів, передбачених у державному бюджеті на 2003,2004р.р. на   фінансування, реформування та розвитку комунального господарства у сільській місцевості визначений вищезазначеним Порядком ,  відповідно до п. 1.3. якого головними розпорядниками таких коштів є Міністерство аграрної політики України, а одержувачами організації та підприємства , що входять до складу Українського об”єднання сільського комунального господарства ”Укрсількомунгосп” та надають житлово –комунальні послуги в сільській місцевості;

- п.п. 1.3.2.,1.3.3.п.1 та пп.2.4. п.2 Порядку передбачено, що розподіл державних коштів між районними підприємствами здійснюють облсількомунгоспи в межах виділених їм коштів Мінагрополітики, а їх  використання здійснюється згідно з розрахунками, кошторисами , планами технічного оснащення підприємств, рахунками на придбання матеріалів, обладнання  тощо ,які формуються підприємствами в межах установлених лімітів за погодженням з відповідними органами. Контроль за цільовим використанням коштів, виділених з державного бюджету на фінансування заходів з реформування та розвитку комунального господарства у сільській місцевості передбачених п. 2. Порядку, покладено на Мінагрополітики та одержувачів коштів (пп.3.4. п.3 Порядку).

Актом перевірки  підтверджено, що на виконання заходів передбачених Порядком, в 2003 році господарству виділено 7000 грн. по КЕКВ 1170 „Дослідження і розробки, державні програми” та 15000 грн. по КЕКС 1310 „Субсидії і поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям), всього 22000 грн.. Із виділених коштів 6000 грн. господарством використано на придбання матеріальних цінностей, що узгоджується з заходами затвердженими Порядком, а 16000 грн. , в порушення зазначеного Порядку , використано за нецільовим призначенням.

В підтвердження даного факту позивач посилається на платіжні доручення № 10,11 від 12.08.2003р., які на вимогу суду не надав за їх відсутності, рахунок №132 від  10.07.2003р.   та накладну  №258 від 22.08.2003р. (в акті перевірки зазначено про її відсутність ), які не підтверджують порушення господарством нецільового використання коштів, оскільки:

- за  відсутності платіжних документів не можливо встановити факт перерахування коштів з рахунку господарства;

- рахунок №132 від 10.07.2003р. та накладна  №258 від 22.08.2003р підтверджують  факт вартості обладнання та його одержання господарством  від   підприємця Дзюбак І.В., що не суперечить пп.2.2.7. п.2 Порядку, відповідно до якого придбання обладнання для ремонту та експлуатації житла, інженерних мереж і споруд відноситься до заходів з реформування та розвитку комунального господарства у сільській місцевості, які здійснюються за державні кошти.  Про те, що господарством придбано саме обладнання, зазначено позивачем  у акті перевірки і не спростовано належними доказами зворотнє. Крім того, в акті перевірки зазначено , що дане обладнання знаходиться на зберіганні в ДП „Облсільтехсервіс”, однак  зустрічну перевірку проведено не було через відсутність керівника даного підприємства. В акті перевірки позивач також  стверджує про наявність вини керівника господарства , але доказів її підтвердження суду не надав. Відповідно до ст. 62. Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Позивач таких доказів суду не надав, а отже не підтвердив  вину керівника господарства .

Згідно даних акту перевірки  на виконання заходів передбачених Порядком, в 2004 році господарству виділено 11000 грн. по КЕКВ 1170 „Дослідження і розробки, державні програми”, 12000 грн. по КЕКС 1310 „Субсидії і поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям), по КЕКС 2410 в сумі 24200 грн., а всього 47200грн. , із яких 6565 грн., вважає позивач, господарством використано за нецільовим призначенням , в порушення зазначеного Порядку.

В підтвердження даного факту, позивач посилається на квитанції №5 та №6  від 03.11.2004.,  які не підтверджують порушення господарством нецільового використання коштів, оскільки свідчать про перерахування коштів підприємцю Перкач А.М. за обладнання  фізичною особою Гловіцькою М.І., а не господарством.

Посилання в судовому засіданні представника позивача на те, що дані кошти були видані з каси підприємства і використані керівником для перерахування підприємцю, спростовуються видатковим касовим ордером №35 від 03.11.2004р., який свідчить про підставу видачі коштів , а саме сума 6565 грн. видана як виручка в банк від здійснення господарської діяльності господарства, а не є сумою виданою з державних цільових коштів, які обліковуються на спеціальному рахунку та видаються в порядку передбаченому чинним законодавством.

Крім того, позивач не довів вироком суду доведення вини керівника господарства про використання цієї суми з державних цільових коштів .

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження нецільового використання відповідачем  коштів з державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання (25.10.2007р.) рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя