ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.07р.

Справа № 25/154-07

За позовом  Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України",

м. Дніпропетровськ

до  Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-виробнича спілка "Діон", с. Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Відкрите акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Київ

про визнання недійсним пункту договору

Суддя  Чередко А.Є.

Представники:

Від позивача: Каукалова І.А., дор. № 190 від 20.08.2007р., Галасун Г.І., дор. № 128 від 01.01.2007р.

Від відповідача: Короленко О.Є., дор. б/н від 18.05.2007р., Гуз В.Г., дор. № 06/09 від 06.09.2007р.

Від третьої особи: Галасун Г.І., дор. № 329 від 11.09.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсним пункту 4.2.5 договору оренди  нежитлових приміщень № 12/17-АД від 01.08.1999р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Дніпропетровській  області та  Акціонерним товариством закритого типу „Аграрно-виробнича спілка „Діон”.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 4.2.5 договору оренди нежитлових приміщень № 12/17-АД від 01.08.1999р. на час його укладення суперечив вимогам ст. 25 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст. 17 Закону України „Про приватизацію державного майна”, оскільки договір було укладено після набрання чинності  Законом України „Про оренду державного та комунального майна”, тому є недійсним згідно ст. 48 ЦК УРСР.

Також, позивач зазначає, що після укладення спірного договору оренди майно, що є об’єктом оренди було передано у власність Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України”, тому відповідач втратив право на набуття права власності на об’єкт оренди в порядку, передбаченому для набуття у власність державного майна.

Відповідач позовні вимоги не визнав з тих підстав, що п.  4.2.5 договору оренди нежитлових приміщень № 12/17-АД від 01.08.1999р. на час його укладення не суперечив чинному на той час законодавству України. Так, порядок приватизації індивідуально визначеного майна (зокрема окремих будівель, споруд) передбачений Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», згідно ст. ст. 3, 11 якого, в редакції, що діяла на момент укладення договору, одним із способі приватизації являється викуп об'єктів, що перебувають в оренді. Відповідно до п. 33 Державної програми приватизації на 1998 рік, затвердженої і Законом України від 12 лютого 1998 року N 124/98-ВР у випадку, коли орендарем будівлі (споруди, приміщення) за згодою орендодавця здійснені за рахунок власних коштів поліпшення орендованого об'єкта, які неможливо відокремити від відповідного об'єкта без заподіяння йому шкоди, вартістю не менше 25 відсотків балансової вартості будівлі (споруди,    приміщення),    орендар    одержує    право викупу цієї будівлі (споруди, приміщення).

Відповідач, також зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом за межами строку позовної давності, а згідно з ст. 770 ЦК України у випадку зміни власника речі до нового власника переходять усі права та обов’язки наймодавця.

Третя особа підтримує позовні вимоги позивача у повному обсягу та з тих самих підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 1999 року між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області (орендодавець) та Акціонерним товариством закритого типу „Аграрно-виробнича спілка „Діон" в подальшому реорганізованому (угода від 01.06.2000р. до договору № 12/17-АД від 01.08.1999р.) в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Аграрно-виробнича спілка „Діон" (орендар) був укладений договір оренди нежитлових приміщень № 12/17-АД (договір). За умовами договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування групу інвентарних об'єктів: в складі будівель загальною площею 659,70 кв.м., з наявними побудовами та спорудами, розташованими на земельній ділянці площею 1170,00 кв.м, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Паторжинського, 23 (нерухоме майно).

Пунктом 4.2.5 договору передбачено, що в разі, якщо орендар здійснив за власний рахунок та за згодою орендодавця покращення орендованого майна, яке не може бути відокремлено без спричинення шкоди для майна, та його вартість становить не менш 25% балансової вартості будівлі (приміщення, споруди), орендар має право викупу даного об'єкту.

Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно на момент укладення договору знаходилося на балансі Управління виробничо-технічної комплектації Дніпропетровського облавтодору та мало статус „державного майна", тобто власником цього майна була Держава, а Управління виробничо-технічної комплектації Дніпропетровського облавтодору - державним підприємством, на балансі якого знаходилося зазначене майно.

Оскільки на момент укладення договору нерухоме майно мало статус „державного", то до зазначеного договору оренди державного майна застосовувалися положення спеціального законодавства, яке регулювало відносини по оренді державного майна.

Так, Законом України „Про оренду державного та комунального майна" (№2269-ХІІ) в редакції на час укладення договору, право викупу орендованого майна орендарем  передбачено не було, натомість частиною 1 статті 25 вищевказаного Закону встановлено, що приватизація об'єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Право ж на викуп орендованого майна орендарем було передбачено ст. 25 Закону України „Про оренду державного майна" (№2269-ХІІ) в редакції із змінами і доповненнями від 14 березня 1995 року, де вказано, що орендар має право на викуп орендованого майна відповідно до чинного законодавства з питань приватизації.

