ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.09.2007
Справа  № 12/179

Суддя господарського суду Тисянчин В. М., розглянувши
матеріали справи

за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1, м. Хуст

до приватного
підприємця ОСОБА_2, м. Берегово

про
стягнення суми 2 869,41 грн. -основного боргута 191,58 грн. -штрафних санкцій.

Суддя    Тисянчин
В. М.

Представники:

Від позивача -ОСОБА_3,
(представник за довіреністю від 19.12.2006 року)

Від відповідача -  не викликався (явка на
розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов приватним підприємцем ОСОБА_1, м. Хуст до приватного
підприємця ОСОБА_2, м. Берегово про стягнення суми 2 869,41 грн. -основного
боргута 191,58 грн. -штрафних санкцій.

Представнику позивача роз'яснені
права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Письмовою заявою (вх. № 8934 від
18.09.2007 року) представник позивача уточнив позовні вимоги зменшивши їх
з  2 869,42 грн. до 2 869,41 грн.  -основний борг та  з 196,45 грн. до 191,58 грн. - штрафні
санкції (пеню), повідомивши суд про те, що відповідач уникає від добровільного
врегулювання спору.

В підсилення обгрунтування
основного боргу представник позивача надав суду оригінали акту звірки взаємних
розрахунків з відповідачем станом на 21.03.2007 року.

На вимогу суду відповідач
письмового відзиву на позов з доказами в його обґрунтування та копію свідоцтва
на право зайняття підприємницькою діяльністю не подав, свого уповноваженого
представника для участі у розгляді справи не направив, а тому справа
розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення
провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка
уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою
розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у
справі.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника позивача,
суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 2 869,41 грн.
-основного боргу щодо оплати за поставку, згідно договорів НОМЕР_1 від
08.12.2005 року та НОМЕР_2 від 29.03.2007 року
товару, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- товарно -транспортною накладною №
НОМЕР_3 від 12.02.2007 року;

-
актом звірки взаємних розрахунків станом на 21.03.2007 року;

-
розрахунком позову, а за таких обставин стягнення суми основного боргу
підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія №
НОМЕР_4 від 02.05.2007 року) про добровільне погашення боргу відповідач не
виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
поставка товару (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК
України якщо  строк  (термін)
виконання  боржником  обов'язку
не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня  пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не  випливає
із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість поставленого товару є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Однак, досліджуючи матеріали
справи, судом встановлено, що фактична поставка товару через неоплату якого
виник борг відбулась на умовах  договору
НОМЕР_1 від 08.12.2005 року, а отже вимоги в частині  нарахування до стягнення штрафу (з огляду
підстав п. 6.2, п. 6.4 вказаного договору в сумі 191,58 грн. -задоволенню не
підлягають, оскільки погашені спеціальним строком позовної давності (п.2 ст.
258 ЦК України).

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну значимість господарської
діяльності сторін, обставин, що впливають на неможливість виконання
відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3
ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах,
безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово -майнового стану
сторони у спорі.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, однак позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування
судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини
у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43; 44; 49; 75; 82 -84; 115; 116; Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.
Позов задоволити  частково.

2. Стягнути з
приватного підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_5) на користь приватного
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_6) суму  2 869,41 (дві тисячі вісімсот шістдесят
дев'ять грн. 41 коп.) -основного боргу та 102 (сто дві грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита;
118 (сто вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3. В решті
стягнення позовних вимог -відмовити.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                              Тисянчин В. М.