ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.07
Справа №АС16/298-07.

Господарський суд Сумської області у складі:

Головуючого судді – Моїсеєнко В.М.

секретаря судового засідання – Сорока Л.М.

розглянувши справу

За позовом  Дочірнього підприємства «Фаланга» Товариства з  обмеженою відповідальністю охоронно-детективного агентства « СКОРПІОН», м.Суми

до відповідача     Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми

про скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми   № 599   від 13.12.2006р

Представники сторін:

Від позивача:    Гонор Г.В.

Від відповідача:  Яресько С.Г.

Суть справи: позивач просить суд скасувати рішення  Управління Пенсійного фонду України   в Ковпаківському районі м. Суми  № 599 від 13.12.2006р.про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Відповідач  подав відзив на позов від 25.06.2007р. № 3858/07-10 , в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає винесене ним рішення  від 13.12.2006р. правомірним, вказує , що скарга на рішення  розглянута ним у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив наступне :

Позивач в обгрунтування своїх  вимог  посилається на те, що відповідач не розглянув його скаргу від 26.12.2006р., тому рішення відповідача повинно вважатися недійсним, крім того, позивач зазначає, що він сплачує внески  до Пенсійного фонду України у складі єдиного податку.

Проте з таким твердженням позивача суд  погодитися не може .

Статтею 5 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003р. № 1058-1У ( далі –Закон № 1058-1У) регулюються відносини, що виникають між суб'єктами  системи загальнообов'язкового державного  пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених  цих Законом, або  в частині, що  йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються : принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осі( які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом першим статті 11 Закону № 1058-ІУ встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднання громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб- (включаючи юридичних та фізичних осіб — суб'єктів підприємницьке діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбані спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ страхувальниками цих осі( є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону і платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини ; статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати і установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058-Г/ зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України « Про зіб на обов’язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 р. № 40О/97ВР, яким разом із Законом № 1058-1V не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України № 727/98  « Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва від 3 липня 1998р. регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-1V до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші норматнвно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного указу про звільнення суб’єктів малого підприємництва , які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Вимоги позивача  про те. що  відповідач своєчасно не розглянув його скаргу на рішення, не відповідають обставинам справи, адже рішення винесено           13.12.2006р. позивач підготував скаргу 26.12.2006р., відповідач отримав скаргу 10.01.2007р., відповідь на скаргу  була надана 16.01.2007р., отже будь-яких порушень  термінів  розгляду скарги відповідач не допустив.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, тому ці вимоги суд залишає без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені позову відмовити.

2.Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                В.М.Моїсеєнко

В судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складений і підписаний 11.07.2007р.