ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.08.07
Справа № 13/385-06.

За позовом: Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірми«Україна», Білопільський район

До відповідача:  Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Суми

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

За участю прокурора Сумської області

Про визнання права власності, зобов‘язання вчинити дії

та стягнення 33 192 635 грн.

Судді Соп’яненко О.Ю.

Миропольський С.О.

Левченко П.І.

При секретарі судового засідання Маслову В.В.

За участю представників:

позивача – Костюченко М.П., Пономаренко В.П.

відповідача – не з‘явився

3-ї особи – Мельник В.В.

Прокурора – Кошлякова О.Ю.

В справі оголошувалася перерва з 29.08.2007 р. до 14-00 год. 31.08.2007 р.

Суть спору: Позивач просив стягнути з відповідача збитки (упущену вигоду) у розмірі 17 945 415 грн.; зобов‘язати відповідача припинити протиправну експлуатацію підвідного газопроводу АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка Білопільського району; визнати видані відповідачем без згоди позивача технічні умови на підключення 651 споживача до газопроводу позивача недійсними та зобов‘язати відповідача відкликати їх та відключити підключених до газопроводу споживачів у зв‘язку з незаконними технічними умовами на підключення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Приватне сільськогосподарське підприємство агрофірма "Україна" у 1999 р. завершила будівництво  підвідного газопроводу АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка Білопільського району загальною довжиною 23,4 км. Позивач є власником газопроводу, що підтверджується розпорядженням голови Білопільської райдержадміністрації від 27.12.2002 р. № 87, Свідоцтвом про право власності на вказаний підвідний газопровід, виданим на ім‘я позивача Білопільською райдержадміністрацією 27.12.2002 р.; реєстрацією 10.01.2003 р. права власності позивача на зазначений газопровід у книзі № 49 за № 5507; Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10823545 від 02.06.2006 р.; рішенням господарського суду Сумської області від 01.02.2005 р. у справі № 15/8А-05.

Відповідач подав відзив на позов № 13/1283 від 18.07.2006 р., в якому проти позову заперечує і зазначає, що позивачем не наведено правових підстав  та не доведено умов в підтвердження свого права на відшкодування збитків (упущеної вигоди); вимоги щодо припинення експлуатації підвідного газопроводу створюють суттєву загрозу інтересам населення Білопільського району щодо права на безперебійне забезпечення природним газом та інтересам держави в частині здійснення транзиту природного газу на підставі міждержавного Контракту від 21.06.2002 р. між НАК «Нафтогаз України» і ВАТ «Газпром» «Про обсяги та умови транзиту російського природного газу через територію України на період 2003 по 2013 роки».

Згідно заяви від 17.07.2006 р. за № 05/1-4167-06 для представництва інтересів держави в особі ВАТ «Сумигаз» у справу вступив прокурор.

15.08.2006 р. за № 15 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача відшкодування у розмірі доходу, який ВАТ «Сумигаз» одержало (могло одержати) у розмірі 11 435 415 грн., збитки (упущену вигоду) у розмірі 6 510 000 грн. та відшкодування вартості майна у розмірі 15 247 220 грн., а всього 33 192 635 грн.; зобов‘язати відповідача припинити протиправну експлуатацію підвідного газопроводу АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка; визнати видані відповідачем без згоди позивача технічні умови на підключення 651 споживача до газопроводу недійсними та зобов‘язати відповідача відкликати їх і відключити підключених до газопроводу споживачів у зв‘язку з незаконним технічними умовами на підключення.

Ухвалою суду від 16.08.2006 р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача залучена Національна акціонерна компанія "Нафтогаз  України".

24.10.2006 р. відповідач надав доповнення до відзиву № 13/1930, відповідно до яких просив повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації № 556 від 16.10.2006 р. скасовано розпорядження голови райдержадміністрації від 27.12.2002 р. "Про право власності ПСП АФ "Україна" на підвідний газопровід АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка".

Позивач 28.11.2006 р. доповнив позовні вимоги і просить, крім вимог, викладених в п. п. 1, 2, 3, 4 заяви про уточнення позовних вимог, визнати право власності ПСП агрофірми "Україна" на підвідний газопровід АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка довжиною 23,4 км, який належить йому на підставі Свідоцтва про право власності від 27.12.2002 р.

Третя особа – НАК "Нафтогаз  України" надала відзив на позов № 14-1439 від 18.09.2006 р., в якому проти вимог позивача заперечує, оскільки позивачем не наведено правових підстав в підтвердження свого права на відшкодування збитків (упущеної вигоди); твердження позивача, що відповідачем отримана плата за підключення до газопроводу 651 споживача є припущенням стосовно розміру плати за підключення, кількості споживачів і їх поіменного складу; вимоги щодо припинення експлуатації підвідного газопроводу спеціалізованим підприємством трубопровідного транспорту ВАТ "Сумигаз" не можуть бути задоволені, оскільки суперечать ч. 7 ст. 41 Конституції  України, ст. ст. 13, 319 ЦК України.

