ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13.07.07
Справа № 16/365.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши
матеріали справи за позовом Дочірнього підприємства фірма "Екотехніка
М", м.Київ

до  Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м.Сватове Луганської області

про  стягнення 78238
грн. 88 коп.,

при секретарі судового засідання
Монастирському Д.Д.

за участю представників сторін:

від позивача -Ніколенко О.В., дов.
від 21.05.07.;

від відповідача -ОСОБА_2., дов. від
ІНФОРМАЦІЯ_1,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивачем
заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором комісії
від НОМЕР_1 у сумі 78238 грн. 88 коп., що є боргом за відвантажений
відповідачеві товар для реалізації.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив та надав суду відзив, в якому виклав підстави
заперечення вимог позивача.

Відповідач відзивом на позовну заяву
від 14.06.07. проти позову заперечує з підстав того, що позивач не надав
доказів обставин, вказаних у позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, повно,
всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухавши
представників сторін, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до
суті спору, їх  належність, допустимість,
достовірність кожного  окремо і у
сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких
підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного
закону держави -Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається  зобов'язання,  що
виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених
Господарським  кодексом,  в силу
якого  один  суб'єкт
(зобов'язана  сторона,  у
тому  числі боржник)  зобов'язаний
вчинити  певну дію
господарського   чи
управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,
передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію
тощо),  або утриматися від певних
дій,  а інший суб'єкт (управнена
сторона,  у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання
та  інші учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних
вимог  щодо  виконання
зобов'язання  - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні
положення  Цивільного  кодексу
України  з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським  кодексом
України.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння  відмова  від
зобов'язання  або одностороння
зміна  його  умов
не  допускається,  якщо
інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться.

Умовами договору комісії від НОМЕР_1,
укладеного між сторонами по справі, встановлено, що позивач доручає, а
відповідач приймає на себе обов'язок за винагороду здійснювати операції по
продажу товарів, переданих на комісію у відповідності з прийомо-передаточними
документами, які є невідємною частиною вказаного договору. Право власності на
товар від позивача відповідачу не переходить. Згідно з п.7.1 вказаного договору
оплата за поставлений товар здійснюється відповідачем позивачеві за умови
фактично реалізованого товару.

Відповідно
до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно
з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказами.

В матеріалах справи відсутні докази,
на підставі яких можна дійти однозначного висновку, що відповідачем фактично
реалізований товар і він має грошове зобов'язання перед позивачем, адже
позивачем до стягнення заявлено борг за переданий на реалізацію товар.

Крім того, в матеріалах справи
відсутній звіт комісіонера (відповідача), передбачений нормою ст.1022 ЦК
України, на підставі якого можна дійти висновку про вчинення право чинів і
одержання майна відповідачем від позивача, або повернення майна за звітом.
Відсутні також документи, якими б було оформлене виконання договору комісії від
НОМЕР_1, укладеного сторонами по справі (ст.1023 ЦК України).

Таким чином, відсутні підстави
вважати невиконаними обов'язки комісіонера (відповідача) за вказаним договором
і відсутні підстави для стягнення боргу за договором комісії.

За таких підстав, у позові слід
відмовити і судові витрати слід покласти на позивача у відповідності до вимог
ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного,
ст.ст.1022,1023 ЦК України, керуючись ст.ст.22,33,34,43,44-49,82,84,85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

1.
Відмовити у позові.

2.          Судові
витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 18.07.07.

Суддя
Р.М. Шеліхіна