ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 3/577

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                        Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Національної акціонерної компанії "Надра України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2007р. та рішення господарського суду м. Києва від 20.03.2007р.

у  справі                     №3/577 господарського суду м. Києва

за позовом                 Приватного підприємства "Ковчег ХХІ"

до відповідача          Національної акціонерної компанії "Надра України"

про                             стягнення 114 213,42грн.

за участю представників:

ПП "Ковчег ХХІ" –Конашевич Т.А.;

НАК "Надра України" –Пивоваров А.А.;

ГПУ – прокурор відділу Баклан Н.Ю.

в с т а н о в и л а :

Приватне підприємство "Ковчег ХХІ" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом та просило суд стягнути з відповідача –Національної акціонерної компанії "Надра України" 114 213,42грн. збитків.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач заподіяв йому збитків у вигляді витрат на оплату орендної плати, комунальних платежів та відшкодування витрат балансоутримувача. При цьому, позивач вказує, що був позбавлений можливості належним чином користуватись орендованими приміщеннями, проводити у них ремонтні та поліпшувальні роботи, внаслідок порушення відповідачем зобов’язань за договором №136/04 від 29.12.2004р., який укладено між ним та відповідачем, в частині обов’язку відповідача:

- не чинити перешкоди своїми діями або бездіяльністю  у проведенні ремонтних та поліпшувальних робіт в орендованому приміщенні, функціонуванні об’єкта у цілому;

- забезпечення вільного проходу та проїзду для користування входами та виходами, що ведуть до орендованих приміщень, проїзду з боку вулиці Золотоворітської з дозволу охорони;

-  погодити та сприяти ПП "Ковчег ХХІ" в організації додаткової вхідної групи до приміщень об’єкта  з боку фасаду будівлі;

- не вчиняти дій, які б перешкоджали користуватись орендованим приміщень на умовах, встановлених договором №908 від 20.08.2004р., який укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ПП "Ковчег ХХІ" (а.с.4-6).

До прийняття рішення у цій справі по суті заявлених вимог, відзиву на позов від відповідача не надійшло.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.03.2007р. позов задоволено. Відповідно до рішення суду з НАК "Надра України" на користь ПП "Ковчег ХХІ" стягнуто 114 213,42грн. в рахунок відшкодування заподіяних збитків (а.с.104-108).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачу збитки у вигляді понесених ним витрат на оплату орендної плати, комунальних платежів та відшкодування витрат балансоутримувача, оскільки:

- відповідач допустив порушення зобов’язань, взятих на себе відповідно до умов договорів №01К/НУ від 18.08.2004р. та №136/04 від 29.12.2004р., а саме створив позивачу перешкоди у користуванні орендованим ним приміщенням та здійсненні ним господарської діяльності у ньому;

- неправомірні дії відповідача заподіяли позивачу збитків у вигляді витрат, пов’язаних із сплатою орендної плати, комунальних та інших платежів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2007р. рішення господарського суду м. Києва від 20.03.2007р. залишено без змін (а.с.134-137).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, НАК "Надра України" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушення та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.47,33,43 ГПК України, ст.ст.22,623 ГПК України (а.с.143-146).

ПП "Ковчег ХХІ" у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а прийняті у справі судові акти залишити без змін.

До розгляду поданої касаційної скарги по суті, заступник Генерального прокурора повідомив про вступ у справу, про що направив до суду відповідне звернення (а.с.155).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає  частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є відшкодування збитків у вигляді понесених позивачем витрат, заподіяних порушенням відповідачем взятих на себе зобов’язань за договорами.

Відповідно до ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч.2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

В силу ст.218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст.224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв’язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом,  виключає  настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є встановлення всіх елементів складу правопорушення.

Під час вирішення спору у даній справі по суті заявлених вимог та перегляді прийнятого рішення в апеляційному порядку, судами  встановлено, що, відповідно до договору оренди №908 від 20.08.2004р. (викладено у новій редакції в силу договору №1039/908 від 07.10.2004р.), який укладено  між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ПП "Ковчег ХХІ", позивачу передано в тимчасове платне користування для розміщення закладу кафе-бар та допоміжних приміщень державне майно у вигляді нежилих приміщень площею 394,3м2, які знаходяться у будинку №34 по вул. Володимирській у м. Києві, що знаходиться на балансі НАК "Надра України".

