СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2007 року

Справа № 2-14/4874-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської
О.А.,

суддів                                                                      Черткової
І.В.,

Волкова К.В.,

за участю представників сторін:

позивача:
Кривченко Наталії Євгенівни, довіреність №б/н
від 03.05.2007,
виробничо-комерційного підприємства "КримБудСервіс";

відповідач:
ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1   від
11.09.2007,  суб'єкт підприємницької
діяльності  ОСОБА_1;

відповідача:
ОСОБА_2, довіреність №241   від
10.10.2007, суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1;

відповідача:
ОСОБА_3, довіреність №241   від
10.10.2007, суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1;

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя
Курапова З.І.) від 02.08.2007 у справі № 2-14/4874-2007,

за позовом           Виробничо-комерційного підприємства
"КримБудСервіс"

(вул. Григоренко, 22,Сімферополь,95000)

до           суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 70183,35 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду АР Крим від 02.08.2007,  оформленого
в порядку статті 84 Господарського процесуального кодексу України
-13.08.2007, у справі № 2-14/4874-2007
частково задоволені позовні вимоги Виробничо-комерційного підприємства
"КримБудСервіс" про стягнення 70183,35 грн.

З суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 на користь  позивача стягнуто заборгованість в сумі
66598,39 грн., індекс інфляції  в сумі
2054,62 грн., річні в сумі  1090,17 грн.
та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. В іншій частині позову відмовлено.

На вказаний судовий
акт  відповідачем подана апеляційна
скарга, в якій сторона просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні  позову про
стягнення  заборгованості   в сумі 70183,35 грн.

Сторона посилається на те, що
господарським судом при прийнятті рішення, було порушено норми матеріального та
процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи.

Відповідач посилається на те, що
між сторонами не існував договір купівлі-продажу, фактично сторони уклали усний
договір про співпрацю та організацію виставки ручного інструменту, товар за
накладною №000003238 від 14.09.2005 на суму 2915,63грн. не було одержано
відповідачем, оскільки ця накладна за проханням директора позивача була
переоформлена з накладної №00346 від 13.09.2005, також не одержаний товар за
накладною №00348 від 13.09.2005 на суму 32354,58грн., вказана накладна
переоформлена на накладну за №000003237 від 14.09.2005 і листом №87-80 від
11.09.2006 позивач підтвердив, що товар за накладною №000003237 від 14.09.2005
на суму 32852,27грн. знаходиться у нього на відповідному зберіганні.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.10.2007 року у складі
судової колегії було здійснено заміну головуючого судді Сотула В.В., у зв'язку
з відпусткою, на суддю Щепанську О.А., головуючим суддею у справі було
призначено суддю Щепанську О.А.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.10.2007 року у складі
судової колегії було здійснено заміну судді Гоголя Ю.М., у зв'язку з
закінченням повноважень, на суддю Волкова К.В.

За клопотанням представників
сторін, судочинство здійснювалось на російській мові.

На підставі статті 101
Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно
розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з відповідача 70183,35грн., у тому числі
66598,39грн. заборгованості, 2054,62грн. індексу інфляції та 1530,34грн.
річних. (а. с. 2-4).

Свої позовні вимоги позивач пояснює
несплатою відповідачем одержаного товару.

Суд
першої інстанції позов задовольнив частково.

Судова колегія розглянувши
матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції
обставин справи та правильність застосування норм матеріального та
процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення
представників сторін, дійшла наступного висновку.

За накладними №00343 від 13.09.2005
позивач передав відповідачеві товар на суму 18000,00грн., №00346 від 13.09.2005
- 2871,48грн., №00347 від 13.09.2005 - 28538,66грн., №00348 від 13.09.2005 -
32354,58грн., №000003219 від 14.09.2005 - 29367,86грн., № 000003238 від
14.09.2005 - 2915,63грн., всього на загальну суму 114048,21грн. (а. с. 71-94).