В судовому засіданні 29.08.2007 р. позивач повністю підтримав позовні вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог від 15.08.2006 р. за № 15 та в  доповненні до позовних вимог від 28.11.2006 р.

Представник третьої особи та прокурор заперечили проти позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач подав клопотання від 29.08.2007 р. № 37/2383 про відкладення розгляду справи у зв‘язку із знаходженням юрисконсульта, яка безпосередньо брала участь у попередніх судових засіданнях, у щорічній відпустці та великою завантаженістю решти працівників юридичного відділу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила:

Виходячи з того, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до наданих позивачем Протоколу засідання комісії з перевірки питань проектування, будівництва та фінансування підвідного газопроводу від ГРП в м. Білопілля до с. Рижівка Білопільського району від 13.06.2002 р. та Службової записки б/н, б/д, адресованої заступнику голови облдержадміністрації Верещазі О.І., у 1992 році з ініціативи Білопільської райдержадміністрації було розпочато будівництво газопроводу до с. Рижівка та визначено 12 дольовиків, які в майбутньому мали користуватися газопроводом: Білопільський машзавод (підсобне господарство "Луч"), Шереметівський цегельний завод, Білопільська міська рада, Білопільське районне підприємство "Сільгоспхімія", Атинський будинок-інтернат для психічно хворих дітей, Іскрисківщинське СПТУ-38, колгоспи "Родіна", "Обрій", "Мирний", ім. Крупської, "Іскра", "Сейм". Було прийнято рішення вести будівництво пропорційно відстані та кількості запланованого до використання газу.

Рішенням виконавчого комітету Білопільської районної ради народних депутатів від 24.04.1990 р. за № 68 було дозволено проектування і будівництво:  колгоспу "Родіна" підвідного газопроводу до колгоспів "Родіна", "Іскра", "Мирний", підсобного господарства БМЗ та підприємства "Сільгоспхімія".

Статутом колгоспу "Родіна", зареєстрованим в Білопільському райвиконкомі рішенням від 22.03.1989 р. за № 44, передбачено, що колгосп – соціалістичне сільськогосподарське підприємство, що діє в умовах повної самостійності та самоуправління, госпрозрахунку та самофінансування, на основі демократичних принципів господарювання та при сприянні держави. Економічну основу колгоспу складає поряд з державною власністю на землю його колгоспно-кооперативна власність. Все майно колгоспу – громадські будівлі, споруди, житлові дома, трактори, комбайни та інші машини, обладнання, транспортні засоби, робочий та продуктивний скот, посіви, багаторічні насадження, меліоративні споруди, виробнича продукція, грошові кошти та інше – є його власністю. Для здійснення своєї діяльності колгосп створює та поповнює основні та обігові виробничі фонди, які є неподільними та використовуються тільки за цільовим призначенням ( п. п. 1, 12,13 Статуту).

Згідно Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 р. “Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки” Збори уповноважених колгоспників колгоспу "Родіна" (протокол № 1 від 21.03.1997 р.) вирішили припинити діяльність колгоспу "Родіна" шляхом його реорганізації (перетворення) в приватне сільськогосподарське підприємство агрофірму "Україна", засновником якої виступив голова колгоспу Костюченко М.П.; для створення агрофірми виділити Костюченку М.П. на суму його майнового паю майно в натурі за його власним вибором та належний йому земельний пай в натурі. Передати на баланс агрофірмі у володіння та використання об‘єкти соціально-культурної сфери, що не підлягають паюванню.

Відповідно до статуту Агрофірми "Україна", зареєстрованим Управлінням економіки Білопільської райдержадміністрації 10.04.1997 р. за № 27, Агрофірма є правонаступником колгоспу "Родіна" з дня припинення його діяльності та приймає на себе виконання і повну відповідальність по зобов‘язаннях колгоспу "Родіна", здійснює всі його права по укладених ним угодах з юридичними і фізичними особами до закінчення строку дії цих угод, а також здійснює інші його права, в тому числі права володіння і користування землею, що передана колгоспу "Родіна" в колективну власність і постійне користування, його права як засновника (учасника) міжгосподарських підприємств і організацій і інші права.

Майно агрофірми згідно з п. п. 4.1, 4.2, 4.3 Статуту складають основні фонди і оборотні засоби, а також цінності, які відображені в балансі агрофірми, і утворюються за рахунок внеску власника, отриманого прибутку, кредитів банку, прибутків від цінних паперів, придбання майна інших юридичних та фізичних осіб тощо. Агрофірма орендує майнові паї колишніх членів колишнього колгоспу "Родіна" та на підставі договору оренди приймає на баланс.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що незавершене будівництво газопроводу було передано від колгоспу "Родіна" правонаступнику – Агрофірмі "Україна", підтвердженням чого є укладені господарські договори підряду та відповідні передавальні документи. Агрофірма "Україна" завершила будівництво вказаного газопроводу та здала його в експлуатацію.

Розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 27.12.2002 р. № 587 визнано право власності на підвідний газопровід АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка, балансовою вартістю 2 492 134 грн., за приватним сільськогосподарським підприємством агрофірмою "Україна" та видано відповідне Свідоцтво про право власності.

Посилаючись на ч. 1 ст. 331 ЦК  України, відповідно до якої право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач вважає себе власником новоствореного майна, тобто підвідного газопроводу.

З такою позицією суд не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону  України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві" (в редакції Закону  від 15 травня 1992 року N 2346-XII) будівництво в сільській місцевості об'єктів освіти, охорони здоров'я, культури і спорту, водопроводів, каналізаційних систем та споруд, мережі газо- і електропостачання, шляхів, об'єктів служби побуту, благоустрій територій, а у трудонедостатніх селах, крім цього, спорудження житла здійснюється за рахунок державного і місцевого бюджетів. Функції розпорядника цільових державних централізованих капіталовкладень у соціальну сферу села покладаються на органи місцевого та регіонального самоврядування і місцеву державну адміністрацію, які несуть однакову відповідальність з іншими учасниками інвестиційного процесу за цільове та ефективне їх використання.

У зв‘язку з відсутністю (чи недостатністю) бюджетних коштів для реалізації державних програм газифікації, водопостачання, електрифікації, будівництва шляхів, благоустрою сіл, а також відродження трудонедостатніх, занепадаючих сільських населених пунктів, зокрема, Порядком погашення заборгованості підприємствам і організаціям системи агропромислового комплексу з компенсації власних витрат, понесених на будівництво в 1998 році об'єктів соціально-культурного призначення на селі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів  України від 25.11.1999 р. № 2140, було передбачено, що  погашенню заборгованості підлягають витрати власних коштів підприємств і організацій системи агропромислового комплексу всіх форм власності, понесені на будівництво в 1998 році об'єктів соціальної сфери села, та витрати власних коштів на цю мету, які були включені в 1998 році в план фінансування державних централізованих капітальних вкладень, а саме: об'єктів освіти, охорони здоров'я, служби побуту, водопровідних та каналізаційних систем і споруд, мереж газо- і електропостачання, доріг, благоустрій територій та спорудження житла в трудонедостатніх селах.

Відповідно до довідки Контрольно-ревізійного відділу в Білопільському районі від 18.02.2005 р. № 01-13/59 та інформації відділення Державного казначейства у Білопільському районі № 2-10/114 від 02.02.2005 р. в 1997 р. Агрофірмі "Україна" було відшкодовано бюджетні кошти в сумі 307,45 тис.грн. в погашення заборгованості по будівництву об‘єктів соцкультпобуту; на підставі ст. 7 Закону  України "Про Державний бюджет  України на 1998 р." проведено відшкодування затрат по будівництву об‘єктів соцкультпобуту в сумі 505,6 тис.грн.; в 1999 р. було компенсовано шляхом проведення взаємозаліку 663,6 тис. грн., що не заперечується і позивачем. Більш детальна перевірка діяльності ПСП АФ "Україна" за період з 1991 по 1999 р.р. не була проведена у зв‘язку із списанням бухгалтерських документів по 2003 рік включно директором підприємства Костюченком М.П. в порушення термінів їх зберігання, передбачених переліком типових документів, що утворюються в діяльності органів державної представницької і виконавчої влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій та підприємств із зазначенням термінів зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів  України від 20.07.1998 р. № 41.

Крім того, у 1997 р. за сприяння народного депутата  України Черепа В.І. Кабінетом Міністрів  України колгоспу "Родіна" були виділені кошти на усунення наслідків стихійного лиха в сумі 400 тис.грн., за рахунок яких господарством був погашений банківський кредит. У 1999 р. було виділено 100,4 тис.грн. з обласного бюджету, за які збудовано 0,7 км газопроводу (Протокол засідання комісії з перевірки питань проектування, будівництва та фінансування підвідного газопроводу від ГРП в м. Білопілля до с. Рижівка Білопільського району від 13.06.2002 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу УРСР 1963 р. (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 24 Закону України «Про власність» (в редакції Закону від 7 липня 1992 року N 2544-XII та із змінами, внесеними Законом від 7 липня 1992 року N 2544-XII, тобто на час початку і закінчення будівництва підвідного газопроводу) передбачено, що об'єктами права власності кооперативу (колгоспу) є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів; виготовлена ним продукція; доходи, одержані від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу (колгоспу), а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Кожен член кооперативу (колгоспу) має право на частку доходу, одержану на його пай. При ліквідації кооперативу (колгоспу) майно, що залишилося після розрахунків з бюджетом, банками та іншими кредиторами, розподіляється між членами кооперативу (колгоспу).

Право власності на підвідний газопровід було визнано за ПСП АФ «Україна», як за юридичною особою, розпорядженням голови райдержадміністрації від 27.12.2002 р. Але враховуючи, що відповідно до Статуту єдиним засновником та власником ПСП є фізична особа – Костюченко М.П., фактично підвідний газопровід був набутий ним у приватну власність, що суперечить приписам ст. ст. 12, 13 Закону України «Про власність» (в редакції, що діяла на час прийняття розпорядження та видачі Свідоцтва про право власності).

Так, відповідно до ст. 13 Закону «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Перебування газопроводу на балансі ПСП АФ "Україна", що підтверджується довідкою позивача № 213 від 19.10.2006 р., не є безспірною ознакою права  власності підприємства на це майно. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов‘язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 16.10.2006 р. № 556 задоволений протест прокурора області та скасоване розпорядження голови райдержадміністрації від 27.12.2002 р. "Про право власності ПСП АФ "Україна" на підвідний газопровід АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка" як незаконне. Враховуючи скасування правовстановлювального документа, суд приходить до висновку, що видане на підставі розпорядження Свідоцтво про право власності позивача на підвідний газопровід фактично втратило юридичну значимість.

Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Наданими позивачем Робочим проектом на газопостачання с. Рижівка, договором підряду від 30.01.1996 р., типовими додатковими угодами до договору підряду від 12.02.1997 р., додатковими угодами від 14.01.1998 р., 26.01.1999 р., Актом прийому-передачі майна від 26.10.1999 р., Актом приймання закінченого будівництвом об‘єкту системи газопостачання від 29.10.1999 р. підтверджується, що замовником будівництва газопроводу виступив колгосп "Родіна", а в подальшому стороною укладених договорів – ПСП АФ "Україна". Жодних документів, які б свідчили про сплату позивачем коштів (джерела фінансування), не надано.

Тим більше, що згідно Акту передачі об‘єктів соціально-культурної сфери агрофірмі "Україна" у володіння та користування згідно рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Родіна" від 21.03.1997 р. (Додаток № 2 до договору оренди майна № 2 від 01.07.1997 р.), підвідний газопровід (чи його незавершене будівництво) від колгоспу "Родіна" позивачу не передавався, що спростовує твердження позивача про отримання газопроводу в порядку правонаступництва.

Відповідно до ст. ст. 32 – 34 ГПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але позивач, з урахуванням всіх обставин справи не подав суду належних доказів правомірності набуття ним газопроводу довжиною 23,4 км. та витрачання лише власних коштів на його будівництво, які б об‘єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин вимога позивача про визнання за ним права власності на підвідний газопровід не підлягає задоволенню.

Посилання позивача на ч. 1 ст. 331 ЦК  України не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 р.

Частиною 3 ст. 386 ЦК  України передбачено, що право на відшкодування завданої майнової шкоди має власник, права якого порушені. Оскільки позивач не є власником підвідного газопроводу АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка, вимоги щодо відшкодування у розмірі доходу, який ВАТ «Сумигаз» одержало (могло одержати) у розмірі 11 435 415 грн. , збитки (упущену вигоду) у розмірі 6 510 000 грн. та відшкодування вартості майна у розмірі 15 247 220 грн., а всього 33 192 635 грн.; зобов‘язання відповідача припинити протиправну експлуатацію підвідного газопроводу АГРС м. Білопілля – ГРП с. Рижівка; визнання виданих відповідачем без згоди позивача технічних умов на підключення 651 споживача до газопроводу недійсними та зобов‘язання відповідача відкликати їх і відключити підключених до газопроводу споживачів у зв‘язку з незаконним технічними умовами на підключення, не підлягають задоволенню.

Згідно статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В задоволенні клопотання відповідача № 37/2383 від 29.08.2007 р. про відкладення розгляду справи – відмовити.

2.          В позові відмовити.

СУДДІ                                                                                       О.Ю. СОП‘ЯНЕНКО

С.О. МИРОПОЛЬСЬКИЙ

П.І. ЛЕВЧЕНКО