ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"17" липня 2007 р.                                                                              Справа № 145/10-06/5

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В. розглянувши матеріали справи

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промислового підприємства  “Укргазгеоавтоматика”, м. Харків

до
Дочірнього підприємства “Нагель-Фенстер” Австрійського товариства з обмеженою відповідальністю “Нагель”, м. Бориспіль

про
відшкодування шкоди в розмірі 42421,06 грн.

за участю представників:

позивача:
Первомайський О.О. –дов. від 25.06.2007р.

відповідача:
Кершис А.А. –дов. від 20.03.2007р.

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промислового підприємства “Укргазгеоавтоматика” (далі за текстом –позивач) до Дочірнього підприємства “Нагель-Фенстер” Австрійського товариства з обмеженою відповідальністю “Нагель” (далі за текстом –відповідач) про відшкодування майнової шкоди в розмірі 42421,06 грн.

Позов мотивовано тим, що внаслідок неправомірних дій працівника відповідача позивачу було завдано майнову шкоду, яка виявилась в пошкодженні належного йому автотранспортного засобу, в зв’язку з чим останній, з посиланнями на ст. ст. 1166, 1172, 1187  Цивільного Кодексу України, просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 42426,06 грн. Зазначена сума складається зі збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження належного йому автотранспортного засобу при ДТП в розмірі 42121,06 та 300 грн., сплачених позивачем за проведення Товарною біржею “Радар” висновку звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 07.02.2006р № 28/2006.

Позивач також зазначає, що ДТП сталася внаслідок порушення працівником відповідача під час керування транспортного засобу, який належить відповідачу, вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2006р. у справі № 3-270/2006, відповідно до якої працівник відповідача Попов В.М. був визнаний винним у скоєнні адмінправопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України  та підданий стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до 4 місяців.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить в задоволені позову відмовити, з огляду на те, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2007р. встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення в діях водія відповідача Попова В.М., скасовано вищезазначену постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2006р.  та закрито провадження у справі за відсутністю складу правопорушення,  а тому не має правових підстав для відшкодування шкоди позивачу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд

встановив:

09.12.2005р. близько 13.00 години на 23 кілометрі автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ в с. Мирне Бориспільського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ГАЗ-3302 д/н 57-28 КХВ, який належить на праві власності ДП “Нагель-Фенстер” Австрійського ТОВ “Нагель” під керуванням гр. Попова В.М., та SKODA-OCTAVIA д/н 790-89 ХК, який належить ТОВ НПП “Укргазгеоавтоматика”, під керуванням гр. Єщенка О.В., за наслідками якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження і згідно висновку звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 07.02.2006р. № 28/2006, проведеного Товарною біржею “Радар” за зверненням позивача, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля SKODA-OCTAVIA д/н 790-89 ХК в результаті його пошкодження при ДТП, склав 42121,06 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова  від 20.01.2006р. провадження у справі про порушення Єщенком О.В. (працівником позивача) ст. 124 КпАП України припинено за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2006 р. Попова В.М. (працівника відповідача) було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та піддано стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 4 місяці.

Проте, 04.04.2006р. Бориспільський міськрайонний прокурор звернувся до суду з протестом за № 911 від 03.04.2007р. про скасування вищезгаданої постанови за відсутністю в діях Попова В.М. складу адміністративного правопорушення, посилаючись на той факт, що в діях працівника відповідача відсутні ознаки протиправності та винності, оскільки останній виконав усі вимоги Правил дорожнього руху України.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2006р. постанову зазначеного суду від 11.01.2006р. про притягнення Попова В.М. до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю складу адмінправопорушення, з огляду на те, що в діях Попова В.М. не вбачається будь-яких порушень ПДР, які б перебували у причинному зв'язку з наслідками.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або  фізична  особа  відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави  відповідальності за завдану майнову шкоду.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи;  2) шкідливого результату такої поведінки (шкоди); 3) причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою; 4) вини.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2006р. постанову цього ж  суду від 11.01.2006р. про притягнення Попова В.М. до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України скасовано, а провадження у справі закрито за відсутності складу адмінправопорушення; постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що Попов В.М., керуючи автомобілем “ГАЗ”, при розвороті ліворуч на перехресті, знаходячись на одній з автомобілем “Шкода” смузі руху в попутному напрямку, попереду,  завчасно включив лівий поворот та розпочав поворот ліворуч, після чого водій автомобіля “Шкода”, уникаючи зіткнення, почав об’їзд автомобіля “ГАЗ” зліва, по зустрічній смузі руху, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів.  Також в постанові зазначено, що в діях водія Попова В.М. не вбачається будь-яких порушень вимог ПДР, які б перебували в причинному зв’язку з зіткненням транспортних засобів.

Судом також досліджені адміністративні матеріали відносно громадянина Єщенко О.В. та громадянина Попова В.М., завірені копії яких сторони надали на вимогу суду та встановлено, що вищезазначені обставини, які вказані в постанові Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2006р. їм не суперечать.