На виконання п.5.8 договору (у редакції договору №1039/908 від 07.10.2004р.), 29.12.2004р. між позивачем та відповідачем укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до вказаного договору, відповідач взяв на себе зобов’язання щодо створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності.

Крім того, сторонами у даній справі 18.08.2004р. укладено договір №01К/НУ про співробітництво, відповідно до якого  НАК "Надра України" взяло на себе зобов’язання не перешкоджати своїми діями або бездіяльністю проведенню позивачем ремонтних і поліпшувальних робіт у приміщенні та функціонуванні об’єкта у цілому, а також всіляким чином враховувати взаємні інтереси та сприяти одна одній у вказаній діяльності. Зокрема, відповідач зобов’язався: дозволити та забезпечувати позивачу вільний прохід і проїзд для користування входами і виходами, що ведуть до орендованих приміщень, а також проїзду з вул. Золотоворітської з дозволу охорони; погодити і всіляко сприяти позивачу у організації додаткової вхідної групи до приміщень об’єкту з боку фасаду будівлі, де він знаходиться; не вчиняти дій, які б перешкоджали позивачу користуватися орендованим майном на умовах договору оренди.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за вказаними договорами.

Під час вирішення спору судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що факт порушення вищевказаних зобов’язань відповідачем встановлений рішенням господарського суду м. Києва від 27.12.2005р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2006р., у справі №3/685 за позовом ПП "Ковчег ХХІ" до НАК "Надра України", третя особа –Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву про усунення перешкод у користуванні майном.

Так, під час розгляду вказаної справи встановлено, що НАК "Надра України" 03.08.2005р. видано розпорядження №10-р, яким заборонено будь-якій вхід, завезення (вивіз) майна до компанії стороннім особам через КПП №1 (вул. Володимирська, 34), КПП №2 (вул. Золотоворітська, 9) та ворота у внутрішній двір. В результаті прийняття такого розпорядження відповідачем порушено умови договору про співробітництво та договору про відшкодування витрат балансоутримувача, а також вчинено дії, спрямовані на перешкоджання користування позивачем орендованим майном.

Факти, встановлені зазначеним рішенням є преюдиційними для даної справи в силу ч.2 ст.35 ГПК України, враховуючи тотожність складу сторін.

Таким чином, судами встановлено наявність протиправної поведінки відповідача.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що поніс збитки у вигляді здійснених ним витрат на оплату орендної плати згідно умов  договору №908 від 20.08.2004р. (в редакції договору №1039/908 від 07.10.2004р.), відшкодування витрат балансоутримувачу та сплату комунальних платежів у загальному розмірі 114 213,42грн. Оцінюючи доводи позивача в частині визначення розміру понесених ним витрат та вважаючи їх у такому розмірі обґрунтованими, суд першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, прийняв до уваги надані позивачем та долучені до матеріалів справи платіжні доручення.

Однак, висновку щодо понесення витрат у такому розмірі саме у зв’язку з сплатою орендної плати, відшкодування витрат балансоутримувача та сплаті комунальних платежів, суди дійшли з порушенням норм процесуального права, які визначають вимоги до доказів у судовому процесі.

Зокрема, згідно умов договору від 29.12.2004р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, розмір витрат визначається щомісячним кошторисом витрат (п.2.1.1 договору), а плату позивач повинен здійснювати на рахунок балансоутримувача на підставі рахунку, виставленого балансоутримувачем.

На підтвердження сплати витрат балансоутримувача, позивачем, як вказано у позовній заяві, надано платіжні доручення №93 від 09.09.2005р., №112 від 10.10.2005р., №127 від 10.11.2005р., №143 від 06.12.2005р., №11 від 10.01.2006р., №22 від 07.02.2006р., №40 від 09.03.2006р., №43 від 07.04.2006р., №58 від 10.05.2006р.  (а.с.6 , п’ятий абзац).

Поряд з цим, у графі "одержувач" вказаних платіжних  доручень зазначено - "ВДК у Шевченківському районі", хоча за умовами договору оплата здійснюється на рахунок балансоутримувача, яким є відповідач –НАК "Надра України". Крім того, судами не витребувані та не досліджені відповідні рахунки, на підставі яких здійснювався платіж, для встановлення чи було необхідне здійснення витрат саме у такому розмірі і чи є підстави для отримання таких коштів, оскільки за відсутності підстав отримання одержувачем таких коштів та обов’язку позивача сплачувати їх саме у такому розмірі, позивач має право вимагати їх повернення на підставі ст.1212 ЦК України.

За умовами договору №908 від 07.10.2004р. (в редакції договору №1039/908), перерахування орендної плати здійснюється наступним чином: 70% орендної плати перераховується до державного бюджету, а 30% орендної плати –на розрахунковий рахунок балансоутримувача (п.3.3договору).

Поряд з цим, в підтвердження понесення витрат на сплату орендної плати додані, зокрема, платіжні доручення №92 від 09.09.2005р., №111 від 10.10.2005р., №125 від 10.11.2005р., №142 від 06.12.2005р., №9 від 10.01.2006р., №20 від 07.02.2006р., №39 від 09.03.2006р., №45 від 07.04.2006р., 62 від 10.05.2006р., у яких у графі одержувач зазначено: "НАК "Надра України", а у графі призначення платежу "оплата орендної плати ….згідно договору №1039/908 від 20.08.2004р…. від 70% розрахунку".

Оцінюючи зазначені письмові докази в якості документів, що підтверджують понесення необхідних витрат, суд не надав оцінки тому, що за умовами вищевказаного договору частина орендної плати у розмірі 70% розрахунку сплачується в доход державного бюджету, однак, у платіжних дорученнях одержувачем вказано "НАК "Надра України".

Разом з тим, відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. При цьому, ці дані встановлюються такими засобами письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі; в необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Вимоги, що пред’являються до доказів визначені ст.34 ГПК України. Згідно вказаної норми, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, на момент здійснення платежів були визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в України в національній валюті, яка затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004р. №22 (зареєстрована в Мінюсті України 29.03.2004р. №377/8976)

Нормами зазначеної Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у т.ч. платіжних доручень.

Так, відповідно до п.3.1 глави 3 Інструкції, платіжне доручення, що подається в банк, оформляється платником за формою додатка 8 до цієї Інструкції згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до Інструкції.

Згідно п.2 додатку 8 Інструкції, у графі "отримувач" зазначаються назва отримувача, що відповідає назві отримувача, яка заявлена в банку отримувача або його скорочена назва, яка відповідає зареєстрованій в установчих документах;  графа  "призначенні платежу" заповнюється у платіжних дорученнях з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Зокрема, в силу п.3.8 глави 3 Інструкції, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, за дані, які зазначені у вказаній графі, відповідає платник, а банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, допустимим доказом призначення грошових коштів та встановлення особи одержувача, є відповідний платіжний документ з зазначеними у ньому даними.

Таким чином, висновку щодо розміру понесених позивачем витрат, суди дійшли з порушенням норм процесуального права.

Крім того, приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції не з’ясував наявність такого елемента складу правопорушення як причинно-наслідковий зв’язок між протиправною поведінкою та збитками, що у подальшому не усунуто апеляційною інстанцією. Так, зазначений зв’язок полягає у тому, що понесення збитків, у даному випадку у вигляді витрат, є наслідком протиправної поведінки.

Таким чином, суди мали з’ясувати чи понесені відповідні витрати позивачем саме внаслідок протиправної поведінки відповідача, зокрема, у випадку правомірної поведінки відповідача поніс би позивач відповідні витрати чи ні.

Дослідження наявності зазначеного елемента складу правопорушення є необхідною умовою для встановлення чи повинна нести особа відповідальність у вигляді зобов’язання відшкодувати збитки.

Принцип об’єктивної істини, тобто обґрунтованості висновків, викладених у судовому акті, реалізується положеннями: ст.47ГП України, відповідно до якої судові рішення приймаються за результатами обговорення всіх обставин справи; ст.38 ГПК України, яка зобов’язує господарський суд не обмежуватись поданими документами і матеріалами, а витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, у разі недостатності поданих сторонами документів; ст.43  ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, та іншими нормами.

Вимоги зазначених процесуальних норм судом першої інстанції при розгляді даної справи не виконані.

Порушення зазначених норм процесуального права, які у подальшому не усунуті судом апеляційної інстанції, призвели до неповного з’ясування обставин справи, в зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судами дана правильна оцінка спірним правовідносинам та зроблено відповідаючий чинним нормам права висновок щодо прав і обов’язків сторін.

За таких обставин, судові акти прийняті з порушенням норм процесуального права підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Національної акціонерної компанії "Надра України" задовольнити частково.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2007р. та рішення господарського суду м. Києва від 20.03.2007р. у справі №3/577 скасувати.

3.          Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                               Васищак І.М.

Палій В.М.