ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 липня 2007 р.

№ 34/364-06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. (головуючого),

Вовка І.В.

Гончарука
П.А.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 на
ухвалу  Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від  12  березня 2007 року  у справі № 34/364-06  за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності
-  фізичної особи    ОСОБА_2
до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи    ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості, -

Встановив:

У жовтні 2006 року суб'єкт
підприємницької діяльності  -  фізична особа ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду  Дніпропетровської
області з позовом   до суб'єкта підприємницької
діяльності  -  фізичної особи  ОСОБА_1 про
стягнення -  358000,00 грн.
основного боргу за  договором  поставки
НОМЕР_1 та 40729,47 грн.  - пені ,
43200,00 грн. -  штрафу, 7112,9 грн. -3 %
річних за неналежне виконання умов договору.

Рішенням  господарського суду  Дніпропетровської області від  27 грудня
2006 року  позов задоволено
повністю. Стягнуто з відповідача 358000,00 грн. боргу, 40729,47 грн.  - пені , 43200,00 грн. -  штрафу, 7112,9 грн. -3 % річних, 4490,42 грн.
державного мита, 118,00 грн. витрат по сплаті інформаційно -технічного
забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського
суду  Дніпропетровської області від  27 грудня
2006 року.

Ухвалою  Дніпропетровського апеляційного  господарського суду  від 12
березня 2007 року  відповідачу
відмовлено у задоволенні клопотання про відновлення пропущеного процесуального
строку, встановленого для подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу
повернуто заявникові.

Доповідач : Гончарук П.А.

В касаційній скарзі відповідач
просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України апеляційна скарга подається протягом десяти днів
з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення  -з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2006 року
підписано 22 січня 2007 року, а апеляційну скаргу на зазначене рішення  вперше подано 2 лютого 2007 року з
пропущенням встановленого строку подання апеляційної скарги, без заявлення
клопотання про його відновлення.

Ухвалою суду  апеляційної інстанції від 12 лютого  2007 року апеляційну скаргу відповідача
повернуто без розгляду з підстав, передбачених п. 4 ст. 97 Господарського
процесуального кодексу України, оскільки заявником не було подано клопотання
про відновлення пропущеного процесуального строку для апеляційного оскарження.

Відповідачем повторно подано
апеляційну скаргу 22 лютого 2007 року разом з клопотанням про відновлення
пропущеного строку для подачі апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 12 березня 2007 року відмовлено
у відновленні  пропущеного
строку  на подання апеляційної скарги, з
посиланням на те, що оскільки
оскаржуване рішення
підписане  22 січня  2007 року то останнім днем  оскарження судового рішення  є 1 лютого 2007 року, а відповідачем подано апеляційну
скаргу  2 лютого 2007 року, тобто з
пропуском встановленого процесуального строку, в клопотанні не вказано поважних
причин  пропуску строку на подання
апеляційної скарги.

Проте, з даним висновком суду
погодитись не можна.

Згідно чинного процесуального
законодавства, у разі, якщо встановлений законом процесуальний строк пропущено,
суд може визнати причину пропуску строку поважною і відновити пропущений строк.

Звернення до суду із заявою про
відновлення пропущеного строку є процесуальним правом сторони, передбаченим ст.
53 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, зроблене судом апеляційної
інстанції витлумачення процесуальної норми не ґрунтується на її змісті, у
зв'язку з чим при вирішенні питання про відмову у відновленні пропущеного процесуального
строку допущено неправильне застосування ст. 53 Господарського процесуального
кодексу України.

Господарський процесуальний кодекс
України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з
певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку
суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи,
що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити
мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Оскаржена ухвала Дніпропетровського
апеляційного господарського суду цим вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 2 ст. 93
Господарського процесуального кодексу України, відновлення процесуального
строку подання апеляційної скарги (подання) можливе протягом трьох місяців з
дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Прийняте рішення, в силу ст. 85 ГПК
України, оголошується  суддею в судовому
засіданні після закінчення розгляду справи.

Згідно  ст. 87 ГПК України рішення розсилається  сторонам не пізніше  п'яти днів
після  їх прийняття.

Як вбачається з матеріалів
справи  рішення прийнято  27 грудня
2006 року, оформлено 22 січня
2007 року та розіслано сторонам з порушенням  встановленого
ст. 87 ГПК України строку. Відповідачем подано апеляційну скаргу на один
день пізніше встановленого кодексом строку на подання апеляційної скарги, у
зв'язку з тим, що оскаржуване рішення отримано відповідачем 24 січня  2007 року.

Зазначені обставини не враховані
апеляційним судом.

Незаконною відмовою у відновленні
пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції фактично обмежив суб'єкта оскарження у здійсненні прав,
передбачених ст. 22, ч. 4 ст. 97 ГПК України та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції
України.

З огляду на викладене, ухвала
апеляційної інстанції є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням
норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа -направленню на
розгляд до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11110, 11111, 11112,
11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
12  березня    2007 року у справі  № 34/364-06  скасувати, а справу передати до того ж суду
для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Головуючий
Перепічай В.С.

Судді                                                                                      Вовк
І.В.

Гончарук П.А.