СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

місто Севастополь

25 вересня 2007 року

Справа № 2-23/4732-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Градової О.Г.,

суддів
Дугаренко О.В.,

Маслової З.Д.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивач, не з'явився, Суб'єкт
підприємницької діяльності  ОСОБА_1;

представник відповідача, не
з'явився,  Державна
податкова інспекція у місті Феодосії в
Автономній Республіці Крим;

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Іщенко Г.М.) від  29 травня 2007 року по справі №
2-23/4732-2007А  за позовом           суб'єкта
підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           Державної податкової інспекції у місті
Феодосії в Автономній Республіці Крим (вул. Кримська, 82-в,Феодосія,98112)

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач  звернувся з позовом про
визнання недійсними рішень про
застосування фінансових санкцій за продаж товару без застосування реєстратора
розрахункових операцій, невідповідальність готівки сумі коштів, яка вказана у
реєстраторі, продаж алкогольних напоїв без ліцензії.

Позов обґрунтований тим, що не було невідповідності між готівкою на
місті проведення розрахункових операцій і сумою, вказаною у денному звіті, тому
що у кінці робочого дня  було обнульована
каса, в кафе окремо від виручки зберігалися кошти для розрахунків з
постачальниками, бармен кафе продав власну горілку.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачем
проведена перевірка об'єкту позивача, з якої встановлено продаж товару без
застосування реєстратора розрахункових операцій, невідповідність готівки сумі
коштів, вказаної у денному звіті, продаж алкогольних напоїв без наявності
ліцензії, за що до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції.

Постановою господарського суду в задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивач допустив вказані в акті перевірки
порушення, а причина, з яких він здійснив ці порушення, не звільняє його від
відповідальності.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову
скасувати, як прийняту в порушення норм матеріального права.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони не скористувалися правом на участь у судовому засіданні,
повістки отримали 6 і 2 серпня 2007 року (а.с. 76, 75).

На підставі статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного
судочинства України  апеляційний
господарський суд витребував оригінали чи засвідчені копії доказів, наданих суду
першої інстанції (а.с. 78-90, 94), встановив наступне.

4 жовтня 2006 року керівником
Державної податкової інспекції в місті Феодосії в Автономній  Республіці
Крим Ковриковою  Ю.І. на підставі
акту № 000825/01011036/2310 від 15 вересня 2006 року стосовно позивача прийняті
рішення:

1) №000012/15817/23-3/1/0 про застосування штрафних ( фінансових)
санкцій у розмірі 1.700 грн. (а.с.6, 79),

2) №000194/15817/23-3/2/0 про застосування фінансових санкцій у розмірі
2. 347,50 грн.( а.с.7, 78).

З вказаного акту перевірки вбачається, що співробітниками Державної
податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим ОСОБА_2 і ОСОБА_3 15
вересня 2006 року з 17.28 до 18.00 годин здійснена перевірка кафе  „ІНФОРМАЦІЯ_1”, що належить позивачу.
Перевірка здійснена в присутності бармена ОСОБА_4, який  підписав акт (а.с.10).

Акт перевірки складений на бланку № 000825 у двох примірниках, перший
екземпляр залишений податковому органу та зареєстрований у відповідача за
№01011036/2310 (а.с. 10), другий з номером бланку -залишений позивачу (а.с.
10).    Вказані вище рішення були
оскаржені позивачем у позасудовому порядку, але рішеннями податкових органів
рішення про застування штрафних санкцій залишені  без задоволення, про що своєчасно прийняті  та направлені позивачу мотивовані рішення
(а.с. 11-15, 25-26, 56-62, 84-90).

Дослідивши докази, апеляційний господарський суд стосовно встановлених
перевіркою порушень з боку позивача,
встановив наступне.

По штрафним санкціям
у сумі 1700грн.

З акту перевірки слідує, що в
кафе барменом позивача здійснена продаж 200 грам  горілки „Софія кришталева” і пляшки пива
„Оболонь” на загальну суму 10грн., встановлений факт відсутності ліцензії на
право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (а.с.10).

Відповідно до статті 15 Закону України „Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” №481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (з змінами
на  час проведення перевірки) , роздрібна
торгівля алкогольними напоями може здійснюватися суб'єктами підприємницької
діяльності всіх форм власності за наявності в
них ліцензії.

Стаття 17 вказаного Закону встановлює відповідальність до суб'єктів
підприємницької діяльності  - фінансові
санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями без
наявності ліцензії у сумі 1700 грн.

Фактично позивач не оспорює вказаного в
акті перевірки обставин продажу алкоголю, але вказує, що бармен продав
особисто належну йому горілку.

Апеляційний господарський суд вважає, що такі пояснення не  є підставою для звільнення позивача від
відповідальності, тому що позивач зобов'язаний забезпечити в належному йому
об'єкті дотримання закону, а саме: продаж алкоголю лише за наявністю ліцензії.
Факт належності горілки особисто бармену ніяк не підтверджений, про такі
обставини бармен при складенні акту не заявив.

А тому апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не
обґрунтована і задоволенню не підлягає, судом першої інстанції без порушень
норм матеріального права відмовлено в
позові.

По штрафним
санкціям у сумі 2.347,50 грн.

З рішення про
застосування штрафних санкцій та розрахунку штрафних санкцій вбачається, що
штрафні санкції у сумі 2.347,50грн. складаються з двох штрафних санкцій :
50грн. за не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових
операцій та  2.297,50грн. за
невідповідність готівки сумі, вказаної у денному звіті  (а.с. 7, 34).

