ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.05.2007
Справа №2-17/1961-2007А

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Джанкойському районі АР Крим (96100, м. Джанкой, вул. Леніна 8)

До відповідача  ВАТ   “Джанкойський машинобудівний завод” (АРК,  м. Джанкой, вул. Промислова 7)

про  стягнення   41 801,03   грн.

Суддя В.І. Гайворонський

при секретарі  Т.Ю. Шенягіной

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача –   не з’явився

Від відповідача –  Шамшедінов Р.Н., нач. юр. бюро., дов. № 72/1 від 22.01.2007 року

Сутність спору:  Позивач  згідно з позовом просить  стягнути з відповідача заборгованість по розрахунку сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне  пенсійне страхування на суму 19318,43 грн. по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах в сумі 22482,6 грн. Всього на суму 41 801,03  грн.

Відповідач  у відзиві позовні вимоги визнає  повністю.

Згідно Розрахунків  суми страхових  внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за квітень, липень 2006 року відповідач має заборгованість по сплаті  внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 77176,9 грн.

Згідно вимог позивача,  відповідачу   про сплату боргу спрямовані вимоги від 05.07.2006 року №  Ю-811 на суму 17833,35 грн., від 04.09.2006 року № Ю – 921с на суму 1485,08 грн., від 05.09.2006 року № Ю-984с на суму 3449,51 грн., від 06.11.2006 року № Ю-1279с на суму 7236,69 грн., від  05.10.2006 року № Ю-1080с на суму 11796,4 грн.

По справі проголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

ВАТ   “Джанкойський машинобудівний завод” зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в Джанкойському  районі АР Крим як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування,  про що вказує позивач у позові та що указано самим відповідачем в Розрахунках суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті  за   квітень, липень  2006 року, та відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 6. ст. 17 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальник зобов'язаний нараховувати,  обчислювати й сплачувати у встановлений термін й у повному обсязі страхові внески.

Відповідно до абзацу 1 п.п. 4.1 п. 4 Інструкції про порядок вирахування й сплати страхувальником і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування  в Пенсійний фонд України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. під № 64/8663, відповідач повинен був сплатити страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач має заборгованість  по сплаті  внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 19318,43 грн., по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах в сумі 22482,6 грн. Всього на суму 41 801,03  грн., що підтверджується  Розрахунками суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за квітень,  липень 2006 року,  Вимогами  Ю-811с від 05.07.2006 року, № Ю-921 від 04.09.2006 року, № Ю-984с від 05.09.2006 року,  № Ю-984с від 05.09.2006 року, № Ю-1080с від 05.10.2006 року, № Ю-1279с від 06.11.2006 року,   розрахунком суми позовних вимог, та  указаними в ньому  документами, листами  про відшкодування  коштів та їх розрахунками, поштовими повідомленнями та відмітками  про вручення указаних документів відповідачу.

Крім цього, дані документи  також спрямовувалися відповідачу у зв’язку з розглядом цієї справи. Заперечень про те, що  про розгляді цієї справи відповідачем не отримані копії документів – заявлено не було.

Крім цього, відповідач брав участь в розгляді справи, і відповідно,  про указані документи йому відомо.

Порядок відшкодування  підприємствами витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначений в Інструкції про порядок числення і сплати  страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 і зареєстрованої  в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року під № 64/8663.

Визначення сум для відшкодування формування розрахунків фактичних витрат здійснюється органами ПФУ. Встановлено єдиний порядок як для відшкодування пенсій, призначених згідно п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, так і для пенсій, призначених відповідно до пункту “б” зазначеної статті, і інших видів пільгових пенсій. При цьому не відбувається щомісячного  узгодження сум для відшкодування. Розрахунок надсилається раз у рік, до 20-го січня поточного року й протягом 10 днів по новопризначених пенсіях. Підприємства вносять плату щомісяця до 25-го числа.

Відповідно до п.п.  6.4  п. 6 Інструкції про порядок нарахування й сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в Пенсійний фонд України, відповідачеві  щорічно до 20 січня протягом десяти днів по новопризначених пенсіях направлялися повідомлення про розрахунок сум фактичних витрат  на виплату й доставку пільгових пенсій.

Крім цього, згідно статті 106  Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058 від 09.07.2003 року указані вимоги є достатньою підставою  вважати наявність заборгованості у випадку несплати указаних в них сум в добровільному порядку.

У встановленому Законом  порядку вимоги позивача не скасовані та  не визнані нечинними, а виходячи із закріпленого  ст. 129 Конституції України принципу  диспозитивності сторін суд не вправі давати їй оцінку на предмет невідповідності законодавству.

Сума, указана в звітах (розрахунках сум) є обов’язком, наданим самим відповідачем.

Згідно статті 202 ЦК України указаний звіт  є правочином.

Указаний правочин у встановленому Законом порядку  не  визнаний недійсним, а цьому не приймати його до уваги  у суду немає підстав згідно ст. 204  ЦК України.

Ст. 129 Конституції України  передбачено, що  сторона вільна в наданні суду доказів та доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно   ст. 8  Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності  сторін також указується в постанові  Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12 по аналогічному питанню), а в постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування  норм Конституції України при здійсненні  правосуддя” вказується, що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Доказів погашення  заборгованості  відповідачем  не представлено, а також доказів в обґрунтування заперечень.

Оскільки відповідні докази не представлені зацікавленою стороною до винесення постанови, немає підстав залучати їх до матеріалів справи після прийняття постанови по цій справі.

Якщо відповідач погасив заборгованість до прийняття цієї  постанови, він вправі звернутися в суд з завою про  перегляд  постанови  за нововиявленими обставинами.

Таким чином, з врахуванням  заявлених позовних вимог стягненню підлягає    заборгованість по розрахунку сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне  пенсійне страхування на суму 19318,43 грн. по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах в сумі 22482,6 грн. Всього на суму 41 801,03  грн.

Позивач, згідно ст.  81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України згідно п. 4 ч. 1 ст. 17  Кодексу адміністративного судочинства України, яка  є відносно інших норм спеціальною, у тому числі  і відносно норм про відповідача.

Крім цього, згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 аналогічні спори  повинні розглядатися за нормами КАС України.

Згідно ч.2. ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 94, 162-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути  з  відповідача  ВАТ „Джанкойський машинобудівний завод” (96100, АРК, м. Джанкой, вул. Промислова 7; РР 1055, КФО АО „Ін промбанк”, МФО 324418) на  користь  Управління Пенсійного фонду України в Джанкойському районі АР Крим (96100, АР Крим, вул. Леніна 8, р/р 012 в КРУ “Державний Ощадний банк України”, м. Сімферополь, МФО 324805, ЗКПО 20727218)   заборгованість по розрахунку сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне  пенсійне страхування на суму 19318,43 грн.,  по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах в сумі 22482,6 грн. Всього на суму   41 801,03  грн.

Ст. 254 КАС України передбачено, що  постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна

скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної  скарги судове рішення, якщо його не  скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк  апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена  у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни у Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що:   про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку   подається  заява.     Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а  в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 КАСУ -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається  протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне  оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про  апеляційне  оскарження  чи  апеляційна скарга, подані  після  закінчення  строків,  встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про  що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.