ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2007 р.                                                           Справа № 10/10-НА

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Горшкової Н.Ф.

суддів:                                                                        Майора Г.І.

Філіпової Т.Л.

при секретарі                                                             Щепанській Т.П. ,

за участю представників сторін:

від позивача:      Гнідко С.І., довіреність № б/н від 23.04.2007р.,             Головата М.Д., довіреність від 23.04.2007р.;

від відповідача: Павлунішен С.М., довіреність № 3248/10/10-009 від 24.04.2007р.,                           Журавель І.І., довіреність № 3250/10/10-009  від 24.04.2007р.,

Тупов С.В., довіреність №3249/10/10-009 від 24.04.2007р. (був

присутній 26.04.2007р.),

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дунаєвецькому районі Хмельницької області, м.Дунаївці Хмельницької області

на постанову господарського суду Хмельницької  області

від "05" грудня 2006 р.  у справі № 10/10-НА (головуючий суддя Виноградова В.В., судді Олійник Ю.П., Огороднік К.М.)

за  позовом Державного підприємства "Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів" Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Дунаївці Хмельницької області

до Державної податкової інспекції у Дунаєвецькому районі Хмельницької області, м.Дунаївці Хмельницької області

про скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 29.12.2005р. про визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 2298524,50грн., №/0 від 29.12.2005р. про визначення податкового зобов'язання в розмірі 252112грн.,

з перервою в судовому засіданні з 26.04.2007р. по 16.08.2007р.,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2006р. ДП "Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів" Державного комітету України з державного матеріального резерву подало до господарського суду Хмельницької області позов, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дунаєвецькому районі №/0 від 29.12.2005р. про визначення суми податкових зобов’язань в розмірі 251112грн. та №/0 від 29.12.2005р. про визначення суми податкового зобов’язання в розмірі 2298524,50грн., винесених за результатами планової перевірки з посиланням на те, що викладені в акті перевірки висновки відповідача про порушення позивачем вимог Законів України "Про податок на додану вартість", "Про оподаткування прибутку підприємств", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не відповідають фактичним обставинам справи.

Постановою господарського суду Хмельницької області від 05.12.2006р. позов ДП „Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” Державного комітету України з Державного матеріального резерву до ДПІ у Дунаєвецькому районі  задоволено: скасовано прийняті ДПІ у Дунаєвецькому районі податкові повідомлення-рішення від 29.12.2005р. №/0 про визначення податкового зобов’язання в розмірі 252112 грн., №/0   про визначення суми податкового зобов’язання у розмірі 2298524,50грн.  З Державного бюджету України на користь позивача  відшкодовано судовий збір в розмірі 3грн.40коп.,  та витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в розмірі 4800 грн.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що позов підтверджується належними доказами, заявлений у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим є обґрунтованим.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказаний судовий акт з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а саме п.4.5 ст.4, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.1 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає, що доводи позивача про відшкодування витрат Держрезервом, що відображено у валових доходах та у податкових зобов’язаннях по ПДВ, що підтверджено по бухгалтерському обліку, не відповідає дійсності.  Посилаючись на п.5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, пп..7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” вказує на те, що такі витрати до складу податкового кредиту не включаються.

