ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2007 р.                Справа № АС-42/71-07

вх. № 1387/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Прохоров С.А.

за участю секретаря судового засідання Рудяк Т.О.

представників сторін :

позивача - Катеринська Л.Б., Каменецька О.Є., Анохіна Н.В.

1-го відповідача - Литвиненко В.В.

2-го відповідача - не з"явився

3-ї особи - не з"явився

по справі за позовом  ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова

до  ТОВ "ТП "Вімар", м. Х-в

ПП Мартініца, м. Дубовиця 3-я особа ПП "Таббіт" (правонаступник ТОВ "ТПП "Промпостачання"), м. Харків

про визнання недійсними господарських зобов'язань

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова звернулась із позовом про визнання недійсним господарського зобов’язання Приватного підприємства «Мартініца» (як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельно-виробниче об’єднання „Укрспецтранс”) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельне підприємство „Вімар”, які виникли у вказаних підприємств на підставі договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, укладеного між ПП «Мартініца (як правонаступника ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”) та ТОВ „ТП „Вімар”, на підставі якого ПП «Мартініца» як правонаступник ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”) виписало на користь ТОВ „ТП „Вімар” податкові накладні в кількості 115 штук на загальну суму 654 026 330, 40грн. за номерами з 48 по 162 включно, на виконання договору поставки.

Свої доводи позивач, обґрунтовує тим, що відповідачі по первісному позову уклали договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, який є фіктивним, так як відповідачі не мали наміру створити правові наслідки, які обумовлюються цим договором, а саме отримання відповідачем – ТОВ „ТП „Вімар” товару, з метою створення податкового кредиту з податку на додану вартість та подальшого його використання.

Відповідачі  проти позовних вимог позову заперечували, стверджуючи, що договір поставки  № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року є дійсним, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд, вважає, що у позовних вимогах позивача необхідно відмовити у повному об’ємі з наступних підстав:

05.05.2005 року ТОВ „ТП „Вімар” уклало з ТОВ „Торгівельно-промислове підприємство „Промпостачання” договір комісії № П 0505/2005. Згідно з умовами вказаного договору комісії, у комісіонера – ТОВ „ТП „Вімар” виникло зобов’язання знайти для комітента – ТОВ „Торгівельно-промислове підприємство „Промпостачання” потенційних продавців товарів, які були необхідні комітенту, а у комітента виникло зобов’язання перерахувати комісіонеру передплату, прийняти товари, придбані комісіонером, та оплатити його послуги і витрати, понесені при здійсненні зазначеного доручення.

05.05.2005 року ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „Торгівельно-промислове підприємство „Промпостачання” уклали додаткову угоду до договору комісії № П 0505/2005 від 05.05.2005 року згідно якої комісіонер був зобов’язаний знайти потенційних продавців автомобілів  визначеної комітентом кількості та укласти з ними від свого імені та за рахунок комітента договори поставки.

09.05.2005 року  ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „Торгівельно-промислове підприємство „Промпостачання” уклали додаткову угоду до договору комісії № П 0505/2005 від 05.05.2005 року згідно якої, строк поставки був визначений до 31.12.2008 року.

09.05.2005 року  ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „Торгівельно-промислове підприємство „Промпостачання” уклали додаткову угоду до договору комісії № П 0505/2005 від 05.05.2005 року згідно якої, грошові кошти перераховані комітентом комісіонеру залишаються у останнього для виконання іншого доручення.

11.05.2005 року на виконання свого обов’язку по договору комісії № П 0505/2005 від 05.05.2005 року та додатків до нього, ТОВ „Торгівельно-промислове підприємство „Промпостачання” перерахувало на рахунок ТОВ „ТП „Вімар” грошові кошти.

В подальшому, згідно Договору уступки вимог № П 3105/2005-1 від 31.05.05 року право вимоги за вказаним договором комісії ТОВ «ТПП «Промпостачання» передало приватному підприємцю Кавка Василю Івановичу ( ІНН ).

