Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.07                                                                                            Справа №  16/190

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Шевченко  В. Ю. (доповідач по справі),

суддів:                                 Гаврилюк  О.М суддів:                                 Ільєнок Т.В.

.

секретар судового засідання Швидак С.І.,

за участю представників сторін:

від позивача:           не з’явились;

від відповідача:           Грищенко Ю.В. –дов. № 38/9/10-044 від 09.01.2007р., представник

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві на постанову господарського суду Полтавської області від 17.10.2006р.

у справі №16/190 (суддя Тимощенко О.М.)

за позовом          Державного підприємства „Продмашжитло”

до          Державної податкової інспекції у м. Полтаві

про          визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 10.03.2006р.,

в  с  т  а  н  о  в  и  в :

Державне підприємство „Продмашжитло” звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 10.03.2006р. (а.с.2-3).

Позов обґрунтовується тим, що Закон України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-ІІІ застосований відповідачем безпідставно, оскільки він не містить положень про застосування штрафних санкцій за порушення обігу готівки. Крім цього, позивач наполягає що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає діючому законодавству, оскільки штрафні (фінансові) не можуть застосовуватися на підставі Указів Президента України, а лише на підставі Законів України. Обставини, які б підтверджували відсутність з боку позивача порушення обігу готівки в позовній заяві не наводяться, докази, що спростовують висновки ДПІ в м. Полтаві, в матеріалах справи відсутні.

Господарським судом Полтавської області прийнята постанова від 17.10.2006р. по справі №16/190, якою позов задоволено повністю: визнано недійсним рішення №/0 від 10.03.2006р. Стягнуто з Державного бюджету України 3,40 грн. витрат по сплаті державного мита (а.с.43-44). Постанова мотивована тим, що штрафні санкції до позивача застосовані відповідачем на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»від 12.06.1995р. №436/95, а не на підставі закону.

Не погоджуючись із даною постановою, Державна податкова інспекція у м. Полтаві звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду Полтавської області від 17.10.2006р. та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційним господарським судом ухвалою від 12.01.2007р. відкрито апеляційне провадження по справі  №16/190 та, відповідно до ухвал від 15.01.2007р. та 18.01.2007р., проведені підготовчі дії та призначено справу до апеляційного розгляду.

Позивач, відповідно до ст.191 КАС України, надіслав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити постанову господарського суду Полтавської області від 17.10.2006р. у справі №16/190 без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні 12.01.2007р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції скасувати, постановити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з’явився та погодився на розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у засідання суду апеляційної інстанції сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду виходить із наступних обставин.

03.03.2006р. Державною податковою інспекцією у м. Полтаві проведено перевірку щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу Державного підприємства „Продмашжитло”. За наслідками перевірки складено акт від 03.03.2006р. (а.с.4-5).

В акті констатовано що позивачем припущено порушення законодавства, яке полягало в незабезпечені оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства за надання послуг проживання в гуртожитку та кімнатах „для приїжджих” в період з 22.12.2005р. по 03.03.2006р. в сумі 19990,53 грн.

На підставі акту перевірки, з посиланням на п.11 ст.11 Закону України „Про державну податкову службу України” від 04.12.1990р. №509-ХІІ, абз.3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»від 12.06.1995р. №436/95, пункти 2.6, 3, 4.3 “Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні” від 15.12.2004р. №637, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320, ДПІ у м. Полтаві прийняте рішення №/0 від 10.03.2006р., яким позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 99952,65 грн.(а.с.35), тобто в п’ятикратному розмірі від суми порушення.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем до ДПІ у м. Полтаві, ДПА в Полтавській області та ДПА України (а.с.6-8). Рішеннями Державної податкової інспекції у м. Полтаві від 06.04.2006р., Державної податкової адміністрації в Полтавській області від 23.05.2006р. та Державної податкової адміністрації України від 27.07.2006р. спірне податкове повідомлення-рішення від 10.03.2006р. залишене без змін, а скарга позивача – без задоволення (а.с.9-15).

Дослідивши надані докази, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного суду вважає, що постанова господарського суду Полтавської області від 17.10.2006р. у справі №16/190 має бути скасована повністю, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до п.1.9 ст.1 Закону України   «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», №2181-ІІІ від 21.12.2000р. (далі - Закон України №2181-ІІІ), податкове повідомлення - це письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

«Порядок направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків», затверджений наказом ДПА України від 21.06.2001 №253 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 червня 2003 р. за №467/7788, (далі - «Порядок»), прийнятий на виконання Закону України №2181-ІІІ, визначає що податкове повідомлення-рішення є однією з форм податкового повідомлення.

Закон України №2181-ІІІ та «Порядок»визначають процедуру узгодження податкових зобов’язань, в тому числі і шляхом апеляційного оскарження податкових повідомлень платниками податків.

Законом України “Про систему оподаткування” (ст. ст. 14, 15) наведено вичерпний перелік загальнодержавних податків та зборів (обов’язкових платежів), з якого вбачається, що штраф за незабезпечення оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства за надання послуг, не відноситься до податкових платежів. Тому визначена на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995р. №436/95, -  «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні»,  від 15.12.2004р. №637, штрафна санкція не може бути податковим зобов’язанням у розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000р.

За викладених обставин суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що ні Закон України №2181-ІІІ від 21.12.2000р., ні «Порядок»не містять правових підстав для визначення штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, в якості податкових зобов'язань.

Втім штрафні (фінансові) санкції за порушення податкового законодавства відповідачем до позивача і не застосовувалися, а вимога яку висунув позивач в позовній заяві, не співпадає з вимогою яку розглянув суд першої інстанції.

Позивач в позовній заяві від 11.08.2006р. звернувся з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 10.03.2006р. (а.с. 2-3), а не рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Жодних змін та/або уточнень до позову позивач не надав.

Податкове повідомлення-рішення №/0 від 10.03.2006р. за наслідками перевірки додержання позивачем законодавства з питання регулювання обігу готівки, відповідачем не видавалося, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду справи.

Постановою суду першої інстанції від 17.10.2006р. по справі №16/190 визнано недійсним рішення ДПІ в м. Полтава №/0 від 10.03.2006р., яке не є податковим повідомленням-рішенням - за своєю формою, та актом контролюючого органом про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання - за своєю правовою природою.

Припущену місцевим судом помилку не можна вважати технічною і несуттєвою виходячи із наступного.

Діюче законодавство дійсно відокремлює порядок нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються контролюючими органами до платників податків за порушення податкового законодавства від порядку застосування штрафних санкцій за порушення не пов’язані із сплатою податків.

До компетенції податкових органів, відповідно до ст. 11 Закону України “Про державну податкову службу”, відноситься застосування штрафних фінансових санкцій обох видів.

«Порядок направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків»визначає загальний порядок застосування органами державної податкової служби України штрафних (фінансових санкцій), а не лише в межах узгодження податкових зобов’язань.

Пункт 2.7. «Порядку»визначає, що рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій - це рішення керівника податкового органу (його заступника) щодо виявленого порушення (крім порушення правил оподаткування), яке приймається відповідно до законодавчих актів, якими надано право податковим органам застосовувати штрафні (фінансові) санкції.

Аналогічну норму містить і підпункт 2.5 пункту 2 Інструкції «Про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби»(далі - Інструкція), затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України від 17 березня 2001 р. N 110, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 березня 2001 р. за N 268/5459.

Вказані нормативні акти набули чинності у встановленому законодавством порядку і є обов’язковими для виконання.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що визнання недійсним рішення ДПІ в м. Полтава №/0 від 10.03.2006р. є помилковим, оскільки позивач з такою вимогою не звертався. Місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, що є невірним застосуванням норм процесуального права. Позовні вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 10.03.2006р. судом по суті не розглянуті.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання недійсним рішення ДПІ у м. Полтаві №/0 від 10.03.2006р. на діючому законодавстві не ґрунтується та є наслідком невірного застосування норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 195, 202 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і скасовує постанову або ухвалу суду ухвалу суду першої інстанції, якщо при прийнятті оспорюванного рішення мало місце порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки оспорюване рішення місцевого суду прийняте з порушенням вимог процесуального права, воно підлягає скасуванню, а скарга ДПІ у м. Полтаві про скасування оскарженої постанови підлягає задоволенню.

Апеляційний суд, відповідно до ч.3 ст. 195 КАС України, розглядає вимогу яка була сформульована позивачем в позовній заяві та приймає постанову, якою повністю відмовляє в позові підприємства „Продмашжитло” про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 10.03.2006р., оскільки зазначений акт відповідача не існує.

Державне підприємство „Продмашжитло” не позбавлене права в подальшому звернутися з позовом про визнання недійсним відповідного рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Керуючись: ч.1 ст.195, п.3 ст. 198, ст.202, п.3 ч.1 ст.205 КАС України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві задовольнити.

2. Постанову господарського суду Полтавської області від 17.10.2006р. у справі №16/190 скасувати повністю.

3. Прийняти нову постанову по справі, якою в задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Продмашжитло” відмовити повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства „Продмашжитло” (36034, м. Полтава, вул. Курчатова,18, р/р №26002656 а АБ „Полтава-банк”, МФО 331489, код 24559663) на користь Державного бюджету 1,70 грн. державного збору.

5. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду Полтавської області.

6. Справу №16/190 повернути господарському суду Полтавської області.

Постанова апеляційного господарського суду, відповідно до ст.254 КАС України, набирає чинності з моменту її проголошення.

Постанова апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                          Шевченко  В. Ю.                                            Судді:                                                                                      Гаврилюк  О.М  Судді:                                                                                      Ільєнок Т.В.