А факт одержання товару за
вказаними накладними підтверджується власним підписом та печаткою відповідача
на накладних.

Згідно з статтями 11, 509
Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій
договорів та інших правочинів, а також дій осіб, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має
право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків.

В частині 1 статті 205 Цивільного
кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або у письмовій
формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно з частиною 1 статті 626
Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до  частини 1 статті 638 Цивільного кодексу  України, договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 3 частини 1 статті 174
Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також
з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У накладних зазначені усі необхідні
умови договору купівлі-продажі, а саме: предмет, ціна та кількість.

Статтею 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)
передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Судова колегія не може прийняти до
уваги доводи відповідача про те, що товар поставлявся для проведення виставки
на підставі усної згоди про співпрацю, оскільки
будь-яких доказів зазначених доводів відповідач не надав.

Згідно з статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставині, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 24122,15грн. з призначенням
платежу "за одержаний товар за витратними накладними", що
підтверджується банківськими виписками, будь яких посилань на згоду про
співпрацю на платіжних дорученнях не має.

Крім того, у травні та листопаді
2006  відповідач повернув позивачеві
товар на загальну суму 23327,67грн., що підтверджується накладними на
повернення товару.

Отже, заборгованість відповідача за
одержаний товар становить 66598,39грн., а строк оплати товару сторонами не
узгоджений.

Відповідно до частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач претензією (а. с. 5), яка
одержана відповідачем 08.08.2006,  заявив
вимогу до відповідача про сплату боргу, тобто строк оплати наступив 15.08.2006.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується той факт, що грошові кошти у повному обсязі відповідач не
перерахував, то, на думку судової колегії, суд першої інстанції правомірно
дійшов висновку про те, що заборгованість у сумі 66598,39грн. підлягає
стягненню.

Судовою колегією не можуть бути
прийнятими до уваги доводи відповідача, що позивач здійснив зміну накладних, а
саме: накладну №00346 від 13.09.2005 на суму 2871,48грн. замінив накладною
№000003238 від 14.09.2005 на суму 2915,63грн., накладну №00348 від 13.09.2005
на суму 32354,58грн. замінив накладною №000003237 від 14.09.2005 на суму
32853,27грн., на підставі того, що
одержання товару за накладними №00346 від 13.09.2005, №00348 від
13.09.2005, №000003238 від 14.09.2005 підтверджується власними підписом і
печаткою суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1.

Щодо накладної №000003227 від
14.09.2005 на суму 32852,27грн., то дана накладна дійсно була виписана
позивачем, однак товар за нею відповідачем не одержаний, підпис відповідача на
накладній відсутній та вимог про стягнення суми за цією накладною позивач не
заявляв.

Також, доводи відповідача у підтвердження
заміни накладних, що спірні накладні мають одне і теж найменування та кількість
товару, не можуть бути прийнятими судовою колегією до уваги, тому що покупець
має право одержати будь-яку кількість однакового товару.

Відповідно до статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 №996-Х1У, підставою для проведення обліку господарських операцій
є первісні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Передача товару за первісними документами бухгалтерського обліку - накладними,
які містять власну підпис відповідача про одержання товару, є належними
доказами передачі товару та його одержання відповідачем.

Згідно з частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценті річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції за період
вересня 2006  по лютий 2007, як заявлено
відповідачем, перевищує заявлену позивачем суму, тому суд першої інстанції,
обґрунтовано на думку судової колегії, задовольнив інфляцію у заявленій позивачем
сумі 2054,62грн., а річні за період з 01.09.2006 по 01.03.2007 задовольнив
частково у сумі 1090,17грн., у зв'язку з арифметичною помилкою позивача у
розрахунку.

Отже, судова колегія не може
прийняти до уваги посилання відповідача, які було викладено в апеляційній
скарзі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються
доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до норм
матеріального та процесуального права та підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим  від
02.08.2007 у справі № 2-14/4874-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
О.А. Щепанська

Судді
І.В. Черткова

К.В. Волков