ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2007 р.
№ 11/415 (21/262-04)-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Стратієнко Л.В.

Гончарука П.А.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства ”Донбасенерго” на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від  26 червня   2007 року у справі № 11/415(21/262-04)-06 за позовом  Відкритого акціонерного товариства ”Донбасенерго” до Акціонерного товариства  ”Дніпроважмаш” про стягнення заборгованості,   -

Встановив:

У грудні 2004 року відкрите акціонерне товариство “Донбасенерго” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства “Дніпроважмаш”, з урахуванням уточнених позовних вимог, про припинення господарських відносин між сторонами за контрактом № 0/58/001 від 11 жовтня 1999 року, розірвання вказаного контракту, розподіл між сторонами фактичних витрат, пов’язаних з виконанням зазначеного контракту, та стягнення з відповідача 136000 грн.

Справа  розглядалась  судами неодноразово.

Останнім рішенням рішенням господарського суду  Дніпропетровської області від  25.01.2007р., залишеним без змін постановою  Дніпропетровського  апеляційного господарського суду   від 26.06.2007р.,  розірвано контракт  укладений між АТ ”Дніпроважмаш” та ВАТ ”Донбасенерго”. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній  скарзі ВАТ ”Донбасенерго” просить скасувати постанову    суду апеляційної інстанції в частині  відмови в позові, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права,  та прийняти нове рішення, яким  розподілити між сторонами   фактичні  витрати сторін, понесені  у  зв’язку  з виконанням   контракту.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.

Доповідач : Гончарук П.А.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 11.10.1999р. сторони уклали контракт № 0-58/001/526 на поставку   продукції, згідно з яким, відповідач зобов’язався  виготовити за індивідуальним замовленням,  а  позивач  прийняти та оплатити   продукцію в номенклатурі, кількості, зазначених  в спеціфікаціях.

Відповідно до   п.5.1 контракту,  розрахунки за продукцію  здійснюються шляхом перерахування   50 %  передплати, а решта вартості   продукції  сплачується   по факту  виготовлення продукції зі  строком  оплати на протязі  5

днів після  телеграфного повідомлення  постачальника  про оплату  продукції.

До  даного договору  було укладено   специфікації №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9. Строк  дії   контракту   пролонговано  на 2001р.

На виконання умов контракту позивачем здійснено передплату  в сумі  136000,00 грн.

Позивачем  здійснено виготовлення продукції на суму  231600,00 грн.

Задовольняючи позов в частині  розірвання контракту,  суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд,  виходив з того, що  позивач відмовився від  продукції виготовленої за  контрактом, посилаючись на втрату  інтересу  до неї, у зв’язку з істотною зміною обставин, які в нього виникли, а саме примусовим  продажем Державною виконавчою службою цілісного   майнового комплексу Кураховської ТЕС для якого призначалась  виготовлена продукція. Враховуючи, що позивач   на протязі  п’яти років не звертався   до відповідача з  пропозицією розірвати  (або змінити) контракт, дійшов висновку  про  недоцільність існування між сторонами господарських зобов’язань  та наявність підстав для  розірвання  контракту  укладеного  між сторонами.

Відмовляючи в позові в частині  стягнення витрат по   виконанню контракту в сумі  136000,00 грн.  суд першої інстанції,  послався на п. 4 ст. 653 ЦК України,  та на те, що  при укладенні  контракту, сторони    домовились про те, що  в разі  відмови  від замовленої продукції позивач повинен відшкодувати витрати постачальника на підготовку виробництва, сплатити заділи напівфабрикатів та  покупних  виробів (п.9.5 контракту)

Залишаючи   рішення суду  першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога   позивача   про справедливий   розподіл між сторонами  витрат, понесених   у зв’язку з виконанням контракту, є вимогою про повернення   позивачу виконаного ним за контрактом. Позивачем не надано суду  доказів  того,  що його витрати значно перевищують витрати відповідача, що є підставою для  відмови  у задоволенні  частини позовних вимог.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції  відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, грунтуються на правильному застосуванні норм матеріального  права з дотриманням процесуальних норм, доводи касаційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування постанови апеляційного суду  не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства ”Донбасенерго” залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від  26 червня   2007 року у справі № 11/415(21/262-04)-06–без змін.

Головуючий                Перепічай В.С.

Судді                                                                                          Стратієнко Л.В.

Гончарук П.А.