Зазначає, що за результатами перевірки встановлено порушення позивачем п.4.5 ст.4 Закону України  "Про податок на додану вартість", оскільки позивачем  не збільшено суму податкових зобов'язань в грудні 2004р. при списанні безнадійної кредиторської заборгованості Держкомрезерву України на суму 117214грн., що підтверджується даними бухгалтерського обліку в грудні 2004р. згідно бухгалтерських проведень по меморіальному ордеру 22 "а" відображено операцію в складі загальної суми заборгованості 11068331,67грн. списано безнадійну кредиторську заборгованість Держкомрезерву України на суму 703284,28грн. Посилається, що при дослідження вказаного факту суд першої інстанції взяв до уваги висновки судово-бухгалтерської експертизи, в якому немає ні підтвердження факту заниження податку на додану вартість ні його спростування та те,  що відповідачем не доведено, що дана сума є безнадійною заборгованістю в розумінні п.1.25 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Також вважає, що позивачем в  порушення пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” безпідставно включено до податкового кредиту в січні 2005 року ПДВ в сумі 22031,00грн. з вартості витрат по переміщенню зерна Держкомрезерву України. Зазначає, що переміщення зерна проводилося ДП "Керченський КХП", в лютому 2005 року позивачем включено до податкового кредиту податок на додану вартість в сумі 28163,00грн. з вартості витрат по відгрузці пшениці Держкомрезерву, виконаних ДП "Хлібна база №74" та належить  Держкомрезерву обліковувалося у ДП "Дунаєвецький КХП" на позабалансовому рахунку 023 "Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні" і у власній господарській діяльності не використовувались, а витрати, пов'язані з її переміщенням по бухгалтерському обліку відносилися на непокриті збитки. Вважає, що є хибним твердження позивача, що зерно, яке переміщувалось з ДП "Корченський КХП" та ДП "Хлібна база №74", підпадає під визначення п.17 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, оскільки в п.17 Порядку мова йде про відпуск матеріальних цінностей, термін зберігання яких закінчився. При цьому посилається на укладений між Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ДП "Дунаєвецький КХП", як зберігачем, договір про відповідальне зберігання, предметом якого є збереження закладених до державного резерву матеріальних цінностей без права користування цими матеріальними цінностями до прийняття в установленому порядку рішення Держкомрезерву про відпуск їх з державного резерву або переміщення; пунктом 3.1 Договору передбачено, що витрати зберігача на утримання матеріальних цінностей державного резерву відшкодовує Держкомрезерв у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Крім того, наполягає на порушенні позивачем вимог п.1 ст.3 Закону України "Про застосування  реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, оскільки в ході проведення виїзної планової перевірки, позивачем не було надано для перевірки РРО, також не було надано фіскальні звітні чеки, що засвідчує факт невикористання РРО при  здійсненні реалізації продукції невласного виробництва - цукру за готівкові кошти.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали  доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають постанову господарського суду Хмельницької області необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просять апеляційну скаргу задовольнити, постанову господарського суду Хмельницької області скасувати та прийняти новий судовий акт про відмову в задоволенні позову.

Позивач в письмовому запереченні на апеляційну скаргу (т.3, а.с.98-102) та його представники в судовому засіданні не погоджуються з доводами апеляційної скарги. Вважають, що при винесенні рішення господарським судом Хмельницької області в повній мірі досліджено матеріали справи та винесено законне та обґрунтоване рішення,  тому апеляційну скаргу вважають безпідставною,  в зв’язку з чим просять оскаржувану  постанову господарського суду Хмельницької області залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивач вважає невірним висновок податкового органу про визначення позивачем зобов’язання з ПДВ в грудні 2004р., оскільки в грудні 2004р. проведено списання безнадійної кредиторської заборгованості Держкомрезерву України в сумі 703284,28 грн. і при цьому не збільшено суму податкових зобов’язань з ПДВ в сумі 117217 грн., чим порушено п.4.5.ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість”.

При цьому, позивач вважає, що висновок податкового органу, що вказана заборгованість є безнадійною зроблено за відсутності посилань на будь-які первинні документи та суперечить п.1.25 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки не підпадає під ознаки „безнадійної заборгованості”, оскільки стосовно неї не пройшов встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності (3 роки).

Стосовно викладених в акті перевірки доводів відповідача про заниження позивачем ПДВ в січні 2005р. на 65404 грн. вважає, що такі висновки суперечать чинному законодавству, оскільки позивачем правомірно включено до податкового кредиту в січні 2005р. 22031 грн. з вартості витрат по переміщенню зерна Держкомрезерву України згідно податкової накладної №1295 від 30.09.2005р. Вказує на те, що діяльність по збереженню та переміщенню зерна є господарською діяльністю підприємства, відповідає статутній діяльності підприємства та спрямована на отримання прибутку. Зазначає, що збереження зерна, яке належить Держкомрезерву України здійснювалось відповідно до договору №ЮН-2ЗБ/193-2002р. від 20.02.2002р. та у відповідності до п.4.1 Договору, витрати по переміщенню зерна здійснювалось відповідно до п.4.2 договору за рахунок позивача. Аналогічні доводи позивача щодо неправомірного включення  до податкового кредиту в лютому 2005р. ПДВ в сумі 28163 грн. з вартості витрат по відгрузці зерна, що належить Держкомрезерву України, виконаних ДП „Хлібна база №74” згідно податкових накладних №90/18/09 від 30.09.2003р., №15/09 від 23.09.2003р.