Відповідно до акту перевірки
слідує, що на місці проведення розрахунків знаходилась сума в  розмірі 469,50 грн. (з урахуванням покупки),
а у денному звіті реєстратора розрахункових операцій вказана сума  00,00грн., продаж товару на 10грн. здійснений
без його проведення через реєстратор розрахункових операцій та роздрукування і
видачі розрахункового документу (а.с.10).

Позивач не оспорює продаж товару без проведення цієї операції через
реєстратор розрахункових операцій та знаходження у кафе 469,50грн., але вказує,
що відповідно до встановленого порядку за 40 хвилин до  закінчення роботи кафе бармен обнулив
інформацію в оперативній пам'яті реєстратора розрахункових операцій, за день
виручка склала 106,40грн., що підтверджує звіт, який зроблений о 17.23 годині  (а.с. 80); а кошти  353грн. знаходилися не в місті проведення
розрахункових операцій та були залишені для розрахунків з контрагентами.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України №1776-Ш суб'єкти
підприємницької діяльності при здійсненні розрахункової  операції в готівковій формі у сфері торгівлі,
та громадського харчування зобов'язані проводити розрахункові операції на повну
суму покупки через реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій.

Порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів
розрахункових операцій за товари (послуги), затверджений наказом Державної
податкової адміністрації України N614 від 1 грудня 2000 року (з змінами),
зареєстрований в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 року

за N 107/5298, встановлює, що
Z-звіт-це  денний звіт з обнуленням
інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО.

Цей Порядок не встановлює обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності
обнульовувати  інформацію в оперативній
пам'яті з занесенням її до фіскальної пам'яті РРО за 40 хвилин (чи інший
термін) до закінчення роботи. Таке обнульовування здійснюється після закінчення
роботи об'єкту.

Посилання позивача на такий обов'язок, передбачений Порядком заняття
торговельною діяльністю і правила торговельного обслуговування населення, є
неспроможним. Порядок заняття торговельною діяльністю і правила торговельного
обслуговування населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України
N108 від  8 лютого 1995 року (з
змінами)  таких обов'язків не передбачає.

Пункт 23 цього Порядку лише встановлює, що покупці обслуговуються
протягом установленого часу роботи суб'єкта господарської діяльності, вхід
покупців до торговельного залу припиняється з початком обідньої перерви або
після закінчення роботи, про початок обідньої перерви в суб'єкта господарської
діяльності та закінчення його робочого дня покупці інформуються за 10 хвилин,
при цьому всі покупці, що мають розрахункові документи або підібрані товари,
повинні бути обслужені, робота каси (кас) припиняється відповідно до
встановленого режиму роботи суб'єкта господарської діяльності.

Також  пункт 21 названого Порядку
встановлює, що розрахунки за продаж товарів суб'єктами господарської діяльності
здійснюються за готівку відповідно до чинного законодавства, а пункт 22
забороняє  зберігання в касі (грошовому
ящику, сейфі) грошей готівкою, які не належать підприємству, а також особистих
речей касира чи інших працівників підприємства.

Такі  ж вимоги встановлює Порядок
провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування
населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N833 від 15
червня 2006 року.

А тому посилання позивача на обнулення інформації в оперативній пам'яті
та занесення її до фіскальної пам'яті реєстратора за 27 хвилин до закінчення
роботи кафе є необґрунтованим та не звільняє позивача від обов'язку проводити
розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій, відповідач
правомірно застосував штрафні санкції у 5-кратному розмірі чи у сумі 50грн.,
такій розмір санкцій встановлений пунктом 1 статті 17 Закону України №1776-Ш.

Також є неспроможними доводи позивача про правомірне знаходження в кафе
та не проведення через реєстратор коштів, які були залишені для розрахунків з
контрагентами.

Пункт 4.5 названого Порядку реєстрації, опломбування та застосування
реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги) передбачає, що унесення
чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через
РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова
видача", якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням
розрахункових операцій.

Такі вимоги закону позивач не виконав.

Посилання позивача на те, що кошти для розрахунків з контрагентами
знаходилися не у місці  проведення
розрахункових операцій (окремо від коштів, отриманих від продажу) є помилковим
тому, що згідно до статті 2 Закону України №1776-Ш та листа Державної податкової
адміністрації України №5354523-2116 від 8 липня 2002 року місцем проведення
розрахунків є місце (а не предмет), де здійснюються розрахунки із
покупцем за продані товари та зберігаються отримані за реалізовані товари
готівкові кошти. Тобто не має значення в
якому предметі  чи у кількості
місць  зберігаються кошти.

Пунктом 13 статті 3 Закону України №1776-111 встановлений обов'язок
суб'єкта підприємницької діяльності забезпечувати відповідність готівкових
грошових коштів на місці розрахунку суми коштів, відображених у денному звіті
РРО. Згідно статті 22 цього Закону за невиконання цього обов'язку встановлена
відповідальність -фінансова санкція у 5-тикратному розмірі суми, на яку
виявлено невідповідність.

А тому відповідачем правомірно
застосовані до позивача за здійснене порушення фінансові санкції у
встановленому законом розмірі (невідповідальність коштів на 459,50грн. х 5 =
2.297,50 грн.). А тому не має підстав для визнання недійсним рішення
відповідача  №000194/15817/23-3/2/0. Судове
рішення прийнято правомірно.

У зв'язку з наведеним, апеляційний
господарський суд вважає, що відповідач (орган виконавчої влади) у межах своєї
компетенції правомірно прийняв рішення про застосування до позивача за
здійснене порушення штрафу у встановленому законом розмірі, підстав для
визнання такого рішення недійсним не має, апеляційна скарга не обґрунтована і
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 29 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.Г.
Градова

Судді                                                                      О.В.
Дугаренко

З.Д. Маслова