ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"09" жовтня 2007 р.
Справа № 30/247-07-6757

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Ліпчанської Н. В. та Шевченко В. В.,

при секретарі   -   Волощук О. О.,

за участю представників:

позивача  – Терновський О. Ю.,

відповідача –не з’явився,

3-ї особи - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу  Одеської міськради, м. Одеса

на  рішення господарського суду Одеської області від 23.08.2007 р.

у справі   №30/247-07-6757

за позовом  ТОВ „Мебліоптторг”, м. Одеса

до ВКП „Рубікон - ЛТД” у формі ТОВ, м. Одеса,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Одеська міськрада, м. Одеса,

про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

10.08.2007 р. (вх. №8511) у господарському суді Одеської області ТОВ „Мебліоптторг” (далі –Позивач) пред’явлено позов до ВКП „Рубікон - ЛТД” у формі ТОВ (далі - Відповідач) про зобов'язання відповідача виконати обов'язок по договору від 16 травня 2006 року № 7 в натурі, тобто виконати дії по здачі в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкта - експозиційно-складську будівлю, площею 8640,0 кв. м., що знаходиться на орендованій земельній ділянці позивача, за адресою: м. Одеса, Малиновський район, 6-й кілометр Овідіопольської дороги, у відповідності з ДБН А.3.1-2-94 „Прийом в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів. Основні положення”, з отриманням усіх необхідних документів для подальшої реєстрації права власності на об'єкт; 3-ю особою позивач вказав Одеську міськраду (а.с. 2-4, т.1).

