СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

17 жовтня 2007 року

Справа № 2-27/7602-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Плута В.М.,

суддів
Борисової Ю.В.,

Дугаренко О.В.,

секретар судового засідання                                        Алєєва А.М.

за участю представників сторін:

прокурора: не з'явився;

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_2,
довіреність №  Д-190   від 19.06.07;

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Воронцова Н.В.) від 09.08.2007 у
справі № 2-27/7602-2007А

за позовом
прокурора міста Сімферополя (вул. Севастопольська, 11,м.Сімферополь,95000)

в інтересах Держави в особі
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
(вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

до          суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1);
(представнику: ОСОБА_2, АДРЕСА_2)

про стягнення заборгованості у
розмірі 26978,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Сімферополя
звернувся до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом в інтересах
держави в особі Державної податкової інспекції в м. Сімферополі до суб`єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1. про стягнення заборгованості перед бюджетом
в сумі 26978,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
за суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1. числиться заборгованість перед
бюджетом, 09.11.2005 року та 26.12.2005 року відповідачеві були вручені
особисто податкові вимоги, які на момент звернення до суду з позовом не
погашені.

Постановою господарського суду АР
Крим від 09.08.2007 року у справі № 2-27/7602-2007 позов прокурора міста
Сімферополя задоволено. Суд стягнув з суб`єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1. на користь Державної податкової інспекції в м. Сімферополі
заборгованість перед бюджетом в сумі 26978,11 грн.

При прийнятті постанови, суд першої
інстанції встановив, з 12 по 15.10.2005 року Державною податковою інспекцією в
м. Сімферополі було проведено планову виїзну документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності відповідача з питання дотримання вимог
податкового і валютного законодавства за період з 19.01.2004 року по 30.06.2005
року, за результатами перевірки було виявлено факт порушення вимог підпунктів
7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпунктів 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 Закону України
„Про податок на додану вартість”, складено акт № 978/17-3/ від
28.10.2005 року та донараховано податок на додану вартість у розмірі 17974,03
грн. На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення - рішення
від 31.10.2005 року № /0. Господарським судом АР Крим також
встановлено, що мало місце рішення господарського суду АР Крим у справі №
2-25/605-2006А, яким було відмовлено СПД ОСОБА_1. у задоволенні позову про
визнання недійсним податкового повідомлення - рішення від 31.10.2005 року №
/0. У зв`язку з цим, в силу вимог Закону України „Про порядок
погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими
фондами”, податкове зобов`язання відповідача є узгодженим та підлягає сплаті.

Не
погодившись  з  цим
судовим  актом, суб`єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1.
звернувся до Севастопольського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить
постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову прокурора міста
Сімферополя відмовити.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі полягають у тому, що справа № 2-25/605-2006А знаходиться в провадженні
Вищого арбітражного суду України, тому посилатись на судові рішення у даній
справі є безпідставним. Відповідач також вважає невірним застосування судом
першої інстанції норм Законів України „Про податок на додану вартість” та „Про
порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами і державними
цільовими фондами”.

Прокурор та позивач у судове
засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому
засіданні не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що чинне законодавство
не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної
справи,  а також те, що згідно з пунктом
4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб,  які
беруть участь у справі,  належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду,  не перешкоджає  судовому
розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути скаргу за відсутності прокурора та позивача.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.10.2007 суддів
Гонтаря В.І. та Горошко Н.П. замінено на суддів Борисову Ю.В. та Дугаренко О.В.

Переглянувши постанову суду першої
інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України,
вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши правильність
застосування господарським судом при винесені оскаржуваної постанови норм
матеріального і процесуального права та на підставі встановлених фактичних
обставин судова колегія вважає, що апеляційна суб`єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1. не підлягає задоволенню з наступних  підстав.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності 06.01.2004 року
виконавчим комітетом Залізничної районної ради м. Сімферополя, про що було
видано свідоцтво НОМЕР_1.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1є платником податків і зборів відповідно до Закону України „Про систему
оподаткування в Україні”.