Крім того вважає, що доводи перевіряючих щодо реалізації позивачем цукру без застосовування РРО є необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та складу правопорушення, передбаченого п.1 ст.17 Закону України „Про застосовування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. Вказує на те, що податковим органом під час перевірки не було взято до уваги, що для реалізації цукру на ринку в Дунаєвецькій МРДПІ було зареєстровано книгу обліку розрахункових операцій на виїзну торгівлю № від 30.06.2005р, проте дана книга не була надана для перевірки, оскільки була втрачена. Вважає, що відповідальність за таке порушення передбачена п.2,3 ст.17 вказаного закону.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального законодавства,  апеляційний господарський суд вважає скаргу необґрунтованою, виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи Дунаєвецькою МДПІ проведено  виїзну планову перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ДП "Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” Державного комітету України з Державного матеріального резерву за період з 01.10.2004р. по 01.10.2005р., про що складено акт перевірки від 19.12.2005р. №6348/23/00952485 (т.1, а.с.10-35).

В акті перевірки (п.3.1 Валовий дохід) зазначено, що в грудні 2004р. підприємством по бухгалтерському обліку згідно бухгалтерських проведень по меморіальному ордеру 22”а” відображено операцію в складі загальної суми заборгованості 11068331,67грн. списано безнадійну кредиторську заборгованість Держкомрезерву України на суму 703284,28 грн. ( в т.ч. ПДВ). Згідно даних роздруківки по рах.631 “Розрахунки з постачальниками-Держкомрезервом України” кредитове сальдо на 01.12.2005р. складає 703284грн., яке виникло в результаті придбання ДП “Дунаєвецьке КХП” від Держкомрезерву України в листопаді 2001р. пального на суму 155106 грн., що відображено по м/о №10 , а також в квітні 2002р. борошна на суму 491973 грн. ( меморіальний ордер №4) та 136721 грн. ( м/о №23) .

В 2002р. заборгованість частково погашена, на 01.10.2004р. рахувалась заборгованість на суму 703284,28 грн. Податкові накладні та меморіальні ордера за 2001-2002рр. , що підтверджують виникнення зазначеної заборгованості знищено згідно акту “Про виділення до знищення справ, що не підлягають зберіганню” від 05.04.2004р.№2.

В порушення п.4.5 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість” підприємство не збільшило суму податкових зобов’язань в грудні 2004р. при списанні безнадійної кредиторської заборгованості Держкомрезерву України в сумі 117214 грн.

Перевіркою  зафіксовано, що в порушення п.п.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” підприємством включено до податкового кредиту в січні 2005р. податок на додану вартість в сумі 22031 грн. з вартості витрат по переміщенню зерна Держкомрезерву України згідно податкової накладної №1295 від 30.09.2004р., отриманої 24.01.2005р. та в лютому 2005р. ПДВ в сумі 28163 грн. з вартості витрат по відгрузці пшениці, що належить Держкомрезерву, виконаних ДП “Хлібна база №74” , згідно податкових накладних №90/18/09 від 30.09.2003р. на суму ПДВ- 9637,83 грн. та № 15/09 від 23.09.2003р. на суму ПДВ 18525,66 грн., отриманих від ДП “Хлібна база №74” 28.02.2005р. Пшениця, що належить Держкомрезерву, обліковується у ДП “Дунаєвецький КХП” на позабалансовому рахунку 023 “Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні” і у власній господарській діяльності не використовувалась.  А витрати, пов’язані з її переміщенням, по бухгалтерському обліку відносились на непокриті збитки (відображено по меморіальному ордеру №11 за січень 2005р. бухгалтерськими проведеннями Дт 841 "Інші операційні витрати" Кт 631 "Розрахунки з постачальниками". В березні 2005р. по меморіальному ордеру №22 “а” зазначені витрати знято з інших операційних витрат, методом “сторно” та віднесено їх на Дт 442 “Непокриті збитки” Кт 631 По податковому обліку зазначені затрати підприємством не включено до валових витрат.