17.08.2007 р. (вх. №19282) Позивач надав до суду змінену позовну заяву (а.с. 6-9, т.2), у якій просив визнати за ним право власності на експозиційно-складську будівлю під літерою „А”, площею 8653,2 кв. м., трансформаторну під літерою „Б”, площею 9,0 кв. м., насосну під літерою „В”, площею 34,4 кв. м., топочну під літерою „Г”, площею 41,3 кв. м., що знаходяться на орендованій земельній ділянці Позивача, за адресою: м. Одеса, 6-й кілометр Овідіопольської дороги, оскільки площа даного приміщення, відповідно до технічного паспорту, складає 8653,2 кв. м.. Згідно Технічного висновку (державна ліцензія АБ № 344355) „Про можливість збереження стану несучих конструкцій та подальшої експлуатації самовільно збудованої будівлі експозиційно-складського комплексу, за адресою: м. Одеса, Малиновський район, 6-й кілометр Овідіопольської дороги”, експозиційно-складська будівля відповідає містобудівним планам, будівельним, пожежним та санітарно-епідеміологічним нормам, зокрема, правилам ДБН В.2.2-9.99 „Громадські будинки та спорудження”, СНІП 2.01.02-85 „Протипожежні норми”, ДБН №79-80 „Зонування приміщень”, Держстандарту 26253-84 (По температурно-вологому режиму), СНІП 11-12-79 (По рівню шуму і вібрації) і придатні для подальшої експлуатації. Станом на 10 серпня 2007 року відповідач виконав всі зобов'язання по договору № 7 від 16 травня 2006 року, окрім п.3.4, тобто порушив умови договору, у зв'язку з цим Позивач не може в повному обсязі здійснювати право власності на вказаний об'єкт. Таким чином, Позивач, як він вважає, має право звернутися до суду для визнання права власності на зведений об'єкт - експозиційно-складську будівлю, площею 8653,2 кв. м., що знаходиться на орендованій земельній ділянці Позивача, за адресою: м. Одеса, Малиновський район, 6-й кілометр Овідіопольської дороги. В обґрунтування вказаного позивач послався на ст.ст. 20,182 ГК України, ст.ст. 15,16,316,317,319, ч.1 ст. 321,328,373,375, п.5 ст. 376 ЦК України, ч.1 ст. 26, ч.ч.1,2 ст. 48 Закону України „Про власність”, ст.ст. 1-20 Закону України „Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обмеження”. В якості  3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Позивач зазначив Одеську міську раду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.08.2007 р. (підписаним суддею Рогою Н.В. 23.08.2007 р.) вищезазначені змінені позовні вимоги задоволено, а саме визнано право власності позивача на експозиційно-складську будівлю під літерою „А”, площею 8653,2  кв. м., трансформаторну під літерою „Б”, площею 9,0 кв. м., насосну під літерою „В”, площею 34,4 кв. м., топочну під літерою „Г”, площею 41,3 кв. м.,  що знаходяться на орендованій позивачем  земельній ділянці, за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги; стягнено з відповідача на користь позивача 85 грн. держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу (а.с. 25-27, т.2). У своєму рішенні місцевий суд зазначив, що відповідач –ВКП „Рубікон - Лтд”  про місце та час судових засідань був повідомлений за адресою, яка визначена як юридична, але, згідно повідомлень пошти, за цією адресою відповідач не знаходиться. Згідно п.4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006р. №01-8/1228 та п.11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. №01-8/123, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом, згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Третя особа по справі - Одеська міська рада про місце та час судових засідань була повідомлена належним чином. Але представник третьої особи в судові засідання не з’являвся. Своїх міркувань щодо позову третя особа до суду не надсилала. Саме ж рішення суд мотивував тим, що рішенням виконкому Одеської міської ради від 10.03.2005р. №90 „Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю „Мебліоптторг” на проектування, будівництво, подальшу експлуатацію й обслуговування експозиційно-складського комплексу та про умови надання в оренду земельної ділянки, загальною площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги” вирішено надати дозвіл ТОВ „Мебліоптторг” на проектування, будівництво, подальшу експлуатацію й обслуговування  експозиційно-складського комплексу на земельній ділянці площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги, запропоновано Одеській міській раді затвердити проект відведення земельної ділянки та надати ТОВ „Мебліоптторг” за рахунок земель міста земельну ділянку, загальною площею 3,9738 га. Рішенням виконкому Одеської міської ради від 29.06.2005р. №309 „Про внесення змін до пункту 3 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005р. №90 „Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю „Мебліоптторг”  на проектування, будівництво, подальшу експлуатацію й обслуговування  експозиційно-складського комплексу та про умови надання в оренду земельної ділянки, загальною площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й  км Овідіопольської дороги” вирішено внести зміни до п.3 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005р. №90 „Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю „Мебліоптторг” на проектування, будівництво, подальшу експлуатацію й обслуговування експозиційно-складського комплексу та про умови надання в оренду земельної ділянки, загальною площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги” та затвердити договір на право забудови. 29 червня 2005 року між Виконкомом Одеської міської ради та ТОВ „Мебліоптторг” (Забудовник) був укладений Договір на право забудови, який є Додатком №3 до рішення виконкому Одеської міської ради №309 від 29.06.2005р., та, відповідно до якого, Забудовнику від імені Виконкому надано право забудови земельної ділянки, в межах відводу, за адресою: м. Одеса, 6-й  км Овідіопольської дороги, строком до 01.04.2010р., для здійснення будівництва експозиційно-складського комплексу, комплексного благоустрою прилеглої території. Договір зареєстровано в Управлінні капітального будівництва Одеської міської ради за №055/кс від 29.06.2005р.. Відповідно до п.3.2. Договору, плата за право забудови складає 512 050 грн., які перераховані позивачем на рахунок Управління капітального будівництва Одеської міської ради платіжними дорученнями: №3 від 07.11.2005р. на суму 90 000 грн., №1 від 02.09.2005р. на суму 51 000 грн., №4 від 07.11.2005р. на суму 75 000 грн., №2 від 07.11.2005р. на суму 80 000 грн., №6 від 08.11.2005р. на суму 55 000 грн., №5 від 07.11.2005р. на суму 55 000 грн., №8 від 08.11.2005р. на суму 46 000 грн., №7 від 08.11.2005р. на