донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.06.2007 р.                                                                            справа №12/4а

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Стойка  О.В.

суддів
Діброви  Г.І. , Волкова Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Турченко О.В. за довіреністю,

від відповідача:
Кабанова Л.О. за довіреністю, Костюк С.В.  за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Етна" м. Маріуполь Донецькоїобласті

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
04.04.2007 року

по справі
№12/4а

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Етна" м. Маріуполь

до
Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка Донецької області

про
про скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення та зобов"язання  прийняти на зберігання  обладнання

В С Т А Н О В И В:

У січні 2007 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Етна" м. Маріуполь Донецької області (позивач) із позовом до Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка (відповідач) про   скасування  рішення  комісії про нарахування   за  актом по п.2.6.Методики за  період 12  місяців та  зобов»язати  відповідача прийняти  на  схоронність  обладнання, встановлене  позивачу  на ТП –704 та  підписати  договір  схову.

Рішенням Господарського  суду  від  04.04.2007р.    у задоволені позовних  вимог відмовлено.

Позивач, не  погодившись  з  прийнятим  рішенням,  подав  апеляційну  скаргу, в  якої  просить  рішення  Господарського  суду  від 04.04.2007р. по  справі №12/4а скасувати  та задовольнити позовні  вимоги.

Відповідач вважає  рішення  суду  законним  та  обґрунтованим.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як  вбачається  з  матеріалів  справи,  позивачу  належить  приміщення, яке  розташоване за  адресою: м.Маріуполь, вул. Боткіна 15 на  праві  власності.

Між  позивачем  та  ПП «Чара»01.01.04р.  було  укладено  Договір  оренди №5 за  вказаною   адресою, який був достроково розірваний 03.01.06р.

У вказаний період електропостачання на відповідний об»єкт здійснювалось на підставі Договору на  користування  електричною  енергією  від 27.06.96р. за №241, укладеному між ПП «Чара»та ВАТ «Донецькобленерго».

Вказані обставини сторонам не оспорюються.

Незважаючи  на  існування  договірних відносин з іншим  контрагентом, відповідно до акту  від  22.03.05р. (а.с 184) позивачу відповідачем  було  встановлено  електролічильник  САЧ –195 №150590, що зафіксовано  у відповідному  Акті від 22.03.05р. та передані  пломби  на  схоронність.

В зв»язку  з  розірванням договору  оренди, Актом від 19.01.06р.  ПП «Чара»передало  позивачу   електричний  лічильник №150590.

Листом від   10.01.06р.  позивач звернувся до  відповідача  з заявою   від  10.01.06р. з  проханням   укласти  договір на  постачання  електричної  енергії.

Відповідачем  письмової  відповіді  на  зазначену  вище  заяву  позивача  не надано.

Також  відповідач  не  надав  належних  доказів  припинення  подачі  електропостачання на  спірний  об»єкт  у зв»язку  з  закінченням дії договору  на  користування  електричною  енергією з ПП «Чара».

Вбачається, що позивачем здійснювалась оплата за  споживання  електричної  енергії  за  період з  лютого по вересень 2006р. платіжними дорученнями №7 від 21.02.06р., №7 від 03.04.06р., №7 від 18.04.06р., №42 від  19.05.06р., №5 від 26.06.06р., №59 від 20.07.06р., №83 від  15.09.06р., яка  отримувалась   відповідачем.

Доводи  відповідача  про перерозподіл  отриманих  коштів  за  листом  позивача від 23.04.07р. судовою  колегією  до  уваги  не  приймаються, оскільки   цей   факт  мав  місце  вже  після  прийняття господарським  судом  рішення   по справі, а отже є  безпідставними.

Доказів  того, що  у власності  позивача  знаходяться  інші  об»єкти,  на  які  здійснювалось  електропостачання   з  01.01.06р.  відповідачем  не  надано.

Як вбачається  з матеріалів справи представниками  відповідача  на  об»єкті позивача, що розташований за  адресою:  м.Маріуполь,  вул.Боткіна 15, було здійснено  перевірку  дотримання  останнім Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ України № 910 в редакції від 17.10.2005р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.11.2005р (далі  Правила).

В  результаті  проведеної  перевірки представниками  відповідача  було  складено  акт №022708 від 22.09.06р. про  порушення  позивачем  Правил,    яким встановлено  самовільне  підключення   споживачем електроприладів до мережі   енергопостачальника. Також  в спірному  акті зазначено, що  договір на  постачання  електричної  енергії відсутній.

Також  було  складено акт №022709 від 22.09.06р., яким    встановлено  порушення  споживачем Правил, а саме  пошкодження  розрахункового  засобу  обліку електроенергії та  виявлення  інших дій   споживача, передбачених п.6.40 Правил,  метою  яких є  змінення  значень показу  приладу  обліку.

Актом  обстеження  №ДМ 179/865 від 22.09.06р., який було  складено  представниками  Держенергонагляду, встановлено, що  постачання  електричної  енергії  на  об»єкт  позивача  здійснюється  без договору та позивача  зобов»язано  укласти договір  на  постачання  електричної  енергії.