Крім того судом досліджені пояснення учасників ДТП, які знаходяться в адмінматеріалах, та з яких вбачається, що згідно пояснення водія Попова В.М., він перед ДТП рухався по автодорозі через с. Мирне в напрямку Дніпропетровська. Оскільки йому необхідно було повернути ліворуч на примикаючу дорогу, він заздалегідь увімкнув покажчик лівого повороту, наблизився до осьової лінії, пересвідчився у відсутності перешкоди і почав повертати вліво. В цей час, вже виїхавши на смугу зустрічного руху і виконуючи маневр повороту, водій Попов В.М. раптово помітив легковий автомобіль, який почав його обганяти, після чого спрямував автомобіль ГАЗ 3302 д/н 5728 КХВ до лівого кювету. Згідно протилежного пояснення водія Єщенко О.В. він перед ДТП рухався по автодорозі через с. Мирне зі швидкістю близько 60 км/г. Попереду нього в попутному напрямку рухався автомобіль ГАЗ 3302 д/н 5728 КХВ, який раптово почав різко повертати ліворуч без вмикання відповідного показника ліворуч. Водій Єщенко О.В. застосував екстрене гальмування з одночасним відворотом ліворуч, однак зіткнення попередити не зміг. Згідно пояснень свідків Омелянчинка О.В. і Страдного О.М. (пасажирів автомобіля ГАЗ 3302 д/н 5728 КХВ) перед початком маневру водій Попов В.М. завчасно, приблизно за 30 м до початку маневру, увімкнув покажчик лівого повороту і рухався поблизу осьової лінії, а зіткнення сталося вже під час повороту ліворуч, після чого вантажівку закинуло в кювет. Згідно протилежних пояснень свідків Сидякина М.Л. і Іванова Є.Г. (пасажири автомобіля SKODA-OCTAVIA д/н 790-89 ХК)  безпосередньо перед ДТП автомобіль ГАЗ 3302 д/н 5728 КХВ, який рухався попереду, раптово почав повертати ліворуч без вмикання покажчика лівого повороту, після чого водій Єщенко О.В. застосував різке гальмування і відвернув ліворуч.

Разом з тим, як вбачається з протоколу огляду автомобіля ГАЗ 3302 д/н 5728 КХВ, складеного працівниками ДАІ, спричинені йому пошкодження переважно розташовані в лівій передньо-бічній частині транспортного засобу (ліва дверка, ліва частина капоту, ліве крило, тощо). Із висновку звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 07.02.2006р № 28/2006 вбачається, що  деформаційно-руйнаційні пошкодження у автомобіля SKODA-OCTAVIA д/н 790-89 ХК, які утворились внаслідок зіткнення, локалізовані переважно в його правій передній частині (права фара, права частина переднього бамперу, праве переднє крило, тощо).

Наведені данні про концентрацію аварійних пошкоджень обох автомобілів свідчать проте, що під час співудару поздовжні геометричні осі зазначених транспортних засобів були розташовані під невеликим гострим кутом розкритим справа ліворуч по напрямку руху легковика.

Таке розташування транспортних засобів в момент первинного контакту відповідає такому механізму їх переміщення перед зіткненням, коли в момент початку повороту вантажівки ліворуч легковий автомобіль рухався позаду вантажного по тій же смузі руху.

Таким чином версія водія Попова В.М. та свідків Омелянчинка О.В. і Страдного О.М. про обставини ДТП узгоджуються з характером та локалізацією пошкоджень, так і кінцевим розташуванням транспортних засобів після зіткнення, яке зафіксовано в схемі ДТП, що дозволяє вважати їх пояснення спроможними за викладених вище обставин.

Тобто в даній дорожній обстановці водію вантажівки слід було керуватись вимогами п.п. 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. за №1306, перед поворотом ліворуч рухатись безпосередньо поблизу осьової лінії та при наявності зустрічних транспортних засобів дати дорогу останнім.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії водія вантажівки в конкретній дорожньо-транспортній ситуації наведеним вимогам не суперечили.

Таким чином, наявні матеріали справи свідчать про відсутність протиправної поведінки та вини в діях Попова В.М., які є обов`язковими складовими правопорушення для застосування деліктної відповідальності.

Суб`єктом відповідальності за шкоду, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (самим джерелам чи їх володільцям), відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 (із змінами і доповненнями) зазначено, що питання про відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст. 440 (1166) ЦК: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним;  при наявності вини лише володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини  кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

При вирішенні даного спору суд враховує роз’яснення Вищого господарського суду України від 01.04.94 р. N 02-5/215 “Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди” в яких зазначається про розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

А на відповідача покладено тягар доказування того, що в діях його працівника відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, оскільки  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто при наявності всього складу правопорушення, який в даному випадку відсутній, позовні вимоги про стягнення шкоди та пов`язаних з цим збитків задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями  44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог –відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя