донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.08.2007 р.                                                                          справа №10/72

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Величко  Н.Л.

суддів
Алєєвої  І.В. , М'ясищева  А.М.

за участю представників сторін:

від позивача:
Животов О.А. – за дов. № 17/17-166 юр. від 16.03.2007р.,

від відповідача:
Андрєєнков А.В. -  за дов. № Н-01/1572 від 16.05.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
03.07.2007 року

по справі
№10/72 (Приходько І.В.)

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь"-металургійний завод"м.Донецьк

до
Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк

про
стягнення 10993грн.93коп.

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду

06.03.2007р. Закрите акціонерне товариство "Донецьксталь - металургійний завод" м. Донецьк звернулось з позовом до Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк  про стягнення 10993,93 грн.

Ухвалою суду від 07.03.2007 р. порушено провадження у справі.

Ухвалою від 25.04.2007 р. за клопотанням сторін строк розгляду справи продовжено на два місяці.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.07.2007р. (підписано 09.07.2007р.)  у справі № 10/72 (суддя  Приходько І.В.) задоволено позов ЗАТ "Донецьксталь - металургійний завод" м. Донецьк до ДП "Донецька залізниця" про стягнення грошових коштів у сумі 10 993,93 грн.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що Закону України "Про податок на додану вартість" не передбачає нарахування ПДВ на суми, що підлягають відшкодуванню одними особами на користь інших у зв’язку із внесенням останніми цих сум третім особам на виконання відповідних зобов’язань. Суд зазначив, що в розумінні приписів Закону України „Про податок на додану вартість”, відшкодування витрат однією особою на користь іншої особи, не можна ототожнювати як власне плату за надані послуги.

Загальний строк розгляду справи 3 місяці 27 днів.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення

Відповідач з прийнятим рішенням господарського суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення від 03.07.2007р. та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ЗАТ "Донецьксталь - металургійний завод" м. Донецьк відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що при прийнятті рішення судом  неправильно застосовані норми матеріального права ст.ст.1,7 Закону України "Про податок на додану вартість", ст.119 Статуту залізниць України, п.п.1,2,14 "Правил користування вагонами і контейнерами", а також норми процесуального права - ст. 43 ГПК України у частині необхідності всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись  законом.

Зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу розрахунків за користування вагонами власності іноземних залізниць на підставі ст.119 Статуту залізниць України. До  цих правовідносин застосовуються норми спеціального законодавства: Закон України „Про транспорт", Закон України „Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України, Правила перевезення вантажів.

Порядок відшкодування плати за користування іновагонами визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.96 N 1312 „Про номерний облік простою вантажних вагонів, які належать іншим державам" та „Правилами користування вагонами і контейнерами", затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 р. № 113.

Зазначає, що позивач протягом жовтня 2006 року отримував від ДП "Донецька залізниця" транспортні послуги, в тому числі і послуги по користуванню вагонами, Таким чином, відповідач є покупцем послуг по користуванню вагонами, як парку Укрзалізниці, так і парку іноземних держав, що підтверджують оформлені відомості плати за користування вагонами.

Згідно п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість. На думку, відповідача, у даному випадку ціна  послуг встановлюється розміром відшкодування.

Вважає, що відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" залізниця є платником ПДВ і зобов'язана включати ПДВ у ціну наданих послуг та утримувати його з покупця цих послуг і перераховувати до Державного бюджету України.

3.Доводи викладені у відзиві на апеляційну скарг

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, з тих підстав, що рішення суду прийнято з урахуванням усіх обставин справи і відповідає нормам діючого законодавства.

Посилається на те, що з змісту договору № 192 від 17.06.2004 року, укладеного між ДП "Донецька залізниця" та ЗАТ "Донецьксталь" - металургійний завод", вбачається, що вантажовласник вносить попередню оплату на рахунок залізниці шляхом перерахування коштів. Залізниця на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, актів виконаних робіт списує відповідні суми з особового рахунка вантажовласника.

Пунктом 2.6. Правил передбачено, що при визначені перевізником суми, яка підлягає оплаті, вона повинна бути визначена у відомості у повному обсязі, тобто платник дає згоду на списування саме цієї суми. Якщо платник не погоджується з будь-якою частиною, у тому числі ПДВ, вказана частина стане предметом претензійно-позовного порядку. Таким чином, оскільки відповідач не вказав суму у відомості з визначеним ПДВ, відтак не можна вважати погодженою суму з нарахуванням ПДВ.

