ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.02.07                                                                                               Справа №4/391-05

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

За участю:

представника позивача: Мишак Е.А. довіреність № 436 від 15.09.2005 року,

представника відповідача: Овсяніченко О.В., довіреність №б/н від 10.08.2006 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Одеської залізниці в особі Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №4 м. Херсон

на  рішення господарського суду Херсонської області від 31.10.2006 року у справі № 4/391-05

про стягнення суми

встановив,

Рішенням господарського суду Херсонської області від 31.10.2006 року у справі №4/391-05 (суддя Закурін М.К.) в задоволені позовних вимог Одеської залізниці в особі Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №4 до ТОВ “Георесурси” м. Херсон про стягнення  неустойки та упущеної вигоди в зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором оренди відмовлено в повному обсязі. Господарський суд прийшов до висновку про відсутність погодження сторін про продовження дії договору після 29.10.2004р., не доведенням позивачем факту користування об’єктом оренди з боку відповідача після закінчення дії договору та не доведення позивачем можливості одержання доходів у випадку бездоговірного користування відповідачем майна.

Не погоджуючись з винесеним судовим актом позивач звернувся з апеляційною скаргою до Запорізького апеляційного господарського суду. Оскаржуване рішення суду вважає необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст. 104 ГПК України через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема заявник зазначає, що висновок суду про те, що відповідач не користувався об’єктом оренди після закінчення дії договору не відповідає дійсності та вимогам ч.2 ст.785 ЦК України, згідно якій  у разі неповернення речі після закінчення дії договору оренди на відповідача покладено обов’язок зі сплати неустойки. Актом прийому передачі майна від 01.11.2005 р. підтверджено несвоєчасне повернення відповідачем орендованого майна позивачу. Крім того, на думку заявника  суд, відмовляючи в позові щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди припустився помилки, оскільки матеріалами справи підтверджено, що 900м/кв платформи знаходились в користуванні ТОВ “Георесурси”. Договори з іншими особами, не укладались, оскільки відповідач не повертав платформу з оренди.

Апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 18.01.2007 року о 14-30 год.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду №55 від 17.01.2007 року справа № 4/391-05 передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий:   Коробка Н.Д. (доповідач), судді:  Шевченко Т.М., Яценко О.М.

Заявник  в судовому  засіданні  підтримав  вимоги, з підстав, викладених в апеляційній  скарзі.

Відповідач у відзиві від 11.12.2006р.№ 473 проти апеляційної  скарги заперечує. Рішення суду вважає таким, що прийняте при повному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, з доведеністю обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що договір оренди пролонговано не було саме з ініціативи позивача, яка виражається у повідомленні позивачем  відповідача листом № 3123 від 15.09.2004р. про закінчення дії договору, що сприйнято судом як відсутність погодження сторін про продовження дії договору після 29.10.2004р. Відповідач давно не користувався предметом оренди, оскільки спірна вантажна площадка знаходиться на території позивача та відповідач втратив до неї доступ одразу після припинення договору оренди. Предмет оренди фактично був повернений власнику своєчасно, акт прийому –передачі неодноразово надавався позивачу для підписання та оформлення факту повернення орендованого майна, однак з вини позивача він підписаним не був. Таким чином, вказує відповідач, позивач знав про припинення користування орендованим майном та його фактичну передачу володільцю, однак не вчиняв жодних дій для оформлення такої передачі з метою отримання коштів  “за завдані збитки”, яких реально не поніс. Отже, на думку відповідача вимоги позивача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є необґрунтованими та безпідставними. Щодо вимог про стягнення неустойки зазначає , що для її стягнення позивачем пропущено строк позовної давності передбачений ст. 258 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України сплив строку позовної давності починається з дня, коли особа узнала чи могла дізнатись про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання призначене  на 18.01.2007р.представник відповідача не з’явився, незважаючи на те, що був завчасно повідомлений про час та місце проведення засідання суду направленою на його адресу ухвалою.

В зв’язку з нез’явленням в засідання представників відповідача та необхідністю витребування нових доказів, розгляд скарги відкладався до 01.02.2007р.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного суду від 31.01.2007р. № 217 справу передано для розгляду колегії суду у складі: Головуючий –Коробка Н.Д.(доповідач), суддів: Шевченко Т.М., Юхименко О.В.

В зв’язку зі зміною складу колегії суддів розгляд скарги розпочато спочатку.

В засіданні суду 01.02.2007р. заявник апеляційної скарги наполягає на задоволені вимог, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнає по мотивам, викладеним у відзиві.

