ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.04.07                                                                                               Справа №14/133д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В. судді  Мойсеєнко Т. В.    , Радченко О.П.  , Шевченко Т. М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників сторін

від позивача Іванус Д.О., довіреність № 73 від 05.05.2006р.;

від відповідача Лебедєв О.С., довіреність № 61 від 06.02.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 14/133д/06 та апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна                                        енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області від 10.07.2006р. у справі                          № 14/133д/06

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Науково – інженерний центр «ЗТЗ-Сервіс», м.Запоріжжя

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компа-нія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області

про спонукання підписати додаткові угоди та стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Відкритим акціонерним товариством Науково-інженерний центр «ЗТЗ-Сервіс»,           м. Запоріжжя було подано позов до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області про спонукання підписати додаткові угоди №№ 8, 9, 10 до договору № 0006-8/3-2 від 15.01.1998р. та стягнення суми 471 917,79 грн. заборгованості за договором № 0006-8/3-2 від 15.01.1998р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.07.2006р. у справі                     № 14/133д/06 (суддя Хоролець Т.Г.), яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 08.09.2006р. у справі № 14/133д/06 позов задоволено: зобов’язано відповідача підписати додаткові угоди №№ 8, 9, 10 до договору № 0006-8/3-2 від 15.01.1998р., направлені позивачем на адресу відповідача 27.02.2006р.; стягнуто з відповідача на користь позивача суму 471 917,79 грн. заборгованості. Судові витрати покладено на відповідача.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2006р. касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 08.09.2006р. у справі № 14/133д/06 скасовано, справу № 14/133д/06 передано на новий апеляційний розгляд до Запорізького апеляційного господарського суду.

У поданій апеляційній скарзі та в доповненнях до неї ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС», відповідач у справі, вказує на те, що рішення суду прийнято при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи. Має місце  порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що в проектах додаткових угод №№ 8, 9, 10 до договору № 0006-8/3-2 не встановлюється порядок і строк оплати, а йдеться лише про зміну вартості робіт, які фактично виконані в 1998р. та в 2000р. Позивачем не було доведено в чому саме полягає істотне порушення з боку відповідача умов договору № 0006-8/3-2. Відповідач всі передбачені договором дії по прийманню робіт виконав. Позивачем не доведено в чому саме полягає завдана йому шкода та в якій мірі позбавляється позивач того, на що він розраховував при укладенні договору. Виконання (перевірка) позивачем аналізів мастил на відремонтованих за договором № 0006-8/3-2 трансформаторах здійснювалось в рамках договору про надання послуг по діагностиці електрообладнання, який не є предметом спору в рамках даної справи. Отже, висновки суду відносно того, що роботи по капітальному ремонту трансформаторів не були завершені після підписання технічних актів та технічних звітів і тривали до 2001р., не відповідають ні умовам договору № 0006-8/3-2, ні  договору № 0032-1/3-7 від 15.02.2001р., ні фактичним обставинам справи. Листування між сторонами за допомогою електронної пошти не відповідає вимогам договору. Акти виконаних робіт після оформлення технічних актів позивачем не складались і на адресу відповідача не направлялись. Судом також неправомірно не застосована ст.267 ЦК України. Судом, в порушення ст.84 ГПК України, в резолютивній частині рішення не вказав умови, на яких сторони зобов’язані укласти додаткові угоди. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 10.07.2006р. у справі № 14/133д/06 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 29 грудня 2006р. у справі № 14/133д/06 апеляційна скарга відповідача прийнята та призначена до розгляду на 21.02.2007р.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.02.2007р., розгляд справи колегією суддів на підставі ст.77 ГПК України відкладалося на 23 березня 2007р. та на 24 квітня 2007р.

Склад колегії суддів змінювався. Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 919 від 22.03.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого судді Мойсеєнко Т.В. (доповідач) суддів               Радченко О.П., Шевченко О.П.,  даною колегією прийнято постанову.

За клопотанням представників позивача та відповідача судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за їх згодою у судовому засіданні оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.1998р. між ВАТ НІЦ «ЗТЗ-Сервіс» (виконавець) і ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» (замовник) був укладений договір № 0006-8/3-2, предметом якого є надання послуг по ремонту трансформаторного обладнання, обстеженню його стану, виконання інших робіт і заходів, що спрямовані на підвищення його надійності. Тип обладнання, номенклатура робіт, строки виконання і складові ціни зазначені в календарному плані (п.1 договору).

Тип обладнання, номенклатура робіт, строки виконання і складові ціни зазначені в календарному плані.

Оплата робіт здійснюється замовником по мірі виконання етапів календарного плану на протязі 45 днів після підписання сторонами відповідних фінансових актів (п.5.1 договору).

Початок і кінець кожної позиції робіт оформлюється відповідними технічними актами, що надають право на складання фінансових актів і отримання оплати. Звіти по ремонту складаються і направляються замовнику на протязі місяця після завершення ремонтних робіт (п.6.1 договору).

Інші роботи вважаються завершеними після направлення технічного звіту, протоколів досліджень тощо (п.6.2 договору).

Згідно з п.3 додаткової угоди № 4 від 27.12.1998р. до договору № 0006-8/3-2 сторони вирішили доповнити розділ 5 договору пунктом 5.4 – «Порядок і строк оплати визначаються сторонами в додаткових угодах».

Вартість послуг за цим договором складає 3.009.268,72 грн., у т.ч. ПДВ 501.544,79 грн. (п.4.1 договору в редакції додаткової угоди № 4).

До договору укладались додаткові угоди (в кількості 7), якими змінювались строки виконання етапів календарного плану, об’єми робіт, вартість послуг.

За етапами календарного плану 1, 4 відображених в додатку № 1 до договору               № 0006-8/3-2 і додатку № 1 до додаткової угоди № 4, позивач виконав наступні роботи: капітальний ремонт трансформатора ОРЦ-417000/750 № 128026 ф. «В» на загальну суму 199.758,97 грн.; капітальний ремонт трансформатора ТРДНС-63000/35 № 118736 на загальну суму 136.079,41 грн.; капітальний ремонт трансформатора ТРДНС-63000/35            № 128059 на загальну суму 136.079,41 грн.

Позивач, починаючи з березня 2001р., по мірі виконання етапів календарного плану, направив відповідачу для підписання додаткові угоди №№ 8, 9, 10 з уточненням об’ємів та вартості виконаних робіт та продовжував направляти вказані додаткові угоди до лютого 2006р. Проте, відповідач вказані додаткові угоди не підписав та не повернув позивачу.

В позові позивач просить стягнути з відповідача суму 471.917,79 грн. заборгованості за виконані за договором № 0006-8/3-2 від 15.01.1998р. роботи та спонукати відповідача підписати додаткові угоди №№ 8, 9, 10 до вказаного договору. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 11, 14, 16, 525, 526, 612, 622, 624, 625, 837, 854 ЦК України, ст.188 ГК України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області слід скасувати, з наступних підстав.

Стосовно вимог про зобов’язання відповідача підписати додаткові угоди №№8-10 до договору № 0006-8/3-2 від 15.01.1998р., колегія вважає, що позивачем в даному випадку обраний спосіб захисту, який не відповідає способу захисту встановленому законом. Про це також вказано у постанові Вищого господарського суду України від 29.11.2006р.у даній справі. Ні законом, ні договором не передбачено такого способу захисту прав, як зобов’язання підписати угоди.

Відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом встановленим договором або законом. Даною статтею визначений перелік способів, у які може бути здійснено захист порушених прав або охоронюваного законом інтересу. Способи захисту цивільних прав також передбачені правовими нормами, які регулюють конкретні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір стосовно внесення змін у договір № 0006-8/3-2 від 15.01.1998р.(зміна правовідношення), зокрема, зміни умов договору щодо вартості робіт за окремими етапами та строків виконання робіт за цими етапами.

Загальний порядок зміни господарських договорів визначений у ст.188 ГК України. Даною нормою встановлено, що зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пропозиція щодо внесення змін до договору може виходити від будь-якої сторони і має бути викладена письмово відповідно до вимог законодавства. Дії сторін щодо внесення змін до договору спрямовані на зміну чи припинення правовідносин, отже, є правочином, який має відповідати загальним положенням цивільного законодавства про правочин і на його укладання поширюються загальні норми щодо укладання договорів.

Загальний порядок укладення господарських договорів передбачений ст.181 ГК України.

Також статтею 654 ЦК України  передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір. Вимоги до письмової форми правочину (договору) встановлені у ст.207ЦК України, згідно якої письмовий правочин, який вчиняє юридична особа повинен бути не тільки підписаний уповноваженою особою, а і скріплений  печаткою підприємства. Тому вимога, яка пред’явлена позивачем у позовній заяві не відповідає способу захисту, визначеному у  законі.

Зі змісту наведених норм законів слідує, що особа, яка бажає змінити умови договору повинна  в даному випадку звернутися з пропозицією (вимогою) про зміну договору шляхом укладання додаткових угод.

Змінити договір, якщо згода сторін на це не досягнута, можливо на вимогу сторони  лише в судовому порядку і лише при наявності визначених законом або договором підстав. Загальні підстави для зміни договорів, передбачені ст.ст.651,652 ЦК України.

Згідно ст.651 ЦК України договір може бути змінений на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором.

Згідно ст. 652 ЦК України зміна договору допускається у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. При цьому, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. В даному випадку договір може бути змінений за наявності одночасно таких чотирьох умов: в момент укладання  договору сторони виходили з того, що така обставина не настане; зміна обставин зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;  виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач не обґрунтував та не довів ні наявності умов, вказаних у ст.652 ЦК України, ні істотного порушення відповідачем умов договору, передбаченого у ст.651ЦК України.

Свій висновок про обґрунтованість вимог щодо зобов’язання підписати додаткові угоди суд першої інстанції мотивував п.5.2 договору.

У п.5.2 договору №  0006-8/3-2 від 15.01.1998р. передбачено, що розрахунок за виконані роботи може бути  проведений і іншими формами оплати, передбаченими законодавством України на момент оплати. В цьому випадку форма, строк и сума визначаються окремими додатковими угодами.

