СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

16 серпня 2007 року

Справа № 2-2/7704-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря
В.І.,

суддів                                                                      Гоголя
Ю.М.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивач - не з'явився - суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1;

представник відповідача - Харчук
Олег Борисович, довіреність № б/н від 25.06.2007 - товариство з обмеженою
відповідальністю "Владира";

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Владира" на рішення
господарського суду міста Севастополя (суддя Толпиго В.І.) від 03.07.2007 у
справі № 2-2/7704-2007,

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю
"Владира" (вул. Чкалова, 65а, Фонтани, Сімферопольський район, АР
Крим, 97573; поштова адреса - вул. Мира, 17, кв.43, село Мирне,
Сімферопольський район, АР Крим, 97503)

про зобов'зання виконати договір,
передати майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Автономної Республіки Крим з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Владира" про стягнення 195267грн.70коп. шляхом
передачі позивачеві комплексу по виробництву ковбас, розташованого в АДРЕСА_1.

Вимоги мотивовані тим, що 05.06.1998
між ОСОБА_2 та фірмою "Владира", в особі директора Якушева В.Г., було
укладено договір позики. 17.11.1998 між ОСОБА_2 та фірмою "Владира",
в особі директора Якушева В.Г., було підписано додаткову угоду до договору
позики від 05.06.1998.

У виконання вказаного договору позики
(пункти 1.1., 1.2., 2.1.) ОСОБА_2 відповідачеві були надані грошові кошти на
загальну суму 27000 доларів США, що підтверджується наявними в справі чеками
системи Western-Union від 14.03.1998 на суму 5000 доларів США, від 04.04.1998
на суму 1500 доларів США, від 06.05.1998 на суму 3500 доларів США, від
18.05.1998 на суму 2000 доларів США, та розпискою директора відповідача на суму
15000 доларів США.

24.01.2002 відбулося переуступлення
права вимоги, у результаті чого, до позивача перейшло право вимоги виконання
фірмою "Владира" зобов'язань, передбачених договором позики від
05.06.1998 та додаткової угоди до нього від 17.11.1998.

В процесі розгляду справи в суді
першої інстанції позивач представив заяву в якій повідомив суд, що при
надрукуванні позовної заяви ним були допущені друкарські помилки в сумі
заборгованості за договором позики, в сумі річних, в сумі інфляції, та просить
в тексті позову вважати: замість 27000дол. США :- 22000дол. США, замість
136350грн. : -111100грн., замість 10908грн.:- 9165грн.75коп., замість
48004,70грн. : - 38107,3грн, замість 184354грн.70коп. : - 149207грн. 30коп.,
замість 195267грн.70коп.: 158373грн.05коп. і просить зобов'язати відповідача
виконати зобов'язання за договором позики та додаткової угоди до нього,
передавши позивачеві у власність комплекс по виробництву ковбас, розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач позов не визнав вказавши
на те, що при підписанні договору позики між ОСОБА_2 та фірмою
"Владира" 5 червня 1998 року, Якушев В.Г. не був директором  фірми "Владира",   що
грошові кошти за наведеним договором позики не поступали на рахунок
відповідача і не використовувалися для будівництва комплексу по виготовленню
ковбас, на думку відповідача він є неналежним відповідачем.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 03.07.2007 (суддя Толпиго В.І.) позов
задоволено.

Суд зобов'язав товариство з
обмеженою відповідальністю "Владира" передати у власність суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 комплекс по виробництву
ковбас розташований за адресою: АДРЕСА_1, що складається з ковбасного цеху
загальною площею 551,8кв.м., забійного цеху 276,4кв.м., засолювального цеху
площею 73,5кв.м., прохідної площею 29,3кв.м., пропускного пункту площею 9,4кв.м.

З товариства з обмеженою
відповідальністю "Владира" на користь суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 1583,73грн. - державного мита та 118грн. -
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з вказаним
судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Владира"
звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій
просить рішення господарського суду скасувати.

Відповідач вважає рішення
господарського суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального
та процесуального права, таким, що порушує майнові та цивільні права як
відповідача так і третіх осіб.

Відповідно до розпорядження
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
16.08.2007, суддю Прокопанич Г.К. було замінено на суддю Горошко Н.П.

Розглянувши матеріали
справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, суд встановив наступне.

05.06.1998 між ОСОБА_2 та фірмою
"Владира", в особі директора Якушева В.Г., був укладений договір
позики згідно якому ОСОБА_2 взяв зобов'язання по займу фірмі
"Владира" грошових коштів.

07.11.1998 між ОСОБА_2 та фірмою
"Владира", в особі директора Якушева В.Г., було підписано додаткову
угоду до договору позики від 05.06.1998, що є невід'ємною частиною договору.

