ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13.09.07
Справа № 13/418.

За позовом акціонерного банку
“Український комунальний банк” м. Луганськ

до фізичної особи підприємця ОСОБА_1
м. Теплогірськ

про стягнення 16410 грн. 11 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання
Буймирська О.В.

Від позивача

Казімір Л.Р. дов. № 94 від
28.02.2007 р.

Від відповідача

Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач
звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 13037 грн.
68 коп., заборгованості за відсотками 2163 грн. 97 коп., пені в сумі 1208 грн.
46 коп.

Позивач позов підтримав.

Учасників судового процесу було
належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому
судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського  процесуального кодексу України створені всі
необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності
учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не
прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове
засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце
проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно
положень ст. 75 Господарського  процесуального
кодексу України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено
встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання
фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших
процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на
адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є
належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні  обставини справи,  докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію відносинам  сторін і
виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми,
яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового
процесу, суд

ВСТАНОВИВ,
що між сторонами по справі 19 грудня 2005 року був укладений кредитний договір
НОМЕР_1 відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу  кредит в сумі 16424 грн. 00 коп. з метою
придбання торгівельного обладнання на строк до 18 грудня 2006 року з сплатою 25
% річних.

Відповідно до п. 1.2. договору
відповідач зобов'язався повернути кошти згідно графіку (додаток № 1 до
договору), який передбачає сплату кредиту щомісячно з січня 2006 р. по грудень
2006 р. рівними платежами.

Згідно п.5.1 договору від 13 вересня
2007 року в разі прострочення сплати кредиту, та процентів відповідач
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного
банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Факт надання кредиту в сумі 16424
грн. 00 коп. підтверджується випискою з особового рахунку за 19.12.2005 року.

У встановлений договором строк
відповідач кредит та відсотки за користування ним не повернув.

Позивач звернувся з позовом в якому
просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом в
сумі 13037 грн. 68 коп., заборгованість по відсоткам 2163 грн. 97 коп., та пеню
в сумі 208 грн. 46 коп.

Відповідач заперечень проти позову,
або доказів оплати боргу суду не надав.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про
часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського  процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення
поданими суду доказами.

Відповідно до статті 193
Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних
умовах  звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій
передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173
Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526
Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу
передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого
кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін)
його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

За таких обставин вимоги позивача
щодо стягнення суми боргу за кредитом 13037 грн. 68 коп., заборгованість по
відсоткам 2163 грн. 97 коп. є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлена вимога про
стягнення пені за прострочений кредит за період з 10.01.2007 р. по 10.07.2007
р. в сумі 1099 грн. 60 коп., та за прострочені відсотки -108 грн. 86 коп.

З врахуванням положень п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України які передбачають, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, позивач невірно
зазначив період нарахування пені, визначивши його як 6 місяців, до звернення з
позовом до суду.

За таких обставин, вимоги щодо
стягнення пені задовольняються судоми частково, а саме в загальній сумі 738
грн. 43 коп. в решті вимог щодо стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 44,49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
відповідача, а саме державне мито у сумі -159 грн. 40 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 114 грн. 62 коп., в
решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь
акціонерного банку “Український комунальний банк” м. Луганськ, вул. В.В.
Шевченко 18а ідентифікаційний код
24191588 борг за кредитом 13037 грн. 68 коп., заборгованість по
відсоткам 2163 грн. 97 коп., пеню в сумі 738 грн. 43 коп., державне мито у сумі
-159 грн. 40 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу у сумі 114 грн. 62 коп., наказ видати.

3. В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                 Б.В.
Яресько