ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"11" вересня 2007 р.
Справа №  4/223

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №  4/ 223

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор", м. Дніпропетровськ

до відповідача: приватного підриємства фірми "Інгуша", м. Кіровоград

про стягнення 8147,25 грн.

Представники сторін:

від позивача - Білуха Р.М. , довіреність № б/н  від 20.05.07 ;

від відповідача - Акулініна Л.О. , довіреність № 1  від 20.01.07 ;

В судовому засіданні   13.08.2007 року оголошено перерву  до  11 год. 11.09.2007 року та у  судовому засіданні   11.09.2007 року  до  15 год. 11.09.2007 року.  Про оголошення  перерви сторони повідомлялись  під  розпис.   За  погодженням сторін по справі оголошено вступну та резолютивну частину  рішення 11.09.2007 року  об  15:21.

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено  позов про  стягнення  з приватного підприємства "Інгуша" заборгованості  в  розмірі 8147 грн. 25 коп.  за отриманий  товар, з яких  7980 грн. сума  основного боргу  та  167 грн. 25 коп. 3 проценти річних,  суму  сплаченого  державного  мита в розмірі  102 грн. та  118  грн.  витрат  на  інформаційно- технічне  забезпечення  судового  процесу     на користь  товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор", м. Дніпропетровськ  .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги  підтримав повністю та надав витребувані  судом матеріали.

Представник  відповідача  позовні вимоги заперечив оскільки вважає  їх необґрунтованими, просить в  позові  відмовити повністю, оскільки на його  думку позивачем  необґрунтовано заявлені вимоги про стягнення заборгованості за поставлений  товар по ціні, що перевищує  обумовлену сторонами та  погоджену ними при здійсненні поставок   в період з  лютого по травень 2005 року включно.

Дослідивши  матеріали  справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши  їм правову оцінку, господарський  суд -,

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками спору  виникли на підставі правочину   згідно до якого  позивач  поставив а  відповідач  без будь- яких зауважень  прийняв  товар на умовах, вказаних в накладній №РН- 0000404 від  26.05.2005 року  на суму   7980 грн. включаючи  ПДВ, але не провів  оплату отриманого товару  протягом 7 днів  після  звернення  позивача  з вимогою про  проведення оплати заборгованості  №144 від 11.10.2006 року у відповідності до ч.2 ст. 530  ЦК України.

Виконання умов домовленості   підтверджується також   виданою  відповідачем  довіреністю  серії  ЯКМ №249559 від 27.05.2005 року  на отримання товару  саме на суму  7980 грн.

Відповідач  прийняв  поставлену продукцію повністю без зауважень,  факт  прийняття  продукції  завірив своїм підписом на видатковій  накладній  та   скріпив  печаткою. Прийняття  продукції  відповідачем не оспорюється.

Заслухавши  представників   сторін,  дослідивши матеріали  справи  та  проаналізувавши  правовідносини, що  виникли між  учасниками  спору, господарський  суд  приходить  до  переконання, що  позовні вимоги  підлягають  до  повного   задоволення, оскільки, господарський суд вважає  обґрунтованими  вимоги  про стягнення  суми основного боргу в розмірі 7980 грн.

Такий   висновок  господарський  суд зробив  на підставі  наступного.

Господарський суд вважає, що   викладені   умови правочину, порядок виконання  договору,   дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено  договір купівлі-продажу.

За  приписом   ст.265  Господарського  кодексу  України до  правовідносин поставки,  які не  врегульовані цим  кодексом, застосовуються  відповідні  положення  Цивільного  кодексу  України про  договір  купівлі-продажу.

Таким  чином,  господарський суд вважає, що  між  сторонами  виникли  правовідносини, що  підпадають  під  дію     глави  54  Цивільного  кодексу  України.