Щодо дотримання законодавчо встановленого порядку ведення розрахунково-платіжної, касової дисципліни та дотримання вимог щодо застосування РРО, книг обліку розрахункових операцій, розрахункових книжок (р.3.13) в акті зазначено, що за перевіряємий період  підприємством проводилась реалізація цукру, який не є продукцією власного виробництва, за готівкові кошти без застосування РРО на загальну суму 459704,90 грн.

За результатами перевірки встановлено порушення п.4.5 ст.4, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, в результаті чого підприємством занижено ПДВ в грудні 2004р. на суму 117214грн. при списанні безнадійної кредиторської заборгованості Держкомрезерву України, занижено ПДВ за 2005р. на суму 93567 грн., в тому числі – за січень 2005р.- 65404 грн., за лютий 2005р.- 28163 грн.  та п.1 ст.3 ,п.1 ст.9 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” в результаті реалізації цукру, який не є продукцією власного виробництва за готівкові кошти без застосування РРО на суму 459704,90 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ у Дунаєвецькому районі прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.12.2005р. №/0 про визначення податкового зобов’язання по ПДВ в розмірі 251112грн., з яких 167408грн. основного платежу та 83704 грн. штрафних санкцій та №/0 про визначення податкового зобов’язання  в розмірі 2298524,5грн.  штрафних санкцій за порушення Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (т.1, а.с.8-9).

Зазначені  податкові повідомлення-рішення колегія суддів вважає такими, що прийняті без достатніх правових підстав з врахуванням наступного:

Для вирішення спірних питань щодо визначення сум податкового зобов’язання та податкового кредиту  та щодо дійсності факту проведення операцій по реалізації цукру через касовий апарат, за клопотанням позивача, ухвалою господарського суду від 14.02.2006р. по адміністративній справі №10/10-НА у відповідності до ст.81 КАС України суд першої інстанції призначив комплексну судову експертизу (судово-бухгалтерську та судово-технічну), проведення якої доручив Тернопільському відділенню Київського  науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку комплексної судової експертизи №532 від 29.09.2006р. (т.2, а.с.39-48) документально підтвердити зазначені в акті перевірки “Про результати виїзної планової перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ДП “Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” Державного комітету України з державного матеріального резерву”  від 19.12.2005р. висновки ДПІ у Дунаєвецькому районі про збільшення позивачу податкових зобов’язань по ПДВ у сумі 117214 грн. за грудень 2004р. із суми кредиторської заборгованості 703284 грн., експертам не видається за можливе, документально та нормативно не підтверджується заниження податку на додану вартість у січні 2005р. на суму 22031 грн. та у лютому 2005р. на суму 28163 грн. по ДП “Дунаєвецький КХП”. Втручання в фіскальний блок пам’яті РРО №73894 не здійснювалося і всі записи, які наявні у фіскальному блоці виконані самим РРО відповідно до алгоритму роботи РРО. Представлені для дослідження фіскальні звітні чеки, які підтверджують факт проведення розрахункових операцій через РРО заводський номер 73894, дійсно віддруковані на даному РРО, що підтверджується порівнянням шрифтів, дат, сум, заводський і фінансових номерів роздруківок фіскальної пам’яті , яка є додатком №1 до даного висновку, а дати проведення операцій через РРО заводський номер 73894 відповідають датам у фіскальних звітних чеках і відповідають датам у прибуткових касових ордерах, складених касиром Дунаєвецького КХП.

За порушення п.4.5 ст.4 та п.п.7.4.4.ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168-97/ВР із змінами та доповненнями (надалі Закон ”Про ПДВ”) податковим органом оспорюваним податковим повідомленням-рішенням №/0 донараховано 167408 грн. ПДВ та 83704 грн. штрафних санкцій.

