ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2007 року                                                                                   Справа № 6/524-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Пруднікова В.В. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 07.09.2007р. № 634)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Грицюта Л.М., дов. № 35-4016 від 18.05.2006р.;

відповідача (1) –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.36, т.2);

відповідача (2) –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.37, т.2);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2006 року

у справі № 6/524-06

за позовом  відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, Дніпропетровська область, м.Нікополь

до В/1 –корпорації “Науково-виробничої інвестиційної групи “Інтерпайп”, м.Дніпропетровськ

В/2 –закритого акціонерного товариства “Єнакіївський коксохімпром”, Донецька область, м.Єнікіїве

про  стягнення  10 394 грн. 81 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2006р. по справі № 6/524-06 за позовом ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь до Корпорації “НВІГ “Інтерпайп” м.Дніпропетровськ (перший відповідач), ЗАТ “Єнакіївський коксохімпром” м.Єнакіїве Донецької області (другий відповідач) про стягнення 10 394 грн. 81 коп. в задоволення позову було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що позивачем не доведено належними доказами дотримання порядку приймання продукції по кількості згідно з договором, укладеним між позивачем та першим відповідачем, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затверджену постановою Державного арбітражу СРСР № П-6 від 15.06.1965р., відсутня вина першого відповідача у відвантаженні продукції з недостачею.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь, оскаржує рішення на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, невідповідності висновків, викладених в рішенні господарського суду, фактичним обставинам, матеріалам справи, оскільки:

- господарським судом не дано належної правової оцінки обставинам, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а саме факту неналежного виконання відповідачем –1 зобов’язань за договором поставки, чим порушено вимоги ст.ст.161, 162, 164, 209, 246 ЦК УРСР;

- господарським судом не було взято до уваги п.4.3 ДСТУ 322-12-2-94;

- також судом безпідставно зроблено висновок щодо відсутності доказів виклику представників відповідача.

Відповідачі по справі –корпорація “НВІГ “Інтерпайп” та ЗАТ “Єнакіївський коксохімпром” –правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались (ст..96 ГПК України), як не скористались правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст..22 ГПК України, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази (поштові повідомлення про вручення ухвали суду апеляційної інстанції –а.с.36-37, т.2). Враховуючи викладене, а також, що неявка відповідачів не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просив господарський суд стягнути з належного відповідача на користь позивача вартість вагової недостачі коксової продукції на суму 10 394 грн. 81 коп. (а.с.2-4). При цьому в якості норм матеріального права позивач посилався на ст.ст.161, 162, 164, 246, 203 ЦК України (в редакції до 01.01.2004р.), п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004р.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2002р. між ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь (позивач по справі, скаржник “покупець” за договором) та корпорацією “НВІГ “Інтерпайп” м.Дніпропетровськ (перший відповідач по справі, “продавець” за договором) було укладено договір № У1631/2002/881, відповідно до умов якого “продавець” зобов’язався поставити та передати у власність “покупця” продукцію –“товар”, а “покупець” прийняти та оплатити вартість цієї продукції, асортимент, якість, кількість та ціна якої узгоджується в специфікаціях –додатках до зазначеного договору (а.с.7-10, т.1).

Пунктом 6.1 р.6 договору сторони передбачили, що приймання продукції по кількості здійснюється відповідно до Інструкції “Про прядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості”, затверджену постановою Державного арбітражу СРСР № П-6 від 15.06.1965р. (з подальшими змінами та доповненнями); у випадку виявлення недостачі товару при прийманні його “вантажоотримувачем” виклик представника “продавця” та “вантажовідправника” обов’язковий.

Розділом 5 зазначеного вище договору сторони передбачили, що розрахунок за продукцію здійснюється між позивачем та першим відповідачем, тобто сторонами по договору, як в порядку передплати, так і в порядку послідуючої оплати –шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок “продавця” протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку. Факт наявності договірних правовідносин між першим та другим відповідачами, позивачем та другим відповідачем не підтверджені матеріалами справи, такі докази відсутні, не надавались сторонами в ході розгляду справи судам обох інстанцій.

У серпні 2003 року на виконання умов договору від 27.12.2002р., що не спростовується жодною із сторін, на адресу позивача другим відповідачем, як “вантажовідправником” була відвантажена продукція в полувагонах та було виявлено недостачу вантажу 15,49 тон (а.с.11-14, т.1).