Так, згідно  ст.712 Цивільного  кодексу України  за   договором  поставки  продавець (постачальник),  який  здійснює  підприємницьку  діяльність зобов'язується  передати у  встановлений  строк (строки)  товар  у  власність  покупця для  використання  його  у підприємницькій  діяльності  або в  інших  цілях, не  пов'язаних  з особистим,  сімейним   або  іншим подібним використанням,  а  покупець  зобов'язується  прийняти  товар  і  сплатити  за  нього  певну  грошову  суму.  До договору  поставки  застосовуються  загальні  положення  про  купівлю-продаж,  якщо  інше  не встановлено  договором,  законом  або не випливає  з  характеру  відносин  сторін.

Як вбачається  із  матеріалів  справи,   відповідач   прийняв поставлений товар    повністю, але не  виконав  свої  зобов'язання  по  оплаті   поставленого товару.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,655,691 ЦК України  підтверджують що це  саме  договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в   видатковій   накладній  (а.с. 11 ).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на отримання  товару  про ціну з ПДВ.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його  прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за  несвоєчасне виконання  грошового  зобов'язання..

Спір  фактично виник  через  небажання    відповідача  провести  оплату  поставленого   позивачем  товару на суму  7980 грн.

Укладений   між сторонами   правочин  та  норми   діючого  законодавства  не містять підстав для  звільнення   відповідача від  обов'язку  виконати  зобов'язання  по  оплаті  поставленого  та  отриманого  товару.

Позивач правомірно просить стягнути наявний  борг  в  розмірі  7980 грн.    з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Господарським  судом  не приймається до уваги та  розцінюється  як необґрунтоване  пояснення відповідача   щодо  невиконання  позивачем умов  домовленості  та    наявності у  зв'язку з цим  підстав для  звільнення  його від оплати отриманого товару, оскільки   на думку суду  визначальним для вирішення спору є    встановлені обставини  щодо  передачі товару  продавцем, приймання його покупцем та  дії сторін  при  подальшому   розгляді взаємних претензій  щодо  кількості  та ціни  переданого товару  та  відповідність цих дій   вимогам закону.

Крім того,  суд  розцінює як  безпідставне посилання  відповідача на те, що  позивач в  односторонньому порядку    змінив   ціну товару, оскільки  як вбачається  з наданого  відповідачем розрахунку  в період з  лютого по  травень  2005 року  поставка товару  проводилась  по ціні   57 коп з ПДВ (а.с.18),а  згідно до   видаткової накладної  №РН-0000404 від  26.05.2005 року   ціну  визначено в розмірі  0,47500 без врахування ПДВ, що також складає  0 грн.57 коп. враховуючи ПДВ, тобто   умови  щодо ціни  товару  не змінювались. Розмір заборгованості в  сумі  6215 грн. відповідач  визначив  враховуючи    проведені  поставки товару  по 7 накладних,   з яких поставка  лише   26.05.2005 року є предметом розгляду в  даній  справі, тому  отриманий  відповідачем   результат  щодо  заборгованості в сумі  6215 грн. суд  не  визнає  обґрунтованим.  Поряд з цим, господарським  судом враховується, що  відповідачем не проведено  погашення  заборгованості  в частині  визнаного ним  розміру  заборгованості, що посвідчує про невиконання ним  зобов'язання.

Господарським  судом  безспірно встановлено, що відповідач отримав від  позивача  товар на суму 7980 грн.  та розпорядився  ним  на  власний  розсуд,  отриманий товар  позивачу не повернув,  тобто  не  відмовився  від переданого товару тому  у нього не виникло право на  відмову в проведенні оплати.

Крім того, при розгляді  спору по суті господарським судом враховано, що   цивільні права і  обов'язки сторін виникають не тільки з договорів, укладених у письмовій  формі, а й з інших правочинів згідно до ст.11 Цивільного кодексу України. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну  або припинення цивільних прав і обов'язків. Таким чином,  у  покупця виникло  зобов'язання  оплатити отриманий товар, а  у   продавця - право вимагати його оплату. Строк  виконання зобов'язання по сплаті  вартості  отриманого товару не було визначено, тому в  силу ч.2 ст. 530  Цивільного  кодексу України кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник  повинен виконати такий обов'язок у семидневний  строк від дня  пред'явлення вимоги, якщо  обов'язок негайного виконання не  випливає  із договору або актів  цивільного законодавства.