Відповідачем  також була  проведена  технічна перевірка  розрахункових приладів  обліку та  складено  акт №082586 від  22.09.06р. яким  позивача зобов»язано  укласти договір  на  електропостачання ,  виконати  технічні умови, встановити облік на  ТП 704. Прилад обліку  розпломбовано  для  проведення  експертизи.

На засіданні  комісії  відповідача було розглянуто акт №022708  від  28.09.06р,  прийнято рішення, що  викладено в  Протоколі №28 про  здійснення  нарахування за Методикою за  період 12  місяців та надано рахунок  для  сплати за  недораховану  електричну  енергію на суму 96677,63грн.

Відповідних  рішень  комісії  за  іншими  актами відповідачем  не  надано.

Відповідно до п. 6.41 Правил, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється двосторонній акт порушень.

За приписами  п.6.42 Правил користування електричною енергією  на підставі акта  порушень уповноваженими  представниками постачальника  електричної  енергії  під час засідань комісії з розгляду актів про  порушення визначається обсяг недоврахованої електричної енергії та  сума завданих споживачем збитків та виписується споживачу додаткові  розрахункові документи для сплати до законодавства України. Рішення  комісії оформляється  протоколом  і набирає чинності через 10  робочих днів  після вручення  протоколу споживачу, за  винятком випадків  оскарження  цього  рішення в судовому   порядку.

Відповідно  п.6.40 Правил, на який   посилається  відповідач та п.2.6. Методики, відповідно до  якої  було  зроблено  розрахунок   спірної  суми,  такого  порушення  як  не укладення  договору  на  постачання  електричної  енергії не міститься, а відповідальність  передбачена  лише  за  самовільне  підключення  до  електропостачання.

Отже,  з  вищевикладеного  вбачається, що  позивачем  самовільного  підключення до мережі  відповідача  не  здійснювалось.

Відповідно до ст.277 Господарського кодексу України, ст.ст. 7, 24,26 Закону України «Про електроенергетику»додержання  вимог Правил  користування  електричною  енергією є  обов»язковим для  суб»єктів  електропостачання.

Предметом  позовних  вимог позивача є  вимоги  про   скасування  рішення  комісії  по нарахуванню за  спірним  актом. В  обґрунтування  заявлених  вимог  позивач  посилається на  ст. 12 Закону  України  «Про захист прав  споживачів».

В процесі розгляду  справи  позивач  свої  вимоги не змінював та не доповнював в порядку вимог  ст. 22 ГПК України.

Оскільки спірне   рішення  прийнято  відповідачем в процесі господарської діяльності,  суд  не  має  процесуальних  повноважень  втручатися   в  господарську діяльність   підприємства та  скасовувати  його, оскільки суд  не є вищестоящою організацією, діючим законодавством такого повноваження господарському суду  не надано.

Відповідно до ст. 101 ГПК України  в апеляційній  інстанції не  приймаються і не  розглядаються  вимоги, що не  були предметом  розгляду  в суді  першої  інстанції.

Клопотання  про  вихід за межі позовних  вимог  у відповідності до ст. 83 ГПК України  позивачем не  надавалось.

Крім того,   приписами ст. 1 п.22 Закону України  «Про захист прав  споживачів»  визначено поняття споживача, як фізичної особи, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, посилання  позивача  на  норми Закону України  «Про захист прав  споживачів»  є безпідставними.

Отже,  вибраний  позивачем  спосіб захисту  своїх  прав  не  призводить  до  поновлення  його  порушених  прав,  тому позовні  вимоги  про   скасування  спірного  рішення  комісії  не  підлягають  задоволенню.

Господарський  суд  дійшов  правильного  висновку,  відмовивши  у задоволені  позовних  вимог про  скасування  рішення  комісії  по розгляду  актів  про  порушення,  і хоча він не дослідив в повному  обсязі всіх  обставин  справи,  це не призвело  до  прийняття  неправильного  рішення, а отже  підстав для  скасування  рішення господарського  суду  в даній  частині  немає.

Отже, в зазначеній  частині  рішення  господарського суду  підлягає  залишенню  в силі, але за  мотивами, викладеними  в  даній постанові.

Відмовивши  у задоволені  позовних  вимог   про  прийняття на зберігання  відповідачем  обладнання,  господарський  суд  дійшов  правильного висновку .

За приписами  п.3 ст. 179, ст. 187 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

З   матеріалів  справи  не  вбачається обставин, відповідно  до  яких  укладення  договору  зберігання  між  сторонами  є  обов»язковим.

За встановлених обставин доводи апеляційної  скарги є безпідставними та не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від  04.04.07р по справі №12/4а  відповідає нормам матеріального та процесуального права та підлягає  залишенню  в силі  за  мотивами,  викладеними  в постанові,  а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на позивача  по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Етна" м. Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 04.04.07р по справі №12/4а  залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 04.04.07р по справі №12/4а  залишити  без змін за мотивами,  викладеними  в постанові.

Головуючий          О.В.  Стойка

Судді:          Г.І.  Діброва

Р.В.  Волков

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС