КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

01.08.07 р.          № 32/583

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Шевченко О.О., дов. № 4701/9/10 від 01.08.2007р.

відповідача-1:                          не з’вились

відповідача-2:                          не з’вились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Подільському р-ні м. Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.01.2006

у справі № 32/583

за позовом           Державна податкова інспекція у Подільському р-ні м. Києва

до           Товариство з обмеженою відповідальністю "Укренерго"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техпромкомплект"

про          визнання недійсним договору та стягнення 42005,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва у справі № 32/583 від 12.01.2006р. в позові відмовити повністю.

Не погоджуючись з зазначено постановою, Державна податкова інспекція у Подільському районі м. Києва звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду м. Києва у справі № 32/583 від 12.01.2006р. та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання не з’явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку постанови першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача-1 та відповідача-2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Судом встановлено, що 19.07.2002 відповідачем ТОВ „Укренерго" виставлений відповідачу ТОВ „Техпромкомплект" рахунок-фактура № 00379 на загальну суму 42 005,04 грн.

12.08.2002 за накладною № 00327 відповідач ТОВ „Техпромкомплект" отримав від відповідача ТОВ „Укренерго" товар загальною вартістю 42005,04 грн., в тому числі ІІДВ 7000,84 грн.

Вартість товару сплачена ТОВ „Техпромкомплект" в повному обсязі шляхом перерахуваня 25.07.2002 грошових коштів на банківський рахунок ТОВ „Укренерго" у сумі 42005,04грн.

По зазначеній господарській операції ТОВ „Укренерго" видав ТОВ „Техпромкомплект" податкову накладну від 25.07.2002 №70 на загальну суму 42 005,04 грн. в т. ч. ПДВ 7000,84грн.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який вступив в дію з 01.01.2004, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини між відповідачами виникли та припинились (в зв'язку з виконанням спірної угоди) до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, судом визнається, що дані відносини регулюються Цивільним кодексом УРСР.

Відповідно до ст.. 49 УРСР, якщо угода укладена з метою, за відомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу в обох сторін – в разі виконання угоди обома сторонами – на користь держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною – у другої сторони стягується на користь держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержавного, при наявності ж умислу лише в однієї із сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останню або належне їй на відшкодування виконаного стягується на користь держави.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978р. № 3 із змінами, внесеними постановами від 25.12.1992р. № 13 та від 25.05.1998р. № 15 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” на підставі ст.. 49 ЦК УКРСР, дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто, порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів.

Позивач вважає, що спірна угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства за наявності умислу у відповідача ТОВ "Укренерго". В обґрунтування своїх тверджень позивач посилається на неподання цим відповідачем податкової звітності, несплату податків від отриманого за спірною угодою доходу, а також на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва №2-5375/6 від 19.12.2003 установчі документи ТОВ „Укренерго" визнано недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Укренерго" зареєстроване Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією та взяте на облік як платник податків Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва. У періоді, в якому відбувались господарські операції з ТОВ "Техпромкомплект" за спірною угодою, ТОВ "Укренерго" звітувало до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва та сплачувало задекларовані у податкових деклараціях зобов'язання, що підтверджується наявними в справі копіями і податкових декларацій та витягами з облікових карток товариства по ПДВ та податку на прибуток. Зазначені обставини позивачем не спростовані.

Відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990р. № 509-ХІІ зі змінами і доповненнями здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством, запобігання злочинам та іншим правопорушенням, віднесеним законом до компетенції податкової міліції, їх розкриття, припинення, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 10 вказаного Закону на державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладені функції щодо здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) та забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильності обчислення і своєчасності надходження цих податків платежів, а також контролю щодо своєчасності подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Відповідно до п. 1.12 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-111 (зі змінами і доповненнями) контролюючий орган - державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону. Стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпунктах 2.1.1-2.1.3 цього пункту є органи державної податкової служби.

У відповідності до п. "а", п. "б" п.п.4.2.2 п.4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; або якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Допустимих доказів (актів перевірок та прийнятих на їх підставі рішень) про донарахування відповідачу ТОВ "Укренерго" податкових зобов'язань, в тому числі і за оспорюваною угодою, позивачем до справи не надано.

За таких обставин, факт ухилення відповідача ТОВ „Укренерго" від сплати податків позивачем не доведений.

Згідно п.11 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/111 від 12.03.1999 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ст.49 ЦК УРСР є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства; для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2003 у справі № 2-5375/6, яким визнані недійсними установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Укренерго", ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.03.2005 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2005р. позовна заява Сторожка В.А. до ТОВ „Укренерго", треті особи - ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про визнання установчих документів ТОВ „Укренерго" недійсними залишена без розгляду.

Доказів скасування зазначеної ухвали позивачем до суду не надано.

Інших доказів про наявність у відповідача ТОВ "Укренерго" умислу позивач суду не навів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного ухилення від сплати податків у відповідачів.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва задоволенню не підлягає, а постанова Господарського суду міста Києва від 12.01.2006р. у справі № 32/583 не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 198, п.4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва залишити без задоволення, постанову Господарського суду міста Києва від 12.01.2006р. № 32/583 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 32/583 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді