ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 18/278
31.05.07 р.

За позовом:          ДП „Одеський облавтодор” ДАК „Автомобільні дороги України”;

До:                    ДТГО „Південно – Західна залізниця”;

Про:                     визнання недійсним призначення платежу платіжного доручення №424.

Суддя  Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          не з”явились;

Від відповідача:            Харькова М.Д., представник, довіреність №13НЮ від 13.01.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати недійсним реквізит „призначення платежу” платіжного доручення №424 від 07.10.2004 р., як повернення фінансової допомоги, згідно з договором поворотної фінансової допомоги №ПЗ/НКВ – 048602 ню від 01.07.2004 р.; визнати реквізит „призначення платежу” платіжного доручення №424 від 07.10.2004 р. як „повернення авансу на виконання робіт по реконструкції а/д Київ –Одеса, згідно з договором підряду №ПЗ –НКВ –03217/ню від 12.06.2003 р.”; стягнути з відповідача 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Позивач повноважних представників в судове засідання не направив, незважаючи на визнання судом їх явки обов’язковою, а тому, господарський суд, керуючись статтею 75 ГПК України, господарський суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір по суті за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на безспірність та необґрунтованість позовних вимоги позивача.

При цьому, відповідач посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2006 р. у справі №18/478, залишене в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2006 р. та постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2007 р., згідно з яким задоволені позовні вимоги ДТГО „Південно –Західна залізниця” –з ДП „Одеський облавтодор” на користь ДТГО „Південно –Західна залізниця” стягнуто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 10 713 127,00 грн., 298 139,73 грн. трьох процентів річних з простроченої суми та 25 618,00 грн. судових витрат. Зазначене рішення мотивоване неналежним виконанням ДП „Одеський облавтодор” своїх зобов’язань за договором №ПЗ/НКВ –048602 НЮ від 01.07.2004 р.

Відповідач, з посиланням на статтю 35 ГПК України, зазначає про те, що факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

Між сторонами 01.07.2004 р. укладений договір №ПЗ/НВК –048602 - НЮ про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого відповідач зобов’язався надати позивачеві безпроцентну поворотну фінансову допомогу у сумі 19 502 000,00 грн., а останній зобов’язався повернути суму поворотної фінансової допомоги у строк до 01.07.2005 р.

20.07.2004 р. відповідач перерахував на користь позивача кошти у розмірі 19 502 000,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 20.07.2004р.

02.09.2004 р. відповідач направив позивачеві листа №485 про зміну помилкового призначення платежу в платіжному дорученні №873 від 20.07.2004 р.

07.10.2004 р. позивач перерахував на користь відповідача 9 564 009,00 грн., в якості повернення поворотної фінансової допомоги згідно з договором №ПЗ/НКВ –048602 –НЮ від 01.07.2004 р., що підтверджується платіжним дорученням №424 від 07.10.2004 р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наведеного нижче.

Відповідно до п. 32.3. статті 32 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” банки зобов’язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів з урахуванням положень, встановлених п. 22.6. статті 22 цього Закону. Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється переказ, згідно з п. 33.2. цього Закону, несе платник.

Пунктом 2.9. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22, встановлено, що банк не має права роботи виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених нормативно-правовими актами НБУ, які можуть стосуватися, зокрема, зміни з ініціативи банку платника номера рахунку платника, назви та коду банку платника, при частковому виконанні платіжної вимоги. Внесення банком змін до реквізиту платіжного доручення „Призначення платежу” нормативно-правовими актами не передбачається. Цей реквізит заповнюється платником таким чином, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і несе за неї відповідальність. Заповнення цього реквізиту банки перевіряють лише за зовнішніми ознаками (п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22).

Питання щодо внесення змін до реквізиту „Призначення платежу” платіжного доручення після зарахування коштів на рахунок отримувача має вирішуватися між платником та отримувачем коштів у порядку, узгодженому між ними, оскільки пунктом 1.24. глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22 передбачено, що спори між платниками і отримувачами коштів з питань проведення розрахунків вирішуються ними без участі банків.

Наявні в матеріалах справи документи підтверджують визнання з боку позивача перерахування відповідачем коштів 20.07.2004 р. у розмірі 19 502 000,00 грн. в якості надання поворотної фінансової допомоги за договором №ПЗ/НВК –048602 –НЮ, про що свідчить часткове погашення позивачем наданої фінансової допомоги платіжним дорученням №424 від 07.10.2004 р. у сумі 9 564 009,00 грн.

Слід також зазначити про те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2006 р. у справі №18/478, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2006 р. та постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2007 р., задоволені позовні вимоги ДТГО „Південно –Західна залізниця” –з ДП „Одеський облавтодор” на користь ДТГО „Південно –Західна залізниця” стягнуто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 10 713 127,00 грн., 298 139,73 грн. трьох процентів річних з простроченої суми та 25 618,00 грн. судових витрат.

Вищезазначене рішення господарського суду мотивоване неналежним виконанням ДП „Одеський облавтодор” своїх зобов’язань за договором №ПЗ/НКВ –048602 НЮ від 01.07.2004 р.

Як визначено статтею 35 ГПК України, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи вищезазначені обставини, у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя
О.В. Мандриченко