07.05.2005 року між ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „Торгівельно-виробниче об’єднання „Укрспецтранс”, яке 23.06.2005 року було перетворено у приватне підприємство „Мартініца”, що є його правонаступником, було укладено договір поставки № УСТ-001/070505.

Згідно договору поставки у ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” (ПП „Мартініца”) виникло зобов’язання продати товар покупцю, а у покупця – ТОВ „ТП „Вімар” виникло зобов’язання прийняти товар у продавця та оплатити його вартість.

08.05.2005 року до договору поставки № УСТ-001/070505 було укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони договору домовилися, про перерахування покупцем – ТОВ „ТП „Вімар” до 11.05.2005 року передплати на рахунок продавця.

10.05.2005 року до договору поставки № УСТ-001/070505 було укладено додаткові угоди, відповідно до яких, сторони домовилися, що продавець ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” (ПП „Мартініца”) зобов’язаний поставити в адресу покупця – ТОВ „ТП „Вімар” до 31.12.2008 року відповідну кількість автомобілів, а покупець зобов’язаний до 11.05.2005 року перерахувати на рахунок продавця попередню оплату у розмірі не менше 90 % вартості товару.

11.05.2005 року ТОВ „ТП „Вімар” перерахувало в якості попередньої оплати по договору поставки № УСТ-001/070505 продавцю товарів – ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” (ПП „Мартініца”) кошти в розмірі 654 026 330, 40грн., що також підтверджується актом перевірки.

ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” зареєстроване як платник податку на додану вартість, а отже, на підставі п 7.2.4. Закону України „Про податок на додану вартість”, має право на нарахування ПДВ та складання податкових накладних.

На виконання вимог ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, та у повній відповідності з її положеннями, платник податку на додану вартість – ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” надав покупцю – ТОВ „ТП „Вімар” сто п’ятнадцять податкових накладних, які виписані у відповідності з вимогами діючого податкового законодавства України, оскільки  містили наступні окремі рядки: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи; податковий номер платника податку; місце розташування юридичної особи; опис (номенклатуру) товарів та їх кількість; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Таким чином, на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість були видані податкові накладні, які не мають недоліків та порядок заповнення яких відповідає встановленому чинним податковим законодавством.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, у тому числі і з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно  до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, ст. 180 ГК України  зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В договорі поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, а також в додатках до нього, що є його невід’ємною частиною, ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” передбачили усі суттєві умови, що характерні для договорів поставки, а саме: предмет, якість та кількість товару, зобов’язання сторін, ціна товару та порядок розрахунків, умови та строк поставки, відповідальність сторін, форс-мажор, вирішення спорів, строк дії договору, інші суттєві умови, реквізити сторін, а отже, договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, з додатками до нього, є укладеним, оскільки ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” в потрібній формі (письмовій) досягли згоди з усіх істотних умов, що характерні для договору поставки.

Судом встановлено, що при вчиненні договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” мали дійсний намір укласти саме договір поставки, у розумінні ст. 712 ЦК України, тобто по вказаному правочину продавець (постачальник) – ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця – ТОВ „ТП „Вімар” для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже,  договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року не є удаваним правочином, у розумінні ст. 235 ЦК України.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що спільні дії ТОВ „ТП „Вімар”, як покупця товару, та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”, як продавця товару, при укладанні і виконанні договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, були направлені  на набуття тих прав та обов’язків, які випливають саме з договору поставки.

Отже, використовуючи своє право надане ст. 43 Господарського кодексу України, а саме, вільно без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, ТОВ „ТП „Вімар” 07.05.2005 року уклало з ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”, яке згодом було перетворено у ПП „Мартініца”, договір поставки № УСТ-001/070505.

Згідно ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони визначають зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, у тому числі і договору поставки  № УСТ-001/070505, зазначені у ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судовим засіданням встановлено, що договір поставки  № УСТ-001/070505 не суперечить нормам цивільного, господарського кодексів України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, оскільки укладений у повній відповідності із нормами діючого законодавства, що регулюють укладання, зміну, розірвання договорів поставки.

Відповідно до наданих суду установчих документів ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”, щодо повноважень осіб, які уклали договір від імені цих товариств судом встановлене.

ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” є юридичними особами - господарськими товариствами, зареєстрованими у відповідності з чинним законодавством, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про державну реєстрацію та копіями статутних документів.

Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно Статутів ТОВ ,ТП „Вімар” та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” здійснюють свої повноваження через виконавчий орган - директора, який має право діяти без доручення від імені товариства, в тому числі укладати угоди.

Особи, які підписали договір призначені на посади відповідно до рішення загальних зборів та відповідно до статутів мали право на здійснення таких дій.

Згідно ст. 3 нової редакції Статуту ТОВ „ТП „Вімар”, товариство має право здійснювати торгівельну діяльність та проводити оптову, роздрібну торгівлю промисловими, виробничими товарами, транспортними засобами, тобто вчинення ТОВ „ТП „Вімар” договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року не суперечить встановленим статутним цілям його діяльності, оскільки право на укладення такого правочину витікає з статутної діяльності товариства.

Таким чином,  ТОВ „ТП „Вімар” мало відповідну правосуб’єктність, межі якої встановлені відповідним положеннями Статуту товариства, а отже, мало право на вчинення такого правочину, як договір поставки. Оскільки ТОВ „ТП „Вімар” мало право на укладання договору поставки, тому правові наслідки недійсності правочину, що передбачені ст. 227 ЦК України, не можуть бути застосовані до договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, в тому числі і додатків до нього.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, з додатками до нього, характеризуються свободою волевиявлення сторін. Волевиявлення ТОВ „ТП „Вімар” та ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” є вільним, відповідає їх волі, оскільки їх дії були направлені спочатку на укладення договору поставки, а потім на реальне його виконання.

Згідно з вимогами ст. 181 ГК України ТОВ „ТП „Вімар” та  ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” уклали договір поставки за номером УСТ-001/070505 у формі документа, підписаного сторонами (уповноваженими на те посадовими особами) та скріпленого печатками. Отже, вимоги ст. 208 ЦК України, щодо письмової форми правочину, укладеному між юридичними особами, сторонами вказаного договору було дотримано.

ТОВ „ТП „Вімар” та  ТОВ „ТВО „Укрспецтранс” в момент вчинення договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року виконали вимоги які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Також судовим засіданням встановлено, що при вчиненні договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року з додатками до нього ТОВ „ТП „Вімар” не помилялося щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення вказаного правочину, інша сторона, тобто ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”, не вводило ТОВ „ТП „Вімар” (відсутні обставини, що перешкоджають вчиненню правочину) в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Укладений договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року вчинений директором ТОВ „ТП „Вімар” в інтересах товариства.

Суд не погоджується з позивачем, що договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року є фіктивним правочином, у розумінні ст. 234 ЦК України, оскільки він вчинений з наміром створити правові наслідки, які обумовлюються цим право чином, а саме, покупцем перераховані кошти за поставку товару, а продавцем частково здійснена поставка товару, що підтверджується доказами у цій справі.

Згідно нової редакції Статуту ПП „Мартініца” ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”  23.06.2005 року було реорганізоване шляхом перетворення в приватне підприємство „Мартініца”, яке є його правонаступником. Згідно довідки ДПІ у Дубровицькому районі Рівненської області позивач по зустрічному позову – ПП „Мартініца” було взято на податкових облік, як платник податку, та отримало свідоцтво платника податку на додану вартість № 100017838.

Згідно довідки № 74 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ПП „Мартініца” є діючим підприємством.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична  особа припиняється в результаті передання всього свого  майна,  прав  та  обов'язків  іншим  юридичним   особам   правонаступникам (злиття,  приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Відповідно до ст. 108 ЦК України перетворенням    юридичної    особи     є     зміна її організаційно-правової форми. У  разі  перетворення  до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Отже, до ПП „Мартініца” перейшли  усі права та обов'язки ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”, у тому числі і по договору поставки № УСТ-001/070505.