Тобто, умови п 5.2 щодо укладення окремих додаткових угод стосуються лише випадків коли розрахунки будуть проводиться сторонами іншими формами оплати, ніж вказаними у п.5.1 цього договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обов’язку відповідача підписати додаткові угоди №№ 8-10.

Крім того, слід зазначити, що пункт 1 в усіх проектах додаткових угод № №8-10  визначає вартість робіт за цими додатковими угодами, але не зазначається яких саме робіт, яким пунктом договору вони передбачені або це вартість додаткових робіт.

Пункти 2 спірних проектів додаткових угод №№ 8-10  вносять зміни у календарний план відповідно до пунктів 11,15,3,5,18 щодо строків виконання робіт та вартості робіт.

Щодо строку виконання робіт, то відповідно до п.2 спірних проектів додаткових угод чітко встановлені строки виконання робіт змінюються на строки « за погодженням сторін», що не відповідає вимогам ч.1 ст.251 ЦК України та ч.1 ст.631 ЦК України, а також нормам глави 61 ЦК України, які визначають істотні умови договорів підряду.

Крім того, як встановлено судом, ці роботи вже виконані позивачем, тобто позивач намагається змінити строки  виконання робіт, які вже виконані.

Стосовно зміни ціни робіт, то відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі  встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладання договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Сторонами визначена тверда вартість робіт і взагалі за договором, і вартість робіт по кожному етапу календарного плану.

У договорі сторони передбачили, що вартість робіт може бути скоригована у зв’язку зі зміною індексу інфляції або зміни цін на запасні частини. При цьому, зміна цін  на запчастини позивач обґрунтовує наданням копій рахунків (п.4.1,4.3).

Однак, не вказані обставини є підставою направлення відповідачу проектів додаткових угод.

Зі змісту спірних додаткових угод вбачається, що підставою є зменшення обсягів , скорочення строків виконання ремонтів та витрати праці на їх виконання, а також те, що  значна частина випробувань може проводитися персоналом відповідача.

Однак, перелічені обставини не є підставою, визначеною законом або договором, для зміни договору.

Вартість фактично виконаних робіт визначалася сторонами, як слідує з договору та відносин сторін, у фінансових актах.

Основний довід позивача щодо пред’явлення позову є те, що відповідач не оплачує виконані ним роботи за етапами календарного плану 3, 5, 11, 15, 18, відображених в додатку № 1 до договору № 0006-8/3-2 та додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 02.07.1998р.

Однак, укладання спірних додаткових угод до договору в редакції наданій  позивачем не змінює порядку розрахунків та за умовами договору не стане підставою для розрахунків. Тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту не є адекватним порушеному праву та не призведе до його відновлення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для задоволення вимог щодо підписання додаткових угод №№ 8-10 в редакції, наданій позивачем, у суду немає.

Стосовно другої позовної вимоги, то колегія вважає, що ці вимоги також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п.1 договору тип обладнання, номенклатура робіт, строки виконання та складові ціни вказані у календарному плані(додаток №1).

Умовами п.2.1.3 договору № 0006-8/3-2 від 15.01.1998р передбачено обсяги послуг, які виконуються виконавцем у складі робіт, передбачених у календарному плані, зокрема, дослідження, післяремонтні та інші спеціальні випробування і аналізи масла.

Закінчення кожної позиції ремонтних робіт оформлюється технічними актами, що надають право на складання фінансових актів та отримання оплати (п.6.1).

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата робіт проводиться відповідачем у національній валюті по мірі виконання етапів календарного плану протягом 45 днів після підписання сторонами відповідних фінансових актів.

Такими фінансовими актами, як свідчать матеріали справи та пояснення представників сторін, є акти виконаних робіт. Проте акти виконаних робіт після оформлення технічних актів ( т.1 а.с. 93, 95, 99, 103, 107, 111, 141), (т.2 а.с. 23)  позивачем не складались і на адресу відповідача не направлялись, про що також свідчать письмові пояснення представника позивача.

Строки підписання фінансових актів у договорі не визначені, тому позивач не позбавлений можливості відповідно до умов договору направити відповідачу фінансові акти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, колегія вважає, що строк виконання зобов’язань з оплати вказаних у позові робіт у відповідача не настав.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази  подаються сторонами. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що позивач не довів суду ті обставини, на які він послався у позовній заяві, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції не повно з’ясував усі обставини справи, не надав оцінки обраному позивачем способу захисту, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та прийняття незаконного рішення, що відповідно до вимог ст.104 ГПК України є підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна                                        енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар Запорізька область задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.07.2006р. у справі                      № 14/133д/06 скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково – інженерний центр «ЗТЗ-Сервіс», м.Запоріжжя на користь Державного підприємства «Національна атомна                                        енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар Запорізька область 2487грн.09коп. – державного мита за розгляд справи у Запорізькому апеляційному господарському суді.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В.

судді  Мойсеєнко Т. В.

Радченко О.П.  Шевченко Т. М.