суму 50 000 грн., №9 від 17.11.2005р. на суму 50 грн., №10 від 21.11.2005р. на суму 10 000 грн. Рішенням Одеської міської ради від 15.07.2005р. за №4302-ІУ „Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання товариству з обмеженою відповідальністю „Мебліоптторг” земельних ділянок, загальною площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й  км Овідіопольської дороги, для проектування, будівництва, подальшої експлуатації й обслуговування  експозиційно-складського комплексу” вирішено  затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ „Мебліоптторг”, затверджено договори оренди між Одеською міською радою та ТОВ „Мебліоптторг”. Позивач по справі є користувачем  земельної ділянки, загальною площею 4738 кв. м., розташованої у м. Одесі, Малиновський район, 6-й  км Овідіопольської дороги, на підставі Договору оренди землі, укладеного 24.05.2006р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та ТОВ „Мебліоптторг” (Орендар). Строк дії договору –5 років, мета використання - для організації будівництва та благоустрою прилеглої території. Земельна ділянка передана у користування за Актом приймання-передачі  15.09.2006р. Згідно Договору оренди землі від 24.05.2006р., укладеного між Одеською міською радою (Орендодавець) та ТОВ „Мебліоптторг” (Орендар), позивачу передано у користування також земельну ділянку, загальною площею 35000 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, Малиновський район, 6-й  км Овідіопольської дороги. Договір укладено терміном на 49 років, для проектування, будівництва, подальшої експлуатації й обслуговування експозиційно-складського комплексу. Земельна ділянка передана у користування за Актом приймання-передачі  15.09.2006р. 15 травня 2006р. між ВКП „Рубікон –Лтд”  (Підрядник) та ТОВ „Мебліоптторг” (Замовник) був укладений Договір №7, згідно якого Підрядник зобов’язався здійснити монтаж експозиційно-складської будівлі у термін 42 календарні тижні з моменту підписання цього Договору, а Замовник зобов’язався прийняти роботу та оплатити її. Відповідно до п.3.4. Договору, Підрядник зобов’язався не пізніше 30 червня 2007р. в інтересах Замовника виконати дії щодо здачі в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкту - експозиційно-складської будівлі, відповідно до ДБН А.3.1-2-94 „Прием в эксплуатацию законченных строительством объектов. Основные положения”, з отриманням всіх необхідних документів для подальшої реєстрації права власності на об’єкт.  Згідно Актів приймання виконаних підрядних робіт,  роботи було виконано, оплату за виконані роботи здійснено, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями. Але ВКП “Рубікон-Лтд” своїх зобов’язань за Договором №7 від 15.05.2006р. не виконало, введення об’єкту в експлуатацію не здійснило, що порушує право власності позивача на новозбудований об’єкт. Згідно технічного висновку про можливість збереження стану несучих конструкцій та подальшої експлуатації самовільно зведених будівель  експозиційно-складського комплексу, за адресою: 6-й км Овідіопольської дороги в м. Одесі, виконаного фізичною особою - підприємцем Плахотним Г. Н. (ліцензія АБ №344355), істотних відхилень від вимог ДБН В.2.2-9-99 “Общественные здания и сооружения” немає, основні несучі конструкції знаходяться у доброму технічному стані, додаткових заходів щодо посилення конструкцій не вимагається. Отже, на думку суду, ТОВ „Мебліоптторг”, виходячи з матеріалів справи, мало повне право здійснювати будівництво  на орендованих земельних ділянках, з метою їх використання за цільовим призначенням. Як свідчать матеріали справи, відповідач, всупереч названим нормам закону, створив реальні умови, які обмежують права позивача у здійсненні ним своїх прав на реконструйоване  майно. Як суд вбачив з матеріалів справи, позивач по справі  є належним користувачем земельних ділянок, загальною площею 35000 кв. м. та загальною площею 4738 кв. м.,  що знаходяться за адресою: м. Одеса, Малиновський район, 6-й  км Овідіопольської дороги, які були надані позивачу у користування саме з метою здійснення будівництва та експлуатації експозиційно-складського комплексу. З матеріалів справи не вбачається, порушення прав та інтересів третіх осіб. Відповідно до п.1.3. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002р., реєстрацію прав власності на нерухоме майно  здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.  Згідно Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”,  відповідна державна реєстрація –офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до п.5 розділу У „Прикінцеві положення” Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру, реєстрація об’єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. В обґрунтування свого рішення суд також послався на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15,177,316,319,321,328, ч.5 ст. 375, ст. 392 ЦК України.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, 3-я особа звернулася до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та прийняти нове, яким відмовити у позові, оскільки суд під час вирішення справи по суті, задовольняючи позов, виходив з положень ч.5 ст. 375 ЦК України, в якій, на думку суду, вказано, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Проте, в згаданій статті не міститься частини 5. У відповідності зі ст. 24 Закону України «Про планування і забудову території»і ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво об'єктів здійснюється, відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Задовольняючи позов, суд не врахував, що, у відповідності зі ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів, відповідно до вихідних даних на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення  і  будівництво  об'єктів,  відповідно  до  затвердженої у  встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; облік державних і суспільних інтересів при плануванні й забудові територій; врахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок будинків, що оточують місце будівництва; захист прав громадян і громадських організацій, відповідно до законодавства. Таким чином, в процесі проведення самочинного, без узгодження проектної документації й одержання дозволу, Позивач порушив ст. 5 Закону України „Про основи містобудування”, ст.ст. 24,26 Закону України «Про планування і забудову території». Крім того, судом при ухвалені оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що відповідно до ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що до компетенції органів