КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2007                                                                                           № 35/100

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Жидейкіна Н.Д., довіреність № 155/1/11-5085 від 20.03.2007р.,

від відповідача -  Супрун Ю.М., довіреність б/н від 20.03.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "СПБ-Інвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.07.2007

у справі № 35/100

за позовом                               КП "Київжитлоспецексплуатація"

до                                                   ЗАТ "СПБ-Інвест"

про                                                  виселення

Суть рішення і скарги:

Комунальне підприємство “Київжитлоспецексплуатація” (надалі – КП “Київжитлоспецексплуатація”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства “СПБ-Інвест”, (надалі – ЗАТ “СПБ-Інвест”, Відповідач) про виселення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2007р. у справі № 35/100 позов КП “Київжитлоспецексплуатація” було задоволено повністю, а саме: виселено ЗАТ “СПБ- Інвест” з нежитлового приміщення в будинку № 4, літ. Б, по бульв. Т.Шевченка в м. Києві, загальною площею 452,60 кв. м. та повернуто зазначене приміщення КП “Київжитлоспецексплуатація”, а також стягнуто Відповідача на користь Позивача 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2007р. у справі №35/100 і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог КП “Київжитлоспецексплуатація”   відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з”ясував всі обставини, які мають значення для справи, а самі висновки суду, викладені в його рішенні, не відповідають таким обставинам справи. Крім того, на думку Відповідача, суд порушив норми процесуального і матеріального права, зокрема: ст.ст. 38, 43 і 65 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України), ст.ст. 284, 291, 764 і 777 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) та ст. 17 Закону України “Про оренду державного майна, що є підставами для скасування такого судового рішення.

Позивач надав суду свій відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджувався з доводами та вимогами Відповідача, викладеними ним в апеляційній скарзі і вважав, що рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього Відповідачем апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, КП “Київжитлоспецексплуатація” звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до ЗАТ “СПБ-Інвест” про виселення та повернення нежилого приміщення і рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2007р. у справі № 35/100 даний позов було задоволено повністю, а саме: виселено ЗАТ “СПБ- Інвест” з нежилового приміщення в будинку № 4, літ. Б, по бульв. Т.Шевченка в м. Києві, загальною площею 452,60 кв. м. та повернуто зазначене приміщення КП “Київжитлоспецексплуатація”, а також стягнуто Відповідача на користь Позивача 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що Відповідачу надавалися нові розпорядчі документи на укладення договору оренди, чи був укладений новий договір, в той час, як згідно доказів, які були представлені Позивачем у справі, підтвердився факт порушення договірних зобов”язань з боку Відповідача щодо звільнення нежилого приміщення після закінчення терміну дії договору оренди, що є підставою для його виселення з цього приміщення – будинку № 4, літ.Б, по бульв. Т.Шевченка, загальною площею 452,60 кв. м. та повернення зазначеного приміщення Позивачу.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду  погоджується з таким висновком місцевого господарського суду про повне задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (надалі – ГК України), майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов”язання, що виникає між суб”єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб”єкт (зобов”язана сторона, у тому числі боржник) зобов”язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб”єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб”єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання її обов”язку.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб”єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов”язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно змісту ст.ст. 11, 14 та 509 ЦК України договір, зокрема, є підставою виникнення цивільних прав і обов”язків (зобов”язань), які мають виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 626 ЦК України також передбачає, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов”язків.

В даному випадку, як видно з матеріалів справи, 22.09.2005р. між КП “Київжитлоспецексплуатація” (Орендодавець) та ЗАТ “СПБ-Інвест” (Орендар) було укладено договір № 10/1761 оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва (надалі – Договір), відповідно до п.1.1. якого Орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 18.11.2004р. № 696/2106 передає, а Орендар приймає в оренду під офіс нежиле приміщення загальною площею 452,60 кв. м., за адресою: м. Київ, бульв. Т. Шевченка, буд. № 4, літ. Б.

Відповідно до п. 9.1. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє з 03 квітня 2006 року по 21 вересня 2006 року.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, протягом всього періоду дії договору оренди Орендар належним чином виконував свої обов”язки – своєчасно сплачував орендну плату з урахуванням індексу інфляції.

Крім того, за погодженням з Орендодавцем, Орендарем за рахунок власних коштів було проведено ремонт орендованих приміщень на загальну суму 261 103,00 грн., що перевищує 25% балансової вартості орендованого майна. При чому, вказані поліпшення неможливо відокремити від об”єкта оренди.

На виконання вимог п. 4.10. Договору, Орендарем було здійснено страхування об”єкту оренди на користь Орендодавця.

В подальшому, після закінчення строку дії Договору Позивач повідомив Відповідача, шляхом направлення останньому листа № 155/05-2070 від 26.09.2006р. про припинення дії Договору оренди та вимогу звільнити вказане нежиле приміщення, однак, дане повідомлення Відповідачем було залишено без відповіді. Більш того, як видно з матеріалів справи, Відповідач всупереч умовам Договору, після спливу строку, на який його було укладено, не звільнив займане приміщення, продовжуючи сплачувати орендні платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов”язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває   в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.ст. 2 ч. 1 та 3 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”).

Частиною 2 ст. 26 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передбачено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об”єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об”єкта оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно п. 9.3. Договору його дія може бути продовжена тільки на підставі рішення Київської міської ради.

Таким чином, судова колегія констатує, що при укладанні спірного Договору сторони погодили особливі умови його дії, зміни та продовження.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутств орендаря він зобов”язаний повернути орендодавцеві об”єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У зв”язку з тим, що матеріали справи не місять доказів того, що Відповідачу надавалися нові розпорядчі документи на укладення договору оренди, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідач безпідставно займає спірне приміщення.

Крім того, як було зазначено вище, пунктом 9.3. Договору оренди від 22.09.2005р. №10/1761 передбачалося, що після закінчення строку договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київської міської ради – власника комунального майна територіальної громади м. Києва.

Оскільки рішенням Київської міської ради від 15.03.2007р. № 272/933 Відповідачу  було відмовлено в праві на оренду спільного приміщення, то у ЗАТ “СПБ-Інвест” відсутні правові підстави для продовження терміну оренди.

Як вбачається з матеріалів справи на момент пред”явлення позову та розгляду справи в судових інстанціях, Відповідач свої зобов”язання щодо звільнення наданого в орендне користування приміщення не виконав, приміщення не звільнив та не передав по акту Позивачу.

З огляду на це, колегія суддів констатує, що Відповідачем були порушені договірні зобов”язання щодо звільнення приміщення по закінченню терміну дії Договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, в даному випадку, Відповідач, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги ЗАТ “СПБ-Інвест”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 35, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “СПБ-Інвест” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2007р. у справі № 35/100 за позовом Комунального підприємства “Київжитлоспецексплуатація” до Закритого акціонерного товариства “СПБ-Інвест” про виселення, – без змін.

2. Справу № 35/100 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

16.10.07 (відправлено)