ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 р.
№ 4/2544-27/346

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Кочерової Н.О.,

суддів:
Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Куровець М.В.;

від відповідача –
Золочівський В.П.; Крупіна Т.О.;

розглянувши  матеріали
касаційної  скарги

ВТФ "Волиньбудкомплектація"

на  постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2007р.

у справі
№4/2544-27/346 господарського суду Львівської області

за позовом
ВТФ "Волиньбудкомплектація"

до
ДП "Львіввугілля"

про
стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-торговельна фірма "Волиньбудкомплектація" м.Ново- волинськ (в подальшому ВТФ "Волиньбудкомплектація") звернулась з позовом до Державного підприємства "Львіввугілля" м.Сокаль (в подальшому –ДП "Львіввугілля") про стягнення коштів упущеної вигоди в сумі 242033 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.03.07 у справі № 4/2544-27/346 ВТФ "Волиньбудкомплектація" в позові відмовлено з підстав необгрунтованості позову.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду  від 07.06.07 зазначене судове рішення залишено без зміни.

У поданій касаційній скарзі ВТФ  "Волиньбудкомплектація" просить скасувати зазначені судові рішення; прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов з підстав порушення судами норм процесуального права, зокрема ст.43 ГПК.

Судова колегія розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом дослідження попередніх судових інстанцій, підтверджується наступне.

Між ВТФ "Волиньбудкомплектація" ДВАТ шахтою "Лісова" та ДВАТ шахтою "Зарічна" у 2002р. були укладені договори підряду на виконання гірничо-прохідницьких робіт, згідно до умов яких роботи виконувались протягом 2002-2003 років про що свідчать підписані акти виконаних робіт. Розрахунок за виконані  роботи з боку вказаних шахт проведено не в повному обсязі.

Відповідно до п.2 наказу Міністерства палива та енергетики від 24.12.2002 № 751 "Про реорганізацію ВАТ ДХК  "Львіввугілля" ДВАТ шахта "Лісова" та ДВАТ шахта "Зарічна" були реорганізовані шляхом приєднання до ДП "Львіввугілля", яке є правонаступником прав та обов’язків реорганізованих державних акціонерних товариств, в т.ч. і вказаних шахт.

Господарським судом Львівської області 30.10.03 була затверджена мирова угода по справі № 4/1755-6/189, згідно якої ДП "Львіввугілля" зобов’язувалось провести оплату заборгованості згідно графіку погашення заборгованості в період з жовтня 2003р. по січень 2004р.

Для вирішення питання про стягнення заборгованості ВДВС Сокальського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по виконанню  листа-претензії № 1/731 від 31.03.03 щодо стягнення з ДП "Львіввугілля" на користь ВТФ "Волиньбудкомплектація" 77758 грн. та 239209 грн. (загальна сума 316967,36 грн.).

30.12.05 відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області було винесено постанову про зупинення виконання зведеного виконавчого провадження щодо стягнення з ДП "Львіввугілля" на користь фізичних юридичних осіб до Пенсійного фонду боргу на загальну суму 26022248 грн. в зв’язку з включенням ДП "Львіввугілля" в реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування  підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.05.

Відповідач умови мирової угоди в повному обсязі не виконав.

ВТФ  "Волиньбудкомплектація" вважає, що з вини ДП "Львіввугілля" було порушено її цивільні права та нанесено збитки, що не дало змогу підприємству позивача одержати доходи, які б підприємство могло б отримати за звичайних обставин, якби її права не були  порушені.

Розмір упущеної вигоди сторона  позивача обгрунтовує розміром чистого доходу за 2001-2003рр., який підтверджується  фінансовими звітами складає 242033 грн.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором  (ч.2 ст.623 ЦК України).

Відповідно до п.п. 2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності реальних збитків  є встановлення причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відсутність причинного зв’язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

Згідно з п.1 ст.224 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

З указаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала б відповідну вигоду у разі, якщо б її право було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов’язання іншою особою.

Як на підставу неотриманого доходу в сумі 242033 грн. позивач посилається на фінансові звіти підприємства за 2001-2006 рр. та обгрунтовує неотримання упущеної вигоди чистим доходом підприємств за 2001-2003рр.

Дані фінансові звіти не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.34 ГПК України, які підтверджують неотриманий підприємством в 2006р. прибуток (упущену вигоду), оскільки вимоги грунтуються на припущеннях, що позивач зміг би отримати в 2006р. прибуток в сумі 212033 грн. якби відповідачем була погашена заборгованість, що не дає підстав вважати обгрунтованими доводи позивача про достовірний розмір упущеної вигоди.

Таким чином позивачем не доведено розмір упущеної  вигоди, причинно-наслідковий зв’язок між діями відповідача та збитками.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивач був зобов’язаний довести в порядку. визначеному чинним законодавством, факт понесення фактичних збитків, або неотримання упущеної вигоди внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов’язання.

Щодо посилання позивача на  договори підряду, то такі лише підтверджують факт неналежного виконання відповідачем вимог умов договорів, проте не підтверджують факту понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язання.

Зазначене свідчить про повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та вірне застосування до них норм матеріального та процесуального права, спростовує доводи касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду  від 07.06.07 у справі № 4/2544-27/346 –без зміни.

Головуючий, суддя                                                                   Н.Кочерова

Судді                                                                                                   В.Рибак

М.Черкащенко