Відповідно до "Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав", затверджених на п'ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав 24.05.1996 року, іноземні вагони передаються іноземними залізницями українським залізницям, які є користувачами цих вагонів. За користування ними іноземним залізницям відповідну плату вносять саме українські залізниці. Після чого плата відшкодовується українським залізницям особами, зазначеними у ч. 4 ст. 119 Статуту залізниць України. Вантажовідправники, вантажоодержувачі та порти не є користувачами іноземних вагонів, одержаних ними від українських залізниць для виконання вантажних операцій.

Також зазначає, що Закон України "Про податок на додану вартість" не передбачає нарахування ПДВ на суми, що підлягають відшкодуванню одними особами на користь інших у зв'язку із внесенням останніми цих сум третім особам на виконання відповідних зобов'язань. Тобто, вартість відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування у розумінні Закону України "Про податок на додану вартість", у зв'язку з чим, на думку позивача, нарахування ПДВ на ці суми є взагалі безпідставним.

4.Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами по справі:

Між Закритим акціонерним товариством "Донецьксталь - металургійний завод" м. Донецьк та Державним підприємством “Донецька залізниця” м. Донецьк  був укладений договір №192 від 17.06.2004р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (л.с.12-14).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно п.2.3 договору залізниця зобов’язувалась здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Донецьк, Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці.

Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду.

Відповідно п.2.4 договору вантажовласник зобов’язувався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок залізниці. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника.

Відповідно п. 3.1 Договору розмір попередньої оплати та періодичності її внесення визначається вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів.

Розмір оплати за користування вагонами та контейнерами, наданими на під’їзні колії, вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами.

Відповідно до п.3.2. договору та п.2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів залізниця списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафу) на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і актів виконаних робіт за двома підписами сторін.

У жовтні 2006 року відповідач на підставі п. 3.2 договору № 192 про організацію перевезень, вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 17.06.2004 року здійснив списання коштів з особового власного рахунку, відкритого для вантажовласника відповідно п. 2.3 цього ж договору. Розмір списаної відповідачем з позивача суми складає 54 965,83грн., на яку відповідачем був нарахований податок на додану  вартість у сумі 10 993,93грн.

Вищевказані дії відповідача щодо списання коштів підтверджуються завіреними копіями відомостей плати за користування вагонами (жовтень 2006р.) та Переліків Техпд Яснувата (жовтень 2006р.), які додані до матеріалів справи.

По виконанню договору про організацію перевезень між сторонами відсутній предмет спору, тому як позивач не заперечує проти виникнення зобов’язань щодо плати за користування іноземними вагонами згідно ст. 119 ч. 4 Статуту, а відповідач не заперечує  факту списання коштів на підставі погоджених позивачем відомостей плати за користування російськими вагонами.

5.Мотиви, з яких апеляційна інстанція виходила при прийнятті постанови

Заявляючи позов позивач стверджував, що відповідач отримав майнову вигоду у вигляді нарахованого та утриманого податку на додану вартість у сумі 10993грн.93 коп., без достатньої правової підстави і тому відповідно до п.2 ст.1212 ЦК України повинен повернути це майно.

Як встановлено у судовому засіданні апеляційної інстанції спір виник  між зареєстрованими платниками податку на додану вартість з питання визначення  здійсненої господарської операції з подачі залізницею вантажовласнику вантажу в іноземних вагонах  об’єктом оподаткування податком на додану вартість  та утримання з покупця цього податку .

Ці відносини є податковими і регулюються виключно нормами податкового законодавства,  до яких  відповідно до п.2 ст.1 ЦК України  цивільне законодавство не застосовується.

Суд не врахував, що податок на додану вартість є непрямим податком, який не впливає на результати фінансово господарської діяльності підприємств платників податку.

Згідно з Законом України “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.1997р., яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов’язок щодо визначення об’єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг, правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку - продавця товару.