Сторонами в договорі встановлено, що
позика надається до 01.09.2002 і в суму позики за даним договором входять суми,
переведені фірмі з 01.09.1997 по 05.06.1998, а також кошти, що переводяться
надалі на ім'я Якушева В.Г. та ОСОБА_3 і передаються ОСОБА_2 через осіб, які
прибувають до України (пункти 1.1.,1.2.,1.4., 2.1. договору). Договором позики,
додатковою угодою до нього, сторони встановили їх цільове використання: на
будівництво комплексу по виробництву ковбас.

Додатковою угодою до договору позики
сторони внесли зміни до пункту 3.2. договору, встановивши, що у разі не повернення
суми позики в строк до 01.09.2004, позичальник зобов'язується повернути суму
позики шляхом передачі кредиторові у власність майна, на будівництво якого
надавалася позика.

Договір і додаткова угода
відповідають вимогам статтям 27, 44, 63 Цивільного кодексу України 1963 року,
що діяв у період їх укладення.

У виконання вказаного договору позики
(пункти 1.1., 1.2., 2.1.) ОСОБА_2 відповідачеві була надана позика грошових
коштів на загальну суму 27000 доларів США, що підтверджується наявними у справі
чеками системи Western-Union від 14.03.1998 на суму 5000 доларів США, від
04.04.1998 на суму 1500 доларів США, від 06.05.1998 на суму 3500 доларів США,
від 18.05.1998 на суму 2000 доларів США, і розпискою директора відповідача на
суму 15000 доларів США.

У пункті 3.1. договору сторони
встановили, що позичальник зобов'язаний повернути кредиторові позику в сумі
22000дол. США у валюті України по курсу НБУ на момент розрахунків.

24.01.2002 відбулося переуступлення
права вимоги (цессія), у результаті якої до позивача перейшло право вимоги
виконання фірмою "Владира" зобов'язань, передбачених договором позики
від 05.06.1998 та додаткової угоди до нього від 17.11.1998.

Фірма "Владира" була
перереєстрована в товариство з обмеженою відповідальністю "Владира"
Сімферопольською районною державною адміністрацією (реєстровий запис від
30.06.2000 № 04055558ю0020042), яке згідно Статуту, зареєстрованому 30.06.2000,
є правонаступником фірми "Владира". Таким чином, відповідач є належною
стороною у даній справі і зобов'язаний виконати свої зобов'язання по договору
позики і додаткової угоди до нього.

Термін   повернення
грошових   коштів,   отриманих
за   договором   позики
від 05.06.1998, сторони договору встановили до 01.09.2004 (пункт 1.4.
додаткової угоди).

Відповідач до звернення позивача з
позовом до суду не погасив заборгованість за договором позики.

З урахуванням встановленого НБУ курсу
валют на день звернення позивача до суду, заборгованість відповідача перед
позивачем складає 111100грн.

Згідно пункту 4. прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, що
виникли до набуття чинності Цивільним кодексом України 2004 року, його
положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують
існувати після набуття чинності Цивільного кодексу України 2004 року.

Оскільки зобов'язання сторін за
договором позики від 05.06.1998 повинні були бути виконані до 01.09.2004, тобто
продовжували існувати після набуття чинності Цивільного кодексу України 2004
року, то при розгляді цієї справи застосовуються положення вказаного Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статей 526, 599
Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач, на якому лежить обов'язок
доведення виконання зобов'язань, не представив судовій колегії доказів
повернення ОСОБА_2 суми позики.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України у разі невиконання стороною грошового зобов'язання, вона на
вимогу другої сторони зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми.

Прострочення відповідача на день
подачі позовної заяви склало 2 роки та 9 місяців (з 01.09.2004 до 01.06.2007).
3% річних від суми боргу - 111100грн. за 2 роки і 9 місяців складає -
9165грн.75коп.

Борг з урахуванням встановлених
індексів інфляції з 01.09.2004 до 01.05.2007 складає 149207грн.30коп, де
38107грн.30коп. - сума інфляції.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань за договором позики, заборгованість відповідача перед позивачем на
день подачі позову з урахуванням річних і встановленого індексу інфляції
складає 158373грн.05коп.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та
інтересу у разі його порушення, невизнанні або заперечуванні. Засоби захисту
цивільних прав та інтересів вказані у статті 16 Цивільного кодексу України, у
статті 20 Господарського кодексу України, суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим засобом, встановленим
договором або законом.

Згідно пункту. 3.2. договору позики
05.6.1998р. у редакції додаткової угоди від 17.11.1998, у разі не повернення
суми позики у термін до 01.09.2004, позичальник зобов'язується повернути суму
позики шляхом передачі кредиторові у власність майна, на будівництво якого
надавалася позика.

Грошові кошти за договором позики
надавалися на будівництво відповідачем комплексу по виробництву ковбас,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний комплекс по виробництву
ковбас був зданий відповідачем в експлуатацію, на відповідача було оформлено
право власності на це майно, що підтверджується Свідоцтвом № 904 від
28.04.1999.

Той факт, що для будівництва
комплексу по виробництву ковбас були використані позикові кошти підтверджується
відсутністю в бухгалтерських документах відповідача витрат на його будівництво.

Відповідач не представив судовій
колегії доказів повернення суми позики, і він відповідно до умов договору
позики і додаткової угоди до нього, з урахуванням договору переуступки права
вимоги від 24.01.2002 зобов'язаний передати позивачеві у власність нерухоме
майно - комплекс по виробництву ковбас, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
складається з: ковбасного цеху загальною площею 551,8кв.м., забійного цеху площею
276,4кв.м., засолювального цеху площею 73,5кв.м., прохідної площею 29,3кв.м.,
пропускного пункту площею 9, 4кв.м.

Доводи відповідача про фіктивність і
незаконність договору позики у зв'язку з тим, що при підписанні договору позики
між ОСОБА_2 та фірмою "Владира" 05 червня 1998 року, Якушев В.Г. не
був директором   фірми  "Владира", є неспроможними і не
можуть бути підставою для відмови позивачеві в позові оскільки - згідно статті
29 Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на момент укладення договору
позики від   05.06.1998 та додаткової угоди від
17.11.1998, юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків  через свої органи, що діють  в межах прав, наданих їм  згідно із законом або статутом.   Правочин
здійснений   від   імені
іншої   особи,   особою,
що   не   має
на  це повноважень,  створює,
змінює і припиняє цивільні права і
обов'язки для того, що представляється у разі подальшого погодження
угоди цією особою; при цьому подальше схвалення угоди   робить її дійсною з моменту укладення
(стаття  63 Цивільного кодексу України
1963 року)

Підписання 17.11.1998 додаткової
угоди до договору позики від 05.6.1998 від імені фірми "Владира" -
Якушевим В.Г., що з 26.06.1998 був директором фірми "Владира" та її
єдиним засновником (пункт 1.1. статуту фірми "Владира" в редакції від
15.10.1998), є погодженням фірмою "Владира" договору позики від
05.06.1998, укладеного Якушевим В.Г. Таким чином, договір позики від 05.06.1998
є дійсним з 05.06.1998.

Довід відповідача про не надходження
на його рахунок грошових коштів за названим договором позики є також
неспроможним, оскільки з урахуванням обумовленого у договорі порядку передачі
позичальникові кредитором грошових коштів, вони і не могли поступити на рахунок
відповідача, оскільки передавалися через систему Western-Union і готівкою.
Наявність на договорі позики і на додатковій угоді до нього печатки фірми
"Владира" українською мовою, у той час коли фірма мала печатку
російською мовою не чинить недійсність угоди, оскільки у момент укладення
названого договору та додаткової угоди до нього діяв Цивільний кодекс України
1963 року і згідно статті 44 цього кодексу письмові угоди повинні бути
підписані особами, що їх здійснюють, обов'язкове поставлення печатки
законодавець не передбачав.

Заперечуючи на позов відповідач
вказував на те, що він є неналежною стороною в цій справі, оскільки при виході
Якушева В.Г. зі складу учасників фірми "Владира" у квітні 1999 року
він не мав ніяких майнових претензій ні до фірми, ні до засновників, тому
претензії за договором позики позивач повинен пред'являти до Якушева В.Г., а не
до товариства з обмеженою відповідальністю "Владира" на підтвердження
чого він посилається на ксерокопію заяви Якушева В.Г. про вихід зі складу
учасників фірми "Владира", на якій відповідачем проставлений штамп
"з оригіналом згідно". Вказаний документ є неприпустимим доказом,
оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №
740 «Про порядок державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності»
(пункт 24) оригінал названої нотаріальної заяви знаходиться в реєстраційній
справі товариства з обмеженою відповідальністю "Владира" в
Сімферопольській районній державній адміністрації, тому у відповідача оригіналу
цього документа немає і не може бути унаслідок чого він не міг завірити його
копію.

Вказівка відповідача на те, що
позивач навмисно не надав суду вказану нотаріальну заяву про вихід Якушева В.Г.
зі складу учасників фірми "Владира" є надуманим і голослівним,
оскільки у позивача не могло бути цього документа. Документи, наявні у позивача
та пов'язані з договором позики, були отримані ним за актом приймання-передачі
документів за договором переуступки права вимоги від 24.01.2002. Заява Якушева
В.Г. про вихід зі складу засновників фірми позивачеві не передавалася.

Більш того, в заяві про вихід зі
складу засновників вказано про відсутність у Якушева В.Г. яких-небудь претензій
до фірми "Владира", тоді як позов заявлений у зв'язку з тим, що
позика була взята фірмою "Владира", нею не повернена і відповідно до
статей 15, 16, 526, 527, 625 Цивільного кодексу України зобов'язана виконати
вимогу позивача, яка випливає з договору позики.

На підставі висловленого, судова
колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному
застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим воно
підлягає залишенню без змін.

Керуючись
статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
міста Севастополя від 03.07.2007 у справі № 2-2/7704-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Владира" залишити без
задоволення.

Головуючий суддя
В.І. Гонтар

Судді
Ю.М. Гоголь

Н.П. Горошко