Суд також не погоджується з доводами позивача, що свій обов’язок щодо поставки товару відповідач – ПП „Мартініца” не виконує, і не збирається виконувати, оскільки договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року укладався як фіктивний, без створення певних правових наслідків для сторін договору.

Матеріали справи свідчать, що вказаний договір реально виконується сторонами, покупець – ТОВ „ТП „Вімар” згідно умов договору свій обов’язок виконало – перерахувало кошти в якості попередньої оплати за товар, що буде поставлений в строки узгоджені сторонами, а продавець – ПП „Мартініца” частково почало виконувати свій обов’язок щодо поставки в адресу покупця товару. Факт часткової поставки товару по договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року, та прийняття товару покупцем  підтверджується відповідними документами.

ТОВ „ТП „Вімар” суду було надано рішення господарського суду Рівненської області від 08 листопада 2006 року по справі № 15/263, що набрало законної сили, яким суд захистив право ТОВ “ТП “Вімар” на отримання товару за договором поставки №   УСТ-001/070505 від 07.05.05 року, зобов’язавши ПП “Мартініца” () виконати зобов'язання за цим договором, як правонаступника ТОВ “ТВО “Укрспецтранс”.

Суд погоджується з доводами відповідача – ТОВ „ТП „Вімар”, що укладений договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року не порушує будь-чиї права та не спричиняє шкоди будь-чиїм інтересам.

Так, судовим засіданням встановлено, що засновник ТОВ „ТП „Вімар” Головчанський В.Б. у березні 2006 року звернувся до прокуратури Дзержинського району м. Харкова з заявою про проведення прокурорської перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ „ТП „Вімар” з приводу неправомірної, на його думку, проведення фінансових операцій та укладення незаконних договорів з ТОВ „ТВО „Укрспецтранс”.

В ході проведення прокурорської перевірки було встановлено, що ТОВ „ТП „Вімар” має цивільну право- та дієздатність з моменту реєстрації і має право на укладення договорів, а також те, що договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року укладений без порушень приписів цивільного кодексу України та господарського кодексу України. Вказані договори є реальними та породжують певні правові наслідки для сторін за цим договорам.

За наслідками перевірки було винесено постанову від 15 березня 2006 року, згідно якої порушень норм чинного законодавства при укладенні договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року не встановлено, договір відповідає вимогам чинного законодавства; не встановлено порушень законодавства при виконанні зобов’язань; не встановлено порушень законодавства при визначенні податкових зобов’язань та податкового кредиту за відносинами по вказаному договору; не встановлено порушень податкового законодавства; не встановлено спричинення майнової шкоди, тому в порушенні кримінальної справи у відношенні посадових осіб ТОВ „ТП „Вімар” було відмовлено.

Вказана постанова була визнана правомірною та обґрунтованою постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2006 року.

На даний час постанова від 15 березня 2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи та постанова від 10 квітня 2006 року Дзержинського районного суду м. Харкова не скасовані.

Крім того, зазначені факти, а також правильність ведення податкового обліку т відсутність порушень при укладанні договору, було встановлена рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2006 року, постановою Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2007 року, постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2007 року, які набрали законної сили.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній,  цивільній або господарській справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини встановлені рішенням господарського суду Рівненської області від 08 листопада 2006 року, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2006 року, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2006 року,  рішенням Господарського суду Рівненської області від 08 листопада 2006 року по справі № 15/263, постановою Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2007 року, постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2007 року, які набрали законної сили, і які вказують на дійсність договору поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року додатків до договору, не потребують доказування при розгляді цієї цивільної справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладений договір поставки № УСТ-001/070505 від 07.05.2005 року з додатками до нього не порушує права та інтереси будь-яких третіх осіб та не спричиняє шкоди.

Відповідно до ст.94 КАСУ судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись 1,4,72, 94,160- 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову відмовити в повному обсязі.

На постанову черезсуд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.06.2007 року о 15:00.

Суддя                                                                                            Прохоров С.А.