Обов’язок сплатити нарахований продавцем ПДВ у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну, у підтвердження сплати податку, законом покладений на платника податку –покупця (п.7.2.1.,7.4.5 ст.7 Закону) Цим же законом платнику податку - покупцю товару надане право на податковий кредит у вигляді сум ПДВ, сплачених при придбанні ним товару, і на яку останній має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду , а при перевищенні сум податкового кредиту над податковими зобов’язаннями отримати з бюджету відшкодування фактично сплачених сум.(п.7.7 ст. 7 Закону)

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню визначено п.7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Згідно п.7.7.10 ст. 7 цього закону джерелом сплати бюджетного відшкодування є загальні доходи Державного бюджету України

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" платник податку це особа, яка згідно з цим законом зобов’язана здійснювати утримання та вносити до бюджету податок, сплачений покупцем

Таким чином, спеціальним законом з питань оподаткування Законом України "Про податок на додану вартість" встановлено порядок відшкодування за рахунок коштів державного бюджету сум податку на додану вартість, сплачених покупцем-платником податку продавцю-платнику податку при придбанні товарів (робіт, послуг) ,шляхом подання до податкової інспекції податкової декларації . Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом ( п.7.7.4 ст. 7 Закону).

Крім того відповідно до п.3.2 ст. 3 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-111 від 21.12.2000р.із змінами та доповненнями, який є спеціальним законом з питань оподаткування, встановлено, що  у будь-яких випадках, коли платник податків згідно з законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, збір (обов’язковий платіж), якими оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, дивіденди, репатріацію, додану вартість, акцизні збори, а також будь-які інші податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів (обов’язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх імені.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом жовтня 2006 року отримував від ДП "Донецька залізниця" транспортні послуги, що підтверджують оформлені відомості плати за користування вагонами.

Згідно з п.п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" ДП "Донецька залізниця" надало ЗАТ "Донецьксталь" –металургійний завод" податкові накладні № 11637/0011, 11638/0011, 10360/0011, копії яких приєднані до матеріалів справи (л.с.120-122).

Податкові накладні № 11637/0011, 11638/0011, 10360/0011 прийняті позивачем та відповідачем до податкового обліку і відповідно до ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-111 узгоджені з дня подання платником податку податкової декларації.

Спірна сума є податком на додану вартість, утриманим ДП "Донецька залізниця", як платником податку - продавцем послуг, з ЗАТ "Донецьксталь" –металургійний завод", як покупця її послуг, відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" .

Враховуючи, що відповідач у справі є платником податку на додану вартість і відповідно до закону уповноважений утримувати податок на додану вартість з покупців його послуг;

сума цих податків  вважається бюджетним фондом, що належить державі і сплачується до бюджету в порядку передбаченому законом;

фактично сплачений позивачем відповідачу  податок на додану вартість у складі ціни послуг відповідно Закону України "Про податок на додану вартість" повертається за рахунок коштів Державного бюджету за процедурою встановленою центральним податковим органом ,шляхом подання декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування з розрахунком такої суми, тому доводи позивача про те, що відповідач набув  майно позивача без достатніх правових підстав та отримав майнову вигоду не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Крім того судова колегія зазначає, що відповідно до абз.2,3 п.7.2.6.ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 16897-ВР від 3.04.1997р. у разі відмови з боку постачальника товарів ( послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких послуг має право додати до податкової декларації за звітний період заяву зі скаргою на такого постачальника.

Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника податковим органом, для з’ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов’язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією, оскільки саме на податкові органи ст..10,11 Закону України "Про податкову службу в Україні" та п.10.4 ст.10 Закону України "Про податок на додану вартість" покладено контроль за дотриманням платниками податку законів про оподаткування.

Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги на те, що між сторонами виник спір щодо правильності застосування норм податкового законодавства та повернення стягненого податку, повернення надміру сплачених податків врегульовано нормами податкового законодавства, до податкових відносин не застосовуються норми цивільного законодавства та помилково застосував до цих відносин норми ст.1212 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.101, п.2 ст.103, п.4 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Донецька залізниця"  задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області по справі  № 10/72 від 03.07.2007 р. (підписане 09.07.2007р.) скасувати.

У позові Закритому акціонерному товариству "Донецьксталь - металургійний завод" м. Донецьк до Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк  про стягнення 10993,93 грн. відмовити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь - металургійний завод" м. Донецьк “ (юридична адреса: 83062, м. Донецьк, вул. І. Ткаченко, 122; ) на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк (юридична адреса: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68; ; розрахунковий рахунок 19 в Донецькій філії АБ “Експрес-банк”; МФО 335838) витрати по сплаті державного мита у сумі 54грн.97коп.

Господарському суду Донецької області видати наказ.

Головуючий          Н.Л.  Величко

Судді:          І.В.  Алєєва

А.М.  М'ясищев

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС