ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

№  17/302-А

15.10.07

За позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю “Союз-Віктан Трейд”

До                     Головного Одеського обласного управління у справах захисту прав споживачів Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої

політики

Про                  скасування рішення

Суддя   Кролевець О.А.

Секретар судового засідання: Повалій О.О.

Представники:

від позивача:         Ткачук С.В. (довіреність від 11.10.2007)

від відповідача:     не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання протиправним Рішення №40 від 25.06.2007 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2007 №17/302-А відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги ТОВ “Союз-Віктан Трейд” мотивовані наступним. Рішенням відповідача №40 від 25.06.2007 на позивача накладено штраф за порушення законодавства про рекламу, а саме за порушення вимог ст.22 Закону України “Про рекламу”. Позивач вважає підстави, на яких ґрунтується рішення відповідача необґрунтованими, оскільки розповсюдження позивачем інформаційних матеріалів відносно алкогольних напоїв в містах їх реалізації (в універсамах м. Одеси) не вважається рекламою, а тому стаття 22 Закону України “Про рекламу” не підлягає застосуванню.

Відповідач будь-яких заперечень по суті спору не надав. Представник відповідача в судове засідання жодного разу не з'явився.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши характер правовідносин, які виникли між сторонами у справі, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до ст.17 КАС України  компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому відповідно до ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб’єкт (особа) за нормами КАС України вважається суб’єктом владних повноважень лише тоді, коли він у конкретних правових відносинах, у яких виник спір, здійснює владні управлінські функції (владно керує поведінкою інших суб’єктів, а ці суб’єкти законодавчо підкоряються вимогам та приписам такого владного суб’єкта). У випадку, якщо суб’єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (відносно іншого суб’єкта, який є учасником спору), такий суб’єкт не знаходиться “при здійсненні владних управлінських функцій”, та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб’єкта владних повноважень. Даний висновок підтверджується також листом Верховного Суду України №3.2.-2005 від 26.12.2005.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб’єкта владних повноважень є здійснення цим суб’єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб’єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 КАС України адміністративний позов –це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві. Змістом будь-яких правових відносин є врегульовані правом взаємні права, інтереси, обов’язки та заборони суб’єктів суспільства у цих правовідносинах. Відповідно, зміст публічно-правових відносин складається з взаємних публічних прав, інтересів, обов’язків та заборон суб’єктів суспільства у певних публічно-правових відносинах.

Отже, у публічно-правових відносинах одна особа має та реалізує певні публічні права чи інтереси, а інша особа відповідно виконує певні публічні обов’язки або дотримується публічних заборон. У разі невиконання останньою особою своїх публічних обов’язків або недотримання публічних заборон, вона порушує публічні права чи інтереси першої особи, яка не в змозі їх належним чином реалізувати. За цих обставин ця особа має право подати до суду адміністративний позов на захист своїх порушених публічних прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин. Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, наприклад, приватного цивільного чи господарського права, інтересу відповідно до норм Цивільного чи Господарського кодексів України, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Також, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З наведених правових норм вбачається, що цивільним законодавством регулюються приватні цивільні відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Публічні відносини, засновані на владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, податкові, бюджетні відносини цивільним законодавством не регулюються. При цьому, учасником цивільних відносин можуть бути держава, державні органи, органи місцевого самоврядування та інші суб’єкти публічного права.

Згідно зі ст.1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

З викладених правових норм вбачається, що у межах господарських відносин можуть оскаржуватись акти, дії чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування та інших суб'єктів, що ущемлюють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Відповідно до ст.3 Положення про головні управління (управління) у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 листопада 2006 р. №332, основним завданням відповідача по справі є:  здійснення державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів місцевими органами виконавчої влади та суб'єктами господарювання на території відповідного регіону; забезпечення реалізації державної політики щодо захисту прав споживачів у відповідному регіоні; ужиття до суб'єктів господарювання, які порушують права споживачів, а також до рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами, які порушують законодавство про рекламу, передбачених законодавством заходів впливу. Згідно зі ст.4 цього Положення управління у справах захисту прав споживачів в межах наданих повноважень перевіряють у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі, виконання робіт та надання послуг; здійснюють контроль за дотриманням рекламодавцями, виробниками і розповсюджувачами реклами законодавства про рекламу та інше.

З матеріалів справи вбачається, що спір між позивачем та відповідачем виник внаслідок здійснення суб’єктом господарювання (ТОВ “Союз-Віктан Трейд”) господарської торгівельної діяльності, державний контроль за якою здійснюється відповідачем по справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що спір, який є предметом розгляду, не має ознак публічно-правового спору, а тому таку справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 17, 95, 157, 165 та п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №17/302-А.

2. Позивач може звернутися з позовом про визнання протиправним рішення Головного Одеського управління у справах захисту прав споживачів Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №40 від 25.06.2007 в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

3. Ухвала про закриття провадження у справі може бути оскаржена в порядку ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                      Кролевець  О.А