Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.07                                                                                            Справа №  10/312

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Рудченка С.Г. (доповідач по справі),

суддів:                                 Міщенко  П. К. суддів:                                 Тарасенко К. В.

.

при секретарі судового засідання –Огієнко В.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Яцина О.М. –дов. б/н. від 02.01.2007 р., представник;

від відповідача: Пошивайло О.М. –дов. № 01-08-01 від 08.01.2007 р., представник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 р.,

по справі № 10/312  (суддя –Шкурдова Л. М.),

за  позовом  відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-

збагачувальний комбінат», м. Комсомольськ,

до                   виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду

соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Полтава,

про                 визнання актів недійсними,

В С ТА Н О В И В:

У серпні  2006 р. відкрите акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат»(далі по тексту –ВАТ «Полтавський ГЗК», позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі по тексту –Фонд, відповідач) про визнання частково протиправними рішень від 10.04.2006 р. № 701 про донарахування до бюджету Фонду не прийнятих до заліку неправомірних витрат в сумі 6229,98 грн. та штрафних санкцій в розмірі 3115,49 грн., всього –9345,49 грн.

Постановою господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року позовні вимоги ВАТ «Полтавський ГЗК»задоволені в повному обсязі та визнано рішення № 701 від 10.04.2006 р. протиправним в частині донарахованих неправомірних витрат і штрафних санкцій в сумі 9345,49 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою господарського суду Полтавської області Фонд звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 р. по справі № 10/312 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зроблено посилання на те, що при винесенні постанови суд не в повному обсязі з’ясував усі обставинам, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосувавши норми матеріального права.

Розпорядженням голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.01.2007 року у зв’язку з відпусткою судді Яковлєва, розгляд справи № 10/312 призначено у складі колегії суддів: головуючого судді –Рудченка С.Г, суддів  Міщенка П.К. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.01.2007 року апеляційну скаргу Фонду прийнято до апеляційного провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні за участю представників сторін на 26.01.2007 р.

Розгляд справи здійснюється після оголошеної в судовому засіданні 26.01.2007 р. ухвали про відкладення розгляду справи до 09.02.2007 р., у зв’язку заявленим відповідачем клопотанням про перенесення слухання справи.

Позивач скористався наданим йому ст. 191 КАС України правом на подання заперечень на апеляційну скаргу, у яких ВАТ «Полтавський ГЗК»не погоджується з вимогами апеляційної скарги та просить оскаржувану постанову господарського суду Полтавської області залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у тексті заперечень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга Фонду на постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено місцевим господарським судом, на підставі Акту від 31.03.2006 року результатів перевірки правильності нарахування, перерахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності по ВАТ «Полтавський ГЗК»за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року, Фонд виніс рішення № 701 від 10.04.2006 р. згідно якого позивачеві відповідно до ст.ст. 21, 35 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»було донараховано до бюджету Фонду не прийнятих до заліку неправомірних витрат 13997,00 грн. та нараховано за порушення порядку витрачання страхових коштів 6999,00 грн., а всього на 20996 грн.

28.04.2006р. платіжним дорученням № 9331 позивач частково оплатив, згідно рішення № 701, неправомірні витрати –7767,01 грн. та штрафні санкції - 3883,51 грн. всього - 11650,52 грн.

З іншою частиною донарахованих неправомірних витрат –6229,99 грн. і штрафних санкцій –3115,49 грн. ВАТ «Полтавський ГЗК»не погодився і оскаржив до суду, який дійшов до висновку про задоволення позову ВАТ «Полтавський ГЗК».

Відповідач, звертаючись до апеляційної інстанції, в обґрунтування своїх вимог виходив з того, що відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»від 18.01.2001 року № 2240 (далі по тексту –Закон) страхові внески нараховуються в межах граничної суми заробітної плати (доходу), що встановлюється Кабінетом Міністрів України та є розрахунковою величиною при обчисленні допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах. До 2005 року граничні суми заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески, встановлювалися постановами Кабінету Міністрів України. З 01.01.2005 року максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, з яких відповідно до законів України справляються страхові внески, для всіх Фондів встановлює закон про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно із ст. 93 ЗУ «Про державний бюджет на 2005 рік» № 2286-ІV від 23.12.2004 року гранична сума заробітної плати (доходу) на 2005 рік становить 4100 грн.