Таку правову  позицію викладено в   Постанові  Дніпропетровського  апеляційного  господарського  суду  від 28.02.2006 року  по справі  №15/290.

Одержання відповідного товару підтверджується також підписом та відтиском печатки відповідача на видатковій накладній, що в відповідності до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 від 16.05.1996р. є належним доказом підтвердження отримання товару.

Виходячи  з   призначення   документа яким  є   довіреність  ЯКМ № 249559  від  27.05.2005 року  господарський  суд  враховує,  що  згідно  до         п.п. 1 і 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої в Міністерстві  юстиції України  12.06.1996р. за N 293/ 1318 (надалі –інструкція),   сировина, матеріали паливо... та інші  товарно-матеріальні цінності, а також  нематеріальні активи, грошові документи  і цінні папери  (надалі – цінності) відпускаються покупцям або передаються  безплатно тільки за довіреністю одержувачів.  Вимоги вказаної інструкції поширюються на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності.

Довіреність на одержання цінностей від постачальника  за нарядом, договором, замовленням... або іншим документом, що його замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей ( п. 6 Інструкції). Цим же пунктом встановлений порядок виписки довіреності.

Відповідно до вимог пунктів  12, 13 і 15 Інструкції забороняється  відпускати цінності у випадках  подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або  з незаповненими реквізитами.... Після  закінчення відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреності разом з  документами на відпуск останньої партії цінностей працівникам, на яких покладено обов’язки з ведення бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку  відпуску за довіреністю  цінностей  покладається на посадових осіб підприємства-постачальника , які мають право підписувати  первинні документи на  відпуск цінностей.

Тобто, враховуючи   вимоги ст.33 Господарського  процесуального кодексу  України  про належність і  допустимість  доказів, господарський суд    може визнати в якості доказу   погодження сторонами  поставки товару саме  на суму  7980 грн. згідно до  запису в  довіреності, оскільки   обставини справи, що потім було повністю  відтворено  при виготовленні   видаткової накладної №РН-0000404 від  26.05.2005 року та  фактичному  відпуску товару на визначену в  довіреності  суму.

Проаналізувавши   обґрунтованість  вимог  про стягнення з відповідача     3 проценти  річних  в розмірі   167 грн.25 коп. господарський  суд  враховує наступне:

Момент виникнення заборгованості  18.10.2005 року  на підставі  ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України  позивачем визначено правильно. За приписом ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначена   ст. 625 Цивільного кодексу  України   відповідальність за порушення  грошового  зобов'язання  базується   на   положеннях  закону  про те, що   боржник  не звільняється  від відповідальності за  неможливість виконання  ним грошового  зобов'язання.

Отже з  відповідача на користь позивача підлягає до стягнення    167 грн. 25 коп. за період з  18.10.2006 року  по  31.07.2007 року , тобто за  255 днів  (7980 Х3%Х255:365 = 167 грн. 25 коп.)

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на  відповідача повністю, оскільки через невиконання ним своїх зобов'язань позивач  змушений  був  звернутись до суду за  захистом своїх прав та поніс  додаткові  витрати.

На підставі  викладеного,    керуючись  ст.ст. 34,49, 82, 83,  84 ГПК  України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити  повністю.

Стягнути з приватного підприємства фірми "Інгуша", м. Кіровоград  вул. Валентини  Терешкової  219 (р/р 9001 в КФ КБ "Приватбанк", МФО 323583, код 13769653) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор", м. Дніпропетровськ вул. Радистів  2 (р/р 8001, р/р для ПДВ 8001 КБ Приватбанк, МФО 305299, ЗКПО 31959328, ІПН 74) заборгованість за отриманий товар в  розмірі  8147 грн. 25 коп., з яких  7980 грн. сума  основного боргу  та  167 грн. 25 коп. 3 проценти річних,  суму  сплаченого  державного  мита в розмірі  102 грн. та  118  грн.  витрат  на  інформаційно- технічне  забезпечення  судового  процесу.

Наказ  видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до  Дніпропетровського  апеляційного господарського  суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя                                                                                    Ю.І. Хилько