Відповідно до ч. 9 статті 17 Закону України „Про приватизацію державного майна" (№2163-XII) (в редакції, що була чинною на час укладення договору), орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо це було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна" (№2269-ХІІ). Орендар здійснює викуп об'єкта оренди відповідно до законодавства та договору оренди. Умови викупу (ціна, порядок, строки, засоби платежу, обов'язкова квота використання майнових приватизаційних сертифікатів) визначаються в договорі оренди. Ціна об'єкта оренди визначається відповідно до статті 20 цього Закону".

Також, згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” (в редакції на час укладення договору), викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації: не проданих на аукціоні, за конкурсом; включених до переліку об'єктів,  що  підлягають  приватизації шляхом викупу;  зданих в  оренду,  якщо  право  на  викуп  було   передбачено договором  оренди,  укладеним до набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна".

Однак, спірний договір був укладений вже після набранням чинності Законом України „Про оренду державного майна" (16.05.1995р.) та умови викупу орендованого державного майна в порядку встановленому ч. 9 статті 17 Закону України „Про приватизацію державного майна" цим договором не передбачені.

Відповідно включення сторонами до спірного договору п. 4.2.5, який передбачає право викупу орендованого майна суперечить ч. 1 ст. 25 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", ч. 9 статті 17 Закону України „Про приватизацію державного майна", ч. 1 ст. 11 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” (в редакції цих Законів на час укладення договору).

Посилання ж відповідача на п. 33 Державної програми приватизації на 1998 рік, затвердженої  Законом України від 12 лютого 1998 року N 124/98-ВР є безпідставними, оскільки згідно з п. 30 цього Закону, продаж об'єктів групи А здійснюється відповідно до Закону України  "Про  приватизацію  невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", а як вже зазначалося вище ч. 1 ст. 11 цього Закону, передбачає викуп об’єктів зданих в  оренду лише у випадку,  якщо  право  на  викуп  було   передбачено договором  оренди,  укладеним до набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна".

За наведених обставин, п. 33 Державної програми приватизації на 1998 рік має застосовуватися лише до об’єктів, які підлягали приватизації саме підставах та у спосіб, передбачених Законом України  "Про  приватизацію  невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", який не передбачає викупу нерухомого майна, яке було передано в оренду відповідачу за договором.

Відповідно до ст. 48  ЦК УРСР,  норми якого слід застосовувати до спірних правовідносин щодо визнання недійсним пункту договору, в силу ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

За ст. 60 ЦК УРСР, недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності  інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б  укладена  і без включення недійсної її частини.

Враховуючи суть та правову природу спірного договору, слід дійти висновку, що він був би укладений і без включення до нього умов п. 4.2.5. договору.

З підстав вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що Управління виробничо-технологічної комплектації Дніпропетровського облавтодору, на балансі якого знаходилося нерухоме майно, що є об’єктом оренди за спірним договором було реорганізовано в Дніпропетровське державне управління виробничо-технологічної комплектації Дніпропетровського обласного об'єднання державних дорожніх підприємств згідно Постанови КМУ № 420 від 28.02.2000 р. „Про структуру управління дорожнім комплексом" та наказу Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг (УКРАВТОДОР) №88 від 30.05.2000 р. „Про структурні та кадрові зміни в дорожньому господарстві Дніпропетровської області".

Наступна реорганізація відбулася у 2002р.,  внаслідок якої дане державне підприємство було реорганізовано у дочірнє підприємство „Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України". При цьому засновником дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" стало відкрите акціонерне товариство „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", а все майно зазначеного державного підприємства було передано до статутного фонду цього відкритого акціонерного товариства.

Так, Указом   Президента   України   „Про   заходи   щодо   підвищення   ефективності   управління   дорожнім господарством   України"  №1056/2001   від  08.11.2001   року  було   постановлено утворити Державну службуавтомобільних доріг України як центральний орган виконавчої влади, ліквідувавши Українську державну корпорацію по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг. Кабінету міністрів України в установленому порядку утворити у тримісячний строк Державну акціонерну компанію „Автомобільні дороги України", передавши до її статутного фонду майно державних підприємств, що входили до складу Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг.

На виконання вищезазначеного Указу Президента України Кабінет Міністрів України прийняв постанову „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" від 28.02.2002р. № 221. Вказаною постановою було прийнято пропозицію Державної служби автомобільних доріг щодо  утворення  Державною   службою   автомобільних  доріг  відкритого   акціонерного  товариства  „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України". Державній службі автомобільних доріг в тмісячний термін передати до статутного фонду Компанії майно державних підприємств, які належать до сфери управління Державної служби автомобільних доріг, з наступним перетворенням їх у дочірні підприємства.

На виконання вищезазначених Указу Президента України №1056/2001 та Постанови КМУ №221 наказом Державної служби автомобільних доріг України „Про зміни у структурі управління державними дорожніми підприємствами в Автономній Республіці Крим, областях і м. Севастополі" від 05.03.2002 р. №93 було утворено відкрите акціонерне товариство „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" та було наказано реорганізувати дорожні державні підприємства шляхом їх злиття у дочірні підприємства Компанії, що будуть

створені в Автономній Республіці Крим і областях.

Наказом Державної служби автомобільних доріг України „Про створення дочірніх підприємств ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України" № 156 від 09.04.2002 р. було утворено Дочірнє підприємство „Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України". Відповідно до п.п. 2.3-2.4 цього наказу частина майна ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України" в тому числі і нерухоме майно було передано позивачу на праві оперативного управління, передача здійснюється станом на 31.03.2002р. Позивач є правонаступником зобов'язань та договорів ліквідованих обласних об'єднань та реорганізованих дорожніх державних підприємств.

Наказом ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України" „Про створення філій дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги  України"  №14  від  29.05.2002  р.  було  погоджено створення  філій  Позивача  (в  тому  числі  і  філії „Дніпропетровський   „Доркомплект"  ДП   „Дніпропетровський  облавтодор"  ВАТ  „ДАК   „Автомобільні  дороги України").

Після цього між філією „Дніпропетровський   „Доркомплект"  ДП   „Дніпропетровський  облавтодор"  ВАТ  „ДАК   „Автомобільні  дороги України" та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрно-виробнича спілка „Діон” було укладено додаткову угоду № 3 до договору оренди № 12/17-АД від 01.08.1999р., якою було замінено орендодавця за договором - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області на філію „Дніпропетровський   „Доркомплект"  ДП   „Дніпропетровський  облавтодор"  ВАТ  „ДАК   „Автомобільні  дороги України".

Отже позивачем не укладався договір оренди № 12/17-АД від 01.08.1999р. з відповідачем, а  як вбачається з матеріалів справ, спір стосовно законності реалізації права викупу об'єкту оренди відповідно до п. 4.2.5 договору виник з квітня 2007 року, коли відповідачем до господарського суду Дніпропетровської області було подано позов, предметом якого є зобов'язання позивача виконати умови пункту 4.2.5 Договору та укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (об'єкта оренди) з відповідачем (справа № 12/77-07).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічна норма містилася і у ст. 76 ЦК УРСР.

З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що позивач довідався про обставини, порушення його права щодо володіння нерухомим майном, яке є об’єктом оренди за договором та на захист якого і спрямоване пред’явлення даного позову саме у 2007р. після пред’явлення відповідного позову відповідачем про зобов'язання позивача укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (об'єкта оренди) з відповідачем, оскільки сам факт існування спірного пункту договору за відсутності конкретних дій відповідача, спрямованих на реалізацію його умов не може вважатися порушенням права особи на володіння нерухомим майном.

Окрім того, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували отримання позивачем від Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області усіх документів, в тому числі спірного договору, які стосувалися правовідносин щодо оренди нерухомого майна, яке є об’єктом оренди за договором після зміни орендодавця за цим договором.

Згідно ж до ст. 33 ГПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим з наданих позивачем доказів вбачається, що 13.09.2006 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулось до господарського суду Дніпропетровської області  з позовною заявою  до Сільськогосподарського  товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно виробнича спілка «Діон»про стягнення заборгованості по орендній платі за договором.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2007 року у справі № 39/47-07 (8/399-06) в якості третьої особи залучено ДП «Дніпропетровський облавтодор»ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Вказаною ухвалою господарський суд Дніпропетровської області зобов’язав регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області направити на адресу ДП «Дніпропетровський облавтодор»ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» копію позовною заяви, а також  додатки до неї, в тому числі договір оренди №12/17-АД від 01.08.1999 року.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області надіслало позивачу копію договору оренди нежитлових приміщень лише у лютому 2007 року, що підтверджується відповідним супровідним листом на виконання вимог ухвали від 06.02.2007р.

З підстав наведеного, слід визнати, що позивач звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати сплачені позивачем за розгляд справи у розмірі 85,00грн. держмита та 118,00грн. на

інформаційно-технічне забезпечення судового процесу слід віднести на відповідача.

Керуючись ст.ст. 48, 60 ЦК УРСР,  ст.ст. 5, 261 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним пункт 4.2.5 договору оренди нежитлових приміщень № 12/17-АД

від 01.08.1999р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду Державного майна

України   по   Дніпропетровській   області   та  Акціонерним   товариством   закритого   типу

„Аграрно-виробнича спілка „Діон".

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрно-виробнича спілка „Діон” (с. Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області, , п/р № 7001 в КБ „Приватбанк” м. Дніпропетровська, МФО 305299) на користь Дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” (м. Дніпропетровськ, вул.. Леніна, 24, , п/р 0100 в Дніпропетровській обласній дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»м. Дніпропетровськ, МФО 305653) витрати по сплаті держмита у сумі 85,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00грн., видати наказ.

Суддя

А.Є. Чередко

Рішення підписано 08.10.2007р.