ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.
№ 26/206

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого,
Волковицької Н.О.,
Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача
не з’явились (про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином)

відповідача
Фредюк С.М. - директор,
Галамай А.В., дов. від 29.10.2007

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сергол"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2007р.

у справі
№ 26/206 господарського суду міста Києва

за позовом
Малого приватного підприємства "Рокон"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сергол"

про
стягнення 49594,56грн.

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство "Рокон" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сергол" про стягнення 49594,56грн. (в тому числі 42000грн. основного боргу за виконані роботи та 7594,56грн. пені), посилаючись на порушення  відповідачем зобов’язань, що виникли на підставі договору на виготовлення продукції № 01/02 від 01.12.05р., та полягають у належній оплаті виконаних позивачем робіт за приписами статті 332 Цивільного кодексу України.

Відповідач відхилив позовні вимоги, вказавши, що строк виконання ним грошових зобов'язань у повному обсязі не настав, оскільки позивач виконав умови договору неналежним чином та виявлені недоліки не усунув.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.05.2007р.                            (суддя Пінчук В.І.) позов задоволено частково; з відповідача на користь  позивача стягнуто 42000грн. заборгованості, 3271,60грн. пені, 560,44грн. судових витрат; у стягненні решти пені відмовлено.

Рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо виконання позивачем умов укладеного договору на виготовлення продукції від 26.06.2006р., прийняття виготовленої продукції належно уповноваженим представником відповідача без зауважень щодо її якості, невиконанням відповідачем умов договору в частині оплати, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 42000грн., стягненням передбаченої договором пені в межах спеціальної позовної давності. Доводи відповідача судом відхилено з огляду на неприпустимість односторонньої відмови від зобов'язання відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2007р. (судді: Пантелієнко В.О., –головуючий, Зубець Л.П., Лосєв А.М.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його відповідність обставинам та матеріалам справи, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та рішення господарського суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення апеляційним та місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судами не прийнято до уваги доводи скаржника про неналежне виконання позивачем договірних зобов'язань та неповно з'ясовано в зв'язку з цим обставини справи, порушено статті 853, 854, 857 Цивільного кодексу України.

Позивач письмового відзиву на касаційну скаргу не надав; не скористався правом на участь представника у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, сторонами було укладено договір від 01.12.2005р. № 01/12 на виготовлення продукції, відповідно до умов якого відповідач замовив, а позивач зобов'язався виготовити до 31.12.2005р. торгівельне обладнання; вартість робіт за договором становила 84000грн.

Умовами договору було передбачено поетапну оплату виконаних робіт, остаточний розрахунок за якими належало здійснити не пізніше 14 банківських днів після підписання сторонами акту виконаних робіт.

Також судами попередніх інстанцій було встановлено, що 01.12.2006р. сторони підписали акт прийому-передачі виконаних робіт за договором № 01/12, та що відповідач сплатив вартість виконаних робіт частково, в частині 42000грн. за авансовим платежем.

23.02.2006р. відповідач направив позивачу лист із посиланням на необхідність переробити виготовлену позивачем продукцію.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суди розглядали правовідносини сторін, пов'язані з виконанням сторонами зобов'язань за договором від 01.12.2005р. та дійшли висновку про доведеність належними та допустимими доказами прийняття   відповідачем виготовленої позивачем продукції без зауважень щодо її якості, що передбачає обов'язковість виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати робіт за договором.

Судова колегія погоджується в цій частині з висновкам судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Права замовника, що випливають з правовідносин за договором підряду підлягають захисту, однак їх захист може бути відповідно до приписів законодавства, що регулюють ці правовідносини, та у разі доведеності такого порушення.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що про виявлені відступи у роботі, виконані підрядником відповідно до умов договору підряду, замовник зобов'язаний негайно повідомити підрядника при прийнятті роботи. Якщо замовник не зробить такої заяви при прийнятті продукції, він в подальшому втрачає право посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття.

Як вбачається з касаційної скарги, скаржник посилається на виявлення прихованих недоліків продукції після її прийняття за актом приймання-передачі, тобто, після настання обумовленого договором остаточного терміну розрахунків.

Чинне законодавство не звільняє скаржника від обов'язку здійснити оплату виконаних робіт у разі їх прийняття та настання обумовленого договором терміну оплати.

Частиною 2 статті 858 Цивільного кодексу України визначено, що у разі неналежної якості виконаної підрядником роботи замовник має право, якщо інше не встановлено законом або договором, вимагати від підрядника або безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк, або пропорційного зменшення ціни роботи, або відшкодування своїх витрат на усунення недоліків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач звернувся до позивача з листом, в якому містилась пропозиція про безоплатне усунення недоліків у роботі в розумний строк.

Однак правовідносини сторін, пов'язані з усуненням цих недоліків виходять за межі спору про стягнення заборгованості за виконані роботи за договором підряду, в зв'язку з чим доводи скаржника про  приховані недоліки не стосуються даного судового розгляду.

Відповідно до положень статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанції, що позивач довів прийняття відповідачем виконаних робіт за актом прийому-передачі, та порушення договірних зобов'язань відповідачем.

Встановивши порушення відповідачем порядку та способу виконання договірних зобов'язань, господарські суди, керуючись приписами статей 525, 526, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, правомірно стягнули з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а також інфляційні втрати та відсотки річних.

Судова колегія відзначає, що позивачем судові рішення щодо часткової відмови йому у стягненні пені не оскаржено.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий та апеляційний господарські суди всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували  правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позовної заяви та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах та аналізі норм матеріального та процесуального права, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника стосовно оцінки обставин справи судом апеляційної  та першої інстанції не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування судових рішень колегія  суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою діяльністю "Сергол" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2007 р. у справі № 26/206 господарського суду м. Києва та рішення господарського суду                  м. Києва від 10.05.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                                      Т.Дроботова

Судді:                                                                                                              Н.Волковицька

Л.Рогач