Як вбачається із р.6 залізничних накладних, вантаж було видано на підставі п.52 Статуту залізниць України без перевірки, оскільки вантаж прибув у справних полувагонах без ознак втрат (а.с.19-43, т.1). Докази оскарження зазначених дій “залізниці” відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій.

Факт оплати вартості продукції поставленої в вищенаведених вагонах не спростовується жодним доказом відповідачами, підтверджено матеріалами справи (а.с.44-47, т.1).

При прийманні вантажу по кількості було виявлено недостачу продукції в загальній кількості 15,49 тон, про що було складено акт приймання вантажу № 3373/1 від 17.08.2003р., № 3373/2 від 18.08.2003р. (а.с.11-12, т.1), складеними за участю представників громадськості (а.с.15-16, т.1, а також акт № 3374/1 від 18.08.2003р., акт № 3374/2 від 19.08.2003р., складені за участю представників громадськості (а.с.13-14, 17-18, т.1)

В порушення вимог підпункту “п” п.25 зазначеної Інструкції акти приймання не містять відомостей про те, чи могла вміститися продукція, по якій виявлена недостача в вагон (р.6 актів).

Також всупереч умовам договору від 27.12.2002р., п.17 Інструкції № П-6 (зазначеної вище) в матеріалах справи відсутні докази в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України виклику представників “продавця” за договором та вантажовідправника. Наданий до справи лист № 30-1119 від 17.08.2003р. (а.с.50, т.1) не містить будь-яких доказів отримання відповідачем-1, тоді як останній спростовує факт отримання виклику для участі в прийманні.

Крім цього, умовами договору від 27.12.2002р., укладеного між позивачем та першим відповідачем взагалі не передбачається можливість виклику представників для участі в прийманні шляхом направлення факсограм.

Надаючи правову оцінку листу № 30-1119 від 17.08.2003р., як доказу по справі, слід зазначити, що цей лист не містить будь-яких відомостей щодо вхідних номерів факсограм, прізвищ, ім’я, посади працівника першого та другого відповідача, які відповідальні за прийняття інформації  по факсу.

Відповідно до ст..33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які повна посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід також зазначити, що із змісту акту приймання № 3373/1 (а.с.11, т.1), № 3374/1 (а.с.13, т.1) не вбачається відомостей про те, де знаходився вантаж в період з 6.30 годин 17.08.2003р. (час видачі вантажу залізницею) до 13.48 години 17.08.2003р. (початок первісного приймання) (акт № 3373/1), тобто, до початку приймання, а за актом № 3374/1 –в період з 23.50 години 17.08.2003р. до 04.55 години 18.08.2003р. (початок первісного приймання), чи було забезпечено умови належного зберігання продукції саме до початку приймання, виключена можливість розкрадання, втрати вантажу, чим порушено вимоги п.п. “к” п.25 Інструкції № П-6 (вищезазначеної). Докази, які б спростовували факт видачі “залізницею” вантажу позивачеві саме 18.08.2003р. о 03.30 годині відсутні в матеріалах справи, не надавались на вимогу суду апеляційної інстанції (ухвала від 21.08.2007р. –а.с.4, т.2).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2004р.) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначена норма повністю кореспондується зі ст.ст.161, 162 ЦК УРСР (в редакції до 01.01.2004р.). Щодо ст..164, 246, 203 ЦК УРСР, то ці цивільно-правові норми кореспондуються зі ст.ст.528, 712, 623 ЦК України (в редакції з 01.01.2004р.).

Для притягнення до цивільно-правової відповідальності у формі збитків повинно бути доведено відповідними доказами в розумінні ст.ст.32, 34, 36 ГПК України певний склад цивільного правопорушення, тобто наявність сукупності всіх умов, передбачених законом, які утворюють склад цивільного правопорушення, зокрема, елементи суб’єктивної сторони складу правопорушення –вину, елементи об’єктивної сторони складу правопорушення, зокрема, протиправна поведінка, причинно-слідчий зв’язок між протиправною поведінкою та збитками або спричиненням шкоди.

Враховуючи, що приймальні документи складені з порушенням вимог Інструкції № П-6, згоду на застосування якої надали позивач та перший відповідач, відсутні правові підстави також для задоволення позову.

За цих обставин висновок господарського суду, викладений в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, відповідає вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, склад цивільного правопорушення, наявність усіх його елементів (вина у формі умислу або необережності, причинно-слідчий зв’язок між невиконанням (або неналежним виконанням) своїх договірних зобов’язань та спричиненням збитків або шкоди) не доведений належними доказами відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, правові підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2006р. по справі № 6/524-06 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

В.В.Прудніков