СУД
ПОСТАНОВА

22.10.07р.

Справа № А8/381-07(А32/274-07)

За позовом  Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1(смт.Покровське Дніпропетровської області)

до  Управління Пенсійного фонду України у Покровському
районі Дніпропетровської області (смт.Покровське Дніпропетровської області)

Третя особа: Відділ державної
виконавчої служби Покровського районного управління юстиції (смт.Покровське
Дніпропетровської області)

про
скасування вимоги та т.і.

Суддя  Дубінін І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2. - адвокат (ордер від 02.08.07р., посвідчення)

Від відповідача:    Москаленко Н.В. -
гол.спец./юр.(дов.№1042/07-19 від 20.03.07)

Від третьої особи: не
з'явився:

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1(далі-позивач) звернулася до Управління Пенсійного фонду України у
Покровському районі Дніпропетровської області (далі-відповідач) з позовом про:

- визнання протиправною та
скасування вимоги відповідача за № Ф-123у від 13.09.06р. про сплату боргу на
суму 251, 52 грн.;

- зупинення виконавчого провадження
по виконанню вимоги відповідача за № Ф-123у від 13.09.06р. про сплату боргу на
суму 251, 52 грн. до розгляду справи по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач є платником фіксованої плати прибуткового податку, а відповідно до ст.
1 Закону України "Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності , у зв'язку з не перерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року", суми внесків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним
законодавством України протягом 2004 року - I кварталу 2005 року, але не були
зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку із застосуванням
Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України
"Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 року N
2285-IV, не вважати заборгованістю. За ст.2 вказаного Закону, донарахування та
фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум
фактично сплачених внесків у 2004 році - I кварталі 2005 року, не
застосовуються. Згідно п. 3 ст. 4 цього Закону, Пенсійному фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття у разі, якщо ними були застосовані фінансові
(штрафні) санкції до суб'єктів господарювання, обумовлених у статті 1 цього
Закону за період 2004 року - I кварталу 2005 року, та якщо вони були стягнуті,
провести зарахування цих сум на особові рахунки страхувальників у рахунок
майбутніх платежів. Враховуючи викладене позивач вважає, що не має
заборгованості перед відповідачем, але внаслідок примусового виконання спірної
вимоги відповідача було описане майно позивача та спричинена останньому
моральна шкода.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що заборгованість позивача виникла не з причини не
перерозподілу коштів фіксованого податку Держказначейством України, з причини
не сплати позивачем фіксованого розміру страхових внесків, які сплачуються
безпосередньо на рахунок ПФУ і в подальшому використовуються для фінансування
виплат да допомог пенсіонерам. Викладене підтверджується звітом про сплату
фіксованого розрахунку страхових внесків. Відповідач неодноразово надавав
роз'яснення у місцевій пресі, але позивач із заявою про узгодження суми
фіксованого розміру страхових внесків не зверталась. Вищевказаним Законом не
передбачено перерахунку або повернення сплачених сум фіксованого розміру
страхових внесків.

Третя особа відзив на позов не
надала.

Ухвалою господарського суд від
02.10.07 р. розгляд справи було відкладено на 22.10.07р.

В судове засідання 22.10.07 р. 3-тя
особа не з'явилась, причин свого нез'явлення суду не повідомила.

Господарський суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутністю 3-ї особи, оскільки остання була належним
чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, господарський суд. -

В С Т А Н О В
И В:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1зареєстрована як платник внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в Управлінні Пенсійного фонду України в Покровському
районі Дніпропетровської області
07.05.1998р. за № НОМЕР_1.

В І кварталі 2005 р. позивач
сплачував фіксований податок згідно з Указом Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємства" від 03 липня 1998 р. № 727/98.

Кошти зі сплати фіксованого податку
акумулюються на рахунках Держказначейства. Контроль за сплатою фіксованого
податку здійснюють податкові органи України.

Відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування
регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-ІУ від 09.07.03 р.

Відповідно до п 4. ст. 8
Прикінцевих положень вказаного Закону, фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

Статтею 45 Закону України від
23.12.04 № 2285 "Про державний бюджет України на 2005 рік" було
встановлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі мінімального страхового
внеску, визначеного Законом України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", на місяць на кожну особу.

З 31 березня 2005 року набув
чинності Закон України від 25.03.05 № 2505, яким було внесено зміни до
попереднього закону № 2285, для підприємців спрощеної системи оподаткування
було відмінено фіксований розмір страхових внесків і зарахування коштів до ПФУ
знову стало здійснюватись у порядку та на умовах, які діяли до 1 січня 2005
року.

Таким чином, починаючи з 31.03.05
року підприємці спрощеної системи оподаткування не повинні були сплачувати
страхові внески у фіксованому розмірі.

Однак за три місяці 2005 року, за
вимогами ст. 45 Закону № 2285, підприємці повинні були сплатити за себе та за
членів своєї сім'ї, які приймають участь у їх підприємницькій діяльності,
внески у фіксованому розмірі та подати звіт за формою додатка № 26 до
«Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.03 р. №
21-1.

Згідно поданого позивачем звіту про
нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за 2005 рік від 29.03.06 р. (вхідний відповідача № 466 від
29.03.06р.), встановлений фіксований розмір страхових внесків за січень
-березень 2005 р. включно становив 251,52 грн. (по 83,84 грн. щомісяця), які
позивачем сплачені не були.

Таким чином, виникла заборгованість
позивача перед відповідачем на суму 251,52 грн.

Згідно ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми
страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у
строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату
недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових
санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у
вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із
органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.
Про оскарження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату
недоїмки до виконавчої дирекції Пенсійного фонду або в судовому порядку
страхувальник зобов'язаний письмово повідомити відповідний територіальний орган
Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів із дня звернення до виконавчої
дирекції Пенсійного фонду чи суду. У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. Вимога про сплату
недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою
службою в порядку, встановленому законом.

На виконання вимог вказаної статті
Закону 13.09.06 р. відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу № Ф-123у,
згідно якої станом на 01.04.06 року позивач має заборгованість зі сплати
фіксованого розміру страхових внесків в сумі 251,52 грн.

Вказана вимога про сплату боргу
була отримана позивачем 14.09.06 р., що підтверджується повідомленням про
вручення рекомендованого поштового відправлення №207521.

У зв'язку з несплатою позивачем у
встановлений вищевказаною статтею Закону строк недоїмки відповідач передав
вимогу до відділу ДВС Покровського районного управління юстиції для примусового
стягнення боргу.

При викладених обставинах
господарський суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи також з
наступного:

Посилання позивача на Закон України
"Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності
, у зв'язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини
податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року" не може бути
прийняте судом до уваги.

Зокрема, згідно преамбулі цього
Закону, ним регулюються суперечності, які виникли при прийнятті Закону України
"Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 року N
2285-IV та Закону України "Про внесення змін та доповнень до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 25 березня 2005 року N
2505-IV у суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності щодо сплати внесків до Пенсійного фонду
України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,
Фонду соціального страхування на випадок безробіття і виникнення у них
заборгованості.

Стаття 1 вказаного Закону визначає,
що суми внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків
згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - I кварталу 2005
року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку
із застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону
України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004
року N 2285-IV, не вважати заборгованістю.

Тобто, враховуючи обставини цієї
справи, йдеться про фактично сплачені (але не зараховані на особові рахунки)
суми внесків до Пенсійного фонду України протягом 1-го кварталу 2005 року.

Як підтверджено матеріалами справи,
за вимогами ст. 45 Закону № 2285 підприємці повинні були сплатити за себе та за
членів своєї сім'ї, які приймають участь у їх підприємницькій діяльності,
внески у фіксованому розмірі та подати звіт за три місяці 2005 року, що
позивачем виконано не було і призвело до виникнення боргу в сумі 251,52 грн.

Викладене підтверджується звітом
про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2005 рік від 29.03.06р. (вхідний відповідача №
466 від 29.03.06 р.), яким встановлений фіксований розмір страхових внесків за
січень -березень 2005 р. включно становив 251,52 грн. (по 83,84 грн. щомісяця),
які позивачем сплачені не були.

Отже, вказана заборгованість
виникла не з причини не перерозподілу коштів фіксованого податку
Держказначейством України, а з причині не сплати позивачем фіксованого розміру
страхових внесків, передбачених законодавством України.

Що стосується посилання позивача на
ст. 2 та п. 3 ст. 4 вищевказаного Закону, то суд зазначає, що в цих нормах йдеться
про не застосування штрафних санкцій щодо сум фактично сплачених внесків у I
кварталі 2005 року, а не про несплату фіксованих розмірів страхових внесків.

Управлінням Пенсійного фонду
України в Покровському районі неодноразово надавалися роз'яснення приватним
підприємцям у місцевій газеті „Покровський край", але позивач із заявою
щодо узгодження суми фіксованого розміру страхових внесків до відповідача не
звертався.

Викладене є підставою для відмови в
позові. Судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про державний
бюджет України на 2005 рік", ст.ст. 17, 21, 87, 89, 94, 98, 157, 158,
160-163, 186, 264 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути
оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя

І.Ю. Дубінін