Судовою колегією встановлено, що 12
по 15.10.2005 року Державною податковою інспекцією в м. Сімферополі було
проведено планову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської
діяльності відповідача з питання дотримання вимог податкового і валютного
законодавства за період з 19.01.2004 року по 30.06.2005 року. За результатами
перевірки було складено акт №978/17-3/ від 28.10.2005 року.

В ході проведення перевірки було
встановлено наступне порушення  вимог
підпунктів 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпунктів 7.4.5. пункту 7.4 статті 7
Закону України „Про податок на додану вартість”, складено акт перевірки №
978/17-3/ від 28.10.2005 року, донараховано податок на додану
вартість у сумі 17974,03 грн. На підставі акту перевірки було винесено
податкове повідомлення - рішення від 31.10.2005 року № /0, відповідно
до якого було визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у
розмірі 26975,92 грн., з якого 17974,03 грн. - основний платіж та 9001,89 грн.
- штрафні санкції.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що вказане податкове повідомлення-рішення № від
31.10.2005 року предмет розгляду в рамках справи № 2-25/605-2006А за позовом
СПД ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в м. Сімферополі.

Так, постановою господарського суду
АР Крим від 21.02.2006 року у справі № 2-26/605-2006А у задоволенні СПДОСОБА_1.
про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 31.10.2005 року №
/0 було відмовлено. Постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 17.04.2006 року у справі № 2-25/605-2006А у задоволенні
апеляційної скарги було відмовлено, а постанову господарського суду АР Крим від
21.02.2006 року залишено без змін.

В процесі розгляду судами першої та
апеляційної інстанції справи № 2-25/605-2006А було встановлено наступні
обставини.

Працівниками державної податкової
служби при звірці книги обліку продажу товару, книги обліку придбання товару,
первинних бухгалтерських документів, декларацій про доходи, податкових
декларацій з ПДВ, залишків товару, форми № 1 ДР, банківських документів,
встановлене наступне:

- приватному підприємцю 17.03.2004
року надійшли грошові кошти на розрахунковий рахунок від ЗАТ СМЗ “Прогрес”. При
звірці витягів банку, податкових декларацій, книги обліку продажу товару і
податкових накладних встановлено, що грошові кошти, що поступили в березні 2004
СПД ОСОБА_1. включив в податкове зобов'язання в квітні 2004;

- в квітні 2004 року приватному
підприємцю надійшли грошові кошти на розрахунковий рахунок від ВАТ Завод
“Фіолент” в сумі 9354,84 грн. ( у тому числі ПДВ - 1559,14 грн).

При звірці витягів банку,
податкових декларацій, книги обліку і продажу
товару і податкових накладних встановлено, що СПД ОСОБА_1. в   податкове зобов'язання включено суму 9176,34
грн. (у тому числі ПДВ -1529,39 грн). В результаті проведення документальної
перевірки встановлено, що сума 29,75 (1559,14 грн. - 1529,39 грн.) не включена
в податкове зобов'язання квітня 2004 року, а включена в зобов'язання червня
2004 року.

Таким чином, порушений підпункт
7.3.1. пункту 7.3. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”
№  168/97 ВР від 03.04.1997 року (із
змінами та доповненнями) відповідно до якого, датою виникнення податкових
зобов'язань з продажу товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка приходиться
на податковий період, протягом якої відбувається будь-яка з подій, що відбулася
раніше.

Також при проведенні перевірки були
використані рішення судів: рішенням Центрального районного суду міста Сімферополя
від 08.05.2003 року за № 2-1794/03 було визнано недійсними статут і свідоцтво
про реєстрацію як платника ПДВ ПП “Кречет” № 00952817 з моменту його видачі,
тобто 02.11.2001 року.

Відповідно до рішення Залізничного
районного суду міста Сімферополя від 07.04.2003 року було визнано недійсним
статут і свідоцтво про реєстрацію як платника ПДВ ПП ПКП “Залів” № 00785108 з
02.01.2002, з моменту його видачі.

Відповідно до рішення Київського
районного суду міста Донецька від 13.09.2002 у справі № 2-7034/2002 було
визнано недійсним статут і свідоцтво про реєстрацію як платника ПДВ, видане ПП
“Укр-техноком” № 07768192 від 12.06.2002 з моменту його видачі -з 12.06.2002
року.

Також, в ході проведення перевірки
було встановлено, що СПД ОСОБА_1 придбав товари у ПКП “Корес” проте,
вищезгадане підприємство на території України на податковому обліку не
знаходиться, свідоцтво ПДВ № 00717119 не значиться., згідно довідки Головного
управління статистики в АР Крим в Єдиному державному реєстрі підприємств та
організацій України не значиться.

При цьому, судова першої та
апеляційної інстанції було визнані необґрунтованими доводи СПДОСОБА_1. стосовно
того, у нього відсутнє законне право вимагати від свого контрагента доказів
сплати податку, реєстрації його як платника ПДВ, а також що визнання недійсними
статутів та свідоцтв про реєстрацію як платників ПДВ вищевказаних контрагентів
позивача рішеннями судів не впливають на результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки,
відповідно до статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи
має індивідуальний характер.

Відповідно до частини 1 статті 254
Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду
апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова
Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України закріплено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, постанова
Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.04.2006 року у справі
№ 2-25/605-2006А набрала законної сили ї моменту її проголошення -з 17.04.2006
року, у зв`язку з чим, викладені в ній обставини є фактами та повторному
доведенню не підлягають.

На підставі викладеного, у даному
випадку не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на той факт, що
справа № 2-25/605-2006А знаходиться в провадженні Вищого адміністративного суду
України. У разі якщо касаційна скарга СПД ОСОБА_1. буде задоволена, то він має
право звернутися до господарського суду АР Крим з заявою про перегляд постанови
у справі № 2-27/7602-2007А за нововиявленими обставинами.

У зв`язку з цим, судова колегія
вважає вірним застосування господарським судом АР Крим норми підпункту 5.2.4
пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” згідно з якою, день
закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника податків. При зверненні платника податків
до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу
податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті
та прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту 5.3.1
статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами і державними цільовими фондами” № 2181 від 21.12.20000 року,
платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Відповідно до підпункту 17.1.7
статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами і державними цільовими фондами" №2181 від 21.12.2000 року
у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання
протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних
днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно,
наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем
граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі
п'ятдесяти відсотків   погашеної   суми
податкового боргу.  Платник   податків
сплачує   один   із зазначених у цьому підпункті штрафів
відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були
застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1- 17.1.6 цього пункту, чи ні.

На підставі акту перевірки
Державною податковою інспекцією в м. Сімферополі було винесено податкове
повідомлення-рішення № /240 від 20.06.2006 року про застосування
штрафних санкцій у розмірі 2,50 грн. за затримку на 163 календарні дні
граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 5,00
грн. Вказане податкове повідомлення-рішення відповідачем в адміністративному
або в судовому порядку не оскаржувалось, нечинними не визнавалось та не
скасовувалось.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, за
відповідачем значиться узгоджена заборгованість, яка підлягає стягненню у
судовому порядку.

Відповідно до статті 200 Кодексу
Адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки при винесенні
господарським судом АР Крим оскарженої постанови порушення норм матеріального
та процесуального права не виявлено, підстави для ї скасування відсутні.

Керуючись статтями 198 п.1, 200,
205, 206, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу суб`єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 09 серпня 2007 року у справі № 2-27/7602-2007А
залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює
сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи
касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України
набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову суду апеляційної
інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211,
212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М.
Плут

Судді                                                                      Ю.В.
Борисова

О.В. Дугаренко