Даний довід колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

Середня заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 (далі по тексту –Порядок).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему оподаткування»від  25.06.1991 року ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування. Тому застосування положень Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»в частині визначення максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу)), з яких відповідно до законів України справляються страхові внески до Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності, в розмірі 4100 гривень на місяць у розрахунку на кожну фізичну особу –платника внесків, до внесення змін і доповнень до Порядку, яке відбулося 22 лютого 2006 року (постанова КМУ № 193) до правовідносин з виплати матеріального забезпечення за листом непрацездатності № 016857 від 05.09.2005 року Павлова В. Д. є порушенням прав застрахованих осіб.

Також, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до пункту 14 Порядку в редакції до 22.02.2006р. не передбачав обмеження, що середньоденна (середньогодинна) заробітна плата не може перевищувати максимальну суму (граничну величину) заробітної плати (доходу) та оподатковуваного доходу (прибутку), з яких сплачуються страхові внески, в розрахунку на один день (годину), яка обчислюється шляхом ділення встановленого її розміру в останньому місяці розрахункового періоду.

Дане обмеження з’явилось лише після доповнення Порядку Постановою КМУ від 22 лютого 2006 року № 193, а саме, пункт 14 Нової редакції Порядку доповнено новою нормою щодо обмеження середньоденної (середньогодинної) заробітної плати максимальною сумою (граничною величиною) заробітної плати (доходу) та оподатковуваного доходу (прибутку), з яких сплачуються страхові внески, у розрахунку на один день (годину). Для розрахунку обмеженого розміру середньоденної (середньогодинної) заробітної плати застосовується максимальна сума (гранична величина) заробітної плати (доходу) та оподатковуваного доходу (прибутку), з яких сплачуються страхові внески, що була встановлена в останньому місяці розрахункового періоду, та норма робочого часу цього місяця або середньомісячна кількість календарних днів (30,44) для відповідної категорії осіб. Постанова Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 193 набрала чинності з моменту її прийняття.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому, як правильно зазначено судом першої інстанції, застосування обмежень до 22.02.2006 року, в т.ч. до правовідносин по оплаті листа непрацездатності № 016857 від 05.09.2005 року Павлова В. Д. є помилковим.

Також в обґрунтування своїх вимог відповідач зазначив, що оплата перших п’яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця та виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду (починаючи з шостого дня непрацездатності) здійснюється у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує застрахованим особам втрату заробітної плати у разі настання тимчасової непрацездатності. Виходячи з цього листок непрацездатності оплачується за робочі години згідно з графіком роботи застрахованої особи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності (п. 2 Порядку оплати перших п’яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов’язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 439 від 06.05.2002 року, далі –Порядок № 439). Отже, враховуючи Порядок № 439, роз’яснення Мінпраці, позивач повинен компенсувати втрачений заробіток за пропущені у зв’язку з хворобою робочі години не протягом усієї зміни, а лише ту їх частину, яка припадає на період непрацездатності.

Але колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне, що відповідно до ст. 61 Кодексу законів про працю України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

Оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності (п. 2 Порядку № 439).

Сума страхових виплат застрахованій особі та оплати за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця розраховується шляхом множення суми денної (годинної) виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної (середньогодинної) заробітної плати (доходу) залежно від страхового стажу, якщо наявність його передбачено законодавством, на кількість днів (годин), які підлягають оплаті - п. 20 Порядку № 1266.

Таким чином, як правильно зазначено судом першої інстанції, оплата листка непрацездатності повинна здійснюватися за робочі години відповідно до графіка роботи –протягом всієї зміни застрахованої особи, пропущені в зв’язку з тимчасовою втратою працездатністю, а не лише ту їх частину, яка припадає на період непрацездатності.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 «Про судове рішення»із змінами і доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що постанова господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року у справі № 10/312 прийнята при належному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до чинного матеріального і процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв’язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до ст.ст. 195, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись Розділом VII Прикінцеві та перехідні положення, ст.ст. 160, 165, 195, ст. 200, п. 1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1.          Апеляційну скаргу виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 р. у справі № 10/312 залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду Полтавської області від 07.11.2006 року у справі № 10/312 залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 10/312 повернути до господарського суду Полтавської області.

4.          Ухвала апеляційного господарського суду, відповідно до ст. 254 КАС України, набирає чинності з моменту її проголошення.

5.          Ухвала апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                          Рудченко С.Г.                                            Судді:                                                                                      Міщенко  П. К.  Судді:                                                                                      Тарасенко К. В.