Представники сторін від здійснення  фіксації   судового  процесу  технічними  засобами відмовились.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи повторно розглядає справу за наявними у справі і додатково поданими доказами. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи судова колегія прийшла до висновку про необхідність скасування  рішення господарського суду виходячи з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи правовідносини сторін врегульовані договором від 06.05.2003р. №05 оренди частини відкритої вантажної платформи ст. Цюрупинськ, загальною площею 900 м.кв., що знаходиться на балансі Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №4, структурного підрозділу позивача. Строк дії договору сторонами узгоджено в один рік: з 29.10.2003р до 29.10.2004р.

Пунктом 11.5 договору передбачено - у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення, або зміну цього  договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Актом пройому-передачі від 01.11.2003р. підтверджено факт передачі відповідачу державного майна , зазначеного за договором оренди.

Відповідно до умов договору майно вважається поверненим орендодавцю (балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов’язок по складанню акту приймання-передачі при поверненні із оренди покладається саме на відповідача( із змісту п.2.6 договору).Згідно п.10.1 договору відповідач зобов’язаний повернути позивачу орендоване майно після закінчення строку оренди в термін 3 діб.

Заздалегідь до закінчення строку дії договору, листами від 22.03.04р., 13.07.04р., та 30.09.04р. позивач неодноразово звертався до відповідача з попередженням про закінчення строку дії договору та звільнення об’єкту оренди. В матеріалах справи міститься повідомлення керівника виробничого підрозділу поштового зв’язку датованих 24 березня та 4 жовтня 2004року про вручення відповідачу зазначених листів позивача.

Відповідач свої зобов’язання за договором щодо своєчасного повернення орендованого майна не виконав.

Всупереч вимогам ст.33 ГПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, відповідач не надав суду доказів своєчасного звернення до позивача з пропозицією прийняти об’єкт оренди та підписати акт прийому –передачі. Матеріали справи (т.1л.с. 27) містять відомості про таке звернення відповідача лише 25.11.2005р.

Зобов’язання згідно ст.193 Господарського кодексу України, ст.526 Цивільного кодексу України мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог, щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов’язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. В позові пеня заявлена за період з 29.10.2004р по29 10.2005р.З позовною позивач звернувся 17.11.2005р.

Відповідачем заявлено клопотання про примінення строку позовної давності до винесення рішення судом першої інстанції.

Згідно п.п. 10.1 та 11.1 договору право вимоги про стягнення неустойки у позивача виникло з 02.11.2004р. З врахуванням положень п.6.ст. 232 Господарського кодексу України,ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України неустойка підлягає стягненню за період з 18.11.2004р. по 02.05.2005р. в сумі 1957грн.30коп.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності , повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі неналежного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст.224 Господарського кодексу України, ст. 623 ЦК України). При цьому, відповідно ч.2 ст.623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання( ч.4 ст.623 ЦК України). Тобто, пред’явлення вимог про відшкодування неодержаних доходів ( упущеної вигоди) покладає саме на кредитора обов’язок доведення того, що ці доходи ( вигода) дійсно були би ним  отриманні у разі належного виконання боржником своїх зобов’язань.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення 2161грн.44 коп. збитків у вигляді упущеної вигоди позивач вказує, що мав намір здати майно в оренду для того, щоб отримувати прибуток. Як вірно зазначив суд першої інстанції позивачем не надано документальних доказів в підтвердження факту прийняття заходів щодо отримання доходів від використання майна в період бездоговірного користування ним відповідачем, належним чином не доведено наявність та розмір збитків. Колегія апеляційного суду підтримує висновок господарського суду щодо відмови в позові в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія Запорізького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Одеської залізниці в особі Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 4 м. Херсон підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Херсонської області від 31.10.2006р. у справі №4/391-05 –частковому скасуванню.

Судові витрати слід віднести на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської залізниці в особі Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 4 м. Херсон задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 31.10.2006р. у справі № 4/391-05 скасувати частково. Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Георесурси”. м. Херсон на користь Одеської залізниці в особі Херсонського будівельно - монтажного управління № 4 м. Херсон 1957грн.30коп. неустойки, 30грн.79 коп. державного мита, 35грн.62 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Георесурси” м. Херсон на користь Одеської залізниці в особі Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 4 м. Херсон 35.грн.60 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Херсонської області.

Постанова оформлена і підписана відповідно до ст.84 ГПК України 06.02.2007р.