Пункт 4.5 ст.4 Закону України “Про ПДВ” передбачає, що якщо   після  поставки  товарів  (послуг)  здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за  поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню. Згідно абзацу 3 вказаного пункту (до внесення змін Законом №2505-ІУ від 25.03.2005р.) правила, визначені цим пунктом, застосовуються також при збільшенні суми валових витрат або валового доходу платника цього податку внаслідок проведення процедур врегулювання сумнівної або безнадійної заборгованості відповідно до положень статті 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" чи визнання боргу покупця безнадійним з інших причин, визначених законом. П.4.5 ст.4 доповнено абзацом третім згідно із Законом України №469-ІУ від 16.01.2003р. "Про внесення змін до Закону України "Про податок на додану вартість". Згідно п.1 Прикінцевих положень цей Закон набирає чинності з дня його опублікування і застосовується до правовідносин, що виникли за звітний період, який починається з 1 січня 2003р.

Відповідно до п.п.7.4.4.ст.7 Закону України “Про ПДВ ” якщо платник податку придбаває  (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

В акті перевірки податковим органом зроблено висновок про збільшення податкових зобов’язань по ПДВ в сумі 117214грн. за грудень 2004р. із суми кредиторської заборгованості 703284 грн.

Зокрема, в акті перевірки зафіксовано, що за даними м/о №22 „а" у грудні 2004 року по ДП “Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів" списується кредиторська заборгованість у сумі 1106831,67грн., у тому числі 703284 грн. Держрезерву України, яка виникла у листопаді 2001 року на суму 155106 грн. за пальне, та у квітні 2002 року за борошно на суму 491973 грн. ( м/о №4 ) та 136721 грн. ( м/о №23 ) При цьому  дата виникнення заборгованості визначається в акті  перевірки ДПІ та розшифровки рахунку. Сума боргу за даними перевірки становить 155106 + 491973+ 136721 = 783800. Згідно розшифровки кредитове сальдо по Держрезерву України на 01.12.2004 року складає 703284 грн.

Як слідує з висновку судово-бухгалтерської експертизи у грудні 2004р. по меморіальному ордеру №22а по ДП “Дунаєвецький КХП” зроблено бухгалтерські проводки на списання кредиторської заборгованості по ВАТ „Балтік" на суму 403547,39 грн. та Держрезерву на суму 703284,28 грн. за дебетом 631 „Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та кредитом 717 „ Доходи від списання кредиторської заборгованості" на суму 1106831,67 грн. (403547.39 + 703284.28 ) та за дебетом 717 та кредитом 791.42 "Результат від операційної діяльності". По головній книзі по податковому обліку №9 у грудні 2004 року до доходів включено повну суму 1106831,67 грн. у тому числі 703284,28 грн., яка включає в себе суму ПДВ.

Судом враховано висновок  судово-бухгалтерської експертизи згідно якого у квітні 2002 року по кредиту рахунку 631  карточки відображена сума 136721,74 грн. , яка кореспондує з рахунком 381.1 „Резерв сумнівних боргів", а тому встановити чи може дана сума містити ПДВ , яким чином вона виникла і яку господарську операцію вона відображає немає можливості. У червні 2002 року зменшується заборгованість (сторновано) на суму 1835000 грн. В зв'язку з відсутністю пояснень та первинних документів визначити по яких саме господарських операціях зменшується кредиторська заборгованість Дунаєвецького КХП на дану суму експертам не видається за можливе. Крім того, станом на 01.01.2003 року заборгованість Дунаєвецького КХП перед Держрезервом складає 483494,25 грн. Кредиторська заборгованість у сумі 703284,28грн. виникає протягом 2003- 2004 років.

Первинні документи, накладні, меморіальні ордери за 2001-2002 роки, які підтверджують виникнення даної заборгованості знищені (Акт про виділення до знищення справ, що не підлягають зберіганню від 05.04.2004 року №2 ).

Податковим органом не надано суду першої та апеляційної інстанції первинних документів, які б підтверджували  дату виникнення заборгованості у сумі 703284грн.

Крім того, по заборгованості, яка виникла, як вказується  в акті перевірки, у квітні 2002р. за борошно в сумі 491973грн. та 136721грн., у грудні 2004р. взагалі не закінчився  строк позовної давності і вона не може вважатися безнадійною.

Слід також зазначити, що норми абзацу 3 п.4.5 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" згідно п.1 Прикінцевих положень Закону України №469-ІУ від 16.01.2003р. "Про внесення змін до Закону України "Про податок на додану вартість" набирають чинності з дня його опублікування і застосовуються до правовідносин, що виникли за звітний період, який починається з 1 січня 2003р., а у даному випадку, виходячи з акту, правовідносини у позивача з Держрезервом  України внаслідок придбання пального та борошна виникли у 2001-2002р.р.

Згідно  висновку судово-бухгалтерської експертизи також не видається за можливе підтвердити заниження податку на додану вартість  в сумі 117214 грн. за грудень 2004р. із суми кредиторської заборгованості.

Відповідачем не доведено, що дана сума є безнадійною заборгованістю в розумінні п.1.25 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а також не враховано , що згідно  п.6 ст. 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється  на  вимогу  центрального  органу  виконавчої  влади,  що здійснює управління державним резервом, стосовно виконання зобов'язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний  резерв".

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності затвердженого Наказом ДПА №429 від 16.09.2002р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2002р. за №1023/7311, факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об’єктивно та в повній мірі із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (п.1.7), не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб’єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів ( п.2).

Щодо визначених податковим органом порушень п.п.7.4.4 ст.7 Закону “Про ПДВ” в результаті  включення позивачем до податкового кредиту в січні 2005р. ПДВ в сумі 22031 грн. з вартості витрат по переміщенню зерна Держкомрезерву України згідно податкової накладної №1295 від 30.09.2004р., отриманої 24.01.2005р. та в лютому 2005р. ПДВ в сумі 28163грн. з вартості витрат по відгрузці пшениці, що належить Держкомрезерву, виконаних ДП “Хлібна база №74”, згідно податкових накладних №90/18/09 від 30.09.2003р. на суму ПДВ 9637,83 грн. та № 15/09 від 23.09.2003р. на суму ПДВ 18525.66 грн., отриманих від ДП “Хлібна база №74” 28.02.2005р. судом враховується наступне.

Відповідно до п.п.7.4.1 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” (до внесення змін Законом України №2505-ІУ від 25.03.2005р.) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням (спорудженням) основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків введення в експлуатацію основних фондів, а також від того, чи мав платник податку оподатковувані обороти протягом такого звітного періоду.

Відповідно до п.п.7.5.1 ст.7 Закону України “Про ПДВ” датою виникнення права платника  податку  на  податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:  або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень Статуту Державного підприємства “Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” Державного комітету України з Державного матеріального резерву, позивач є державним підприємством заснованим на загальнодержавній власності, є організаційною структурою системи матеріального резерву України і підпорядковується Державному комітету України з державного матеріального резерву. Метою і предметом діяльності підприємства крім іншого є виконання завдань органу управління майном по кількісному і якісному зберіганню матеріальних цінностей матеріального резерву на підприємстві, отримання прибутку від господарської діяльності в інтересах підприємства та органу управління зберігання та використання ресурсів за нарядами органу управління майном.

Як вбачається з матеріалів справи між Державним комітетом України з державного матеріального резерву та Дунаєвецьким КХП, як зберігачем, укладено договори про відповідальне зберігання від 20.11.2002р. № Ю/р-2зб/193-2002 та від 19.03.2004р. №ю/р-2зб/282-2004.

Предметом даних договорів є збереження закладених до державного резерву матеріальних цінностей відповідно до акту форми р-16 без права користуванню цими матеріальними цінностями до прийняття комітетом в установленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву або переміщення.

Пунктом 2.1.3 договору 2002р. та п.3.1 договору 2004р. передбачено, що витрати зберігача (КХП) на утримання матеріальних цінностей державного резерву відшкодовує комітет у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

По наряду Держрезерву №194 від 02.08.2004 року проведено переміщення зерна Держрезерву, яке проводилося ДП „Керченський КХП". Дане переміщення оформлено податковою накладною від 30.09.2004 року №1295 на  суму 132188,66грн., у тому числі ПДВ - 22031,44 грн., яку ДП „Дунаєвецьке КХП" отримало 24.01.2005 року.

По наряду Держрезерву №445/дун від 30.07.2003 року проведено переміщення зерна Держрезерву, яке проводилося „Хлібна база №74", на що складено податкові накладні №15/09 від 23.09.2003 року на суму 111153,8 грн. в  тому числі ПДВ - 18525,66грн. та №90 18/09 від З0.09.2003 року на суму 57826.99грн., у тому числі ПДВ - 9637,83грн. Дані накладні отримані 28.02.2005 року.

Судом першої інстанції враховано, що відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи по меморіальному ордеру №11 за січень 2005 року по ДП „Дунаєвецьке КХП" відображено по дебету 91.02 „Загальновиробничі витрати" та кредиту рахунку 8411 „Інші операційні витрати", по дебету 841 1 та кредиту 631 „Розрахунки з вітчизняними постачальниками" відображено суму 223059,38грн., яка складається з витрат по переміщенню пшениці Держкомрезерву від підприємств „Хлібна база 74" 112902,16грн. та „Керченський КХП" - 110157,22грн., що підтверджується актами виконаних робіт та відомістю по обліку розрахунків з вітчизняними постачальниками за січень 2005року. По податковому обліку дана сума відображена по розширеній головній книзі №13 за 2005 рік.

У березні 2005 року по меморіальному ордеру 22"а" вказаними вище проводками сторновано вартість витрат по переміщенню в сумі 223059,38 грн. та зроблено бухгалтерську проводку дебет 442 „Непокриті збитки" та кредит 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками", що відображено по розширеній головній книзі №13 у березні 2005 року.

В акті перевірки   від 19.12.2005р. розбіжності у сумах валових витрат між даними перевірки та позивача за 1квартал,1 півріччя та три квартали 2005р. не встановлено .

Зерно, яке отримано згідно нарядів  Держкомрезерву та витрати понесені на їх переміщення призначені  для їх використання в господарській діяльності позивача, оскільки діяльність по збереженню зерна Держкомрезерву  відповідає меті підприємства.

При цьому відповідно до п.4 ст.11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” №51/97-ВР від 24.01.1997р. підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов’язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами. Відпуск матеріальних цінностей з державного резерву здійснюється у порядку розбронювання.

Постановою Кабінету Міністрів України затверджено порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, пунктом 12 якого передбачено, що освіження матеріальних цінностей державного резерву , що знаходиться у відповідальних зберігачів , а також заміна їх продукцією аналогічного асортименту та якості здійснюється ними самостійно без залучення додаткових бюджетних коштів, відпуск матеріальних цінностей із державного резерву у порядку розбронювання здійснюється у разі, коли ці цінності  виключаються з номенклатури продукції державного резерву, їх рівні накопичення перевищують затверджені, а також у зв’язку із закінченням терміну зберігання  та недоцільністю подальшого зберігання, неможливістю проведення їх освіження, перевезення тощо. У разі реалізації розброньованих матеріальних цінностей із державного резерву суб’єктам  господарської діяльності перевага надається відповідальним зберігачам цих цінностей.

Щодо нарахування податковим органом позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням №000138240/0 від 29.122005р. 2298524,50грн. штрафних санкцій за порушення п.1 ст.3, п.1 ст.9 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” в результаті реалізації цукру, який не є продукцією власного виробництва за готівкові кошти без застосування РРО на суму 459704,90грн. судом враховується наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Пунктом 1 статті 3 даного закону на суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при  продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг покладено обов’язок проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до п.1 ст.9 вищевказаного закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених  печаткою  у встановленому порядку.

Пунктом 1 статті 17 Закону встановлено, що у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової  книжки  до  суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність.

Податковим органом за результатами перевірки зроблено висновок, що позивачем порушено п.1 ст.3 та п.1 ст.9 Закону, а саме реалізовано за готівку через касу підприємства без проведення через зареєстрований у встановленому порядку реєстратор розрахункових операцій без роздрукування відповідних розрахункових документів, товарно-матеріальних цінностей не власного виробництва та застосовано штрафну санкцію відповідно до  п.1 ст. 17 Закону.

Проте податковим органом не взято до уваги ту обставину, що отримання цукру здійснювалась із складських приміщень, а розрахунки проводились в касі підприємства, положення п.12 ст.9 закону відповідно до яких реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з  розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо) та положення ст.10 Закону та Постанови Кабінету Міністрів України  N 1336 від 23.08.2000р. “Про забезпечення реалізації ст.10 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування  та послуг”, якими визначено окремі форм та умови проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій при роздрібній торгівлі через засоби пересувної торговельної мережі, що розташовані за межами стаціонарних приміщень.

Натомість позивачем надано розпорядження Кабінету Міністрів України №219-р від 25.06.2005р. “Про порядок реалізації цукру з державного резерву” , Наказ Державного комітету матеріального резерву №194 від 03.08.2005р. “Щодо створення стабілізаційної мережі з реалізації продовольства отриманого з Держкомрезерву”, Наказ ДП “Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” №115-В від 29.06.2005р. про реалізацію цукру, накази на відпуск цукру для роздрібної торгівлі на ринках та відповідні товаро-транспортні накладні.

Крім того, позивачем надано суду копії фіскальних звітних чеків щодо проведення розрахункових операцій через РРО заводський номер 73894 на відпуск цукру. При цьому відповідно до висновку судово-технічної експертизи дати проведення операцій через РРО заводський номер 73894 відповідають датам у фіскальних звітних чеках і відповідають датам у прибуткових касових ордерах складених касиром Дунаєвецького КХП.

На запит Житомирського апеляційного господарського суду Тернопільським відділенням КНДІСЕ надане пояснення щодо проведення судово-бухгалтерської експертизи позаштатним експертом Дручаком О.М. та копії документів на підтвердження його кваліфікації (т.3, а.с.117-124).

Посилання податкового органу на порушення позивачем порядку реєстрації, опломбування  реєстратора розрахункових документів, ведення касових книг судом до уваги не приймаються, оскільки дані порушення не зафіксовані в акті перевірки та за них  законодавцем передбачена інша відповідальність.

Таким чином, підстави для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п.1 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" відсутні.

Судом враховано також, що відповідно до оспорюваного податкового повідомлення-рішення № 000138240/0 від 29.122005р. штрафні санкції в розмірі 2298524,50 грн. застосовані відповідно до ст.17 Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, але  визначені як податкове зобов’язання з посиланням на норми Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” (надалі Закон №2181).

Однак, аналізуючи норми зазначеного Закону, податковим органом сума штрафних санкцій  безпідставно віднесена до категорії “податкових зобов’язань”, так як згідно п. 1.2 цього Закону податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно п.1.9 ст.1 цього Закону податкове повідомлення є письмовим повідомленням  контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно ця форма актів ненормативного характеру може застосовуватись лише щодо обов'язків зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів),  вичерпний перелік яких визначено у ст. ст. 14 та 15 Закону України "Про систему оподаткування".

Штрафні санкції застосовані за порушення Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не передбачені як вид податку (збору) чи іншого обов’язкового  платежу.

Крім того, контролюючий орган згідно п.4.2.2. ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань  платників  податків перед бюджетами  та  державними цільовими фондами" від 21.12.2000р.   може визначити суму податкового зобов’язання тільки у випадках, визначених цим пунктом. Порушення Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”  у вищевказаній нормі не зазначена як підстава виникнення податкового зобов’язання.

Отже, рішення про стягнення штрафних санкцій за порушення Закону України ”Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не може бути прийнято за процедурою передбаченою Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” .

Тому є неправомірним прийняття податковим органом “податкового повідомлення”, визначення   штрафних санкцій “податковим зобов’язанням” та зазначення в оспорюваному акті наслідків, що слідують із прийняття податкового повідомлення, а саме - виникнення права податкової застави у разі несплати у строк, нарахування пені і штрафних санкцій на несплачену суму.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд першої інстанції  обґрунтовано скасував прийняті ДПІ у Дунаєвецькому районі податкові повідомлення-рішення від 29.12.2005р. №/0 про визначення податкового зобов’язання в розмірі 252112грн., №/0   про визначення суми податкового зобов’язання у розмірі 2298524,50грн.

Судовою колегією не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та не  ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Постанова господарського суду Хмельницької області від 05.12.2006р. у справі №10/10-НА відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для скасування вказаної постанови та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254, п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Постанову господарського суду Хмельницької області від 05 грудня 2006 року у справі №10/10-НА залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

3. Справу №10/10-НА повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя                                                                 Горшкова Н.Ф.

судді:

Майор Г.І.

Філіпова Т.Л.

Віддруковано 4прим.:

-----------------------------------

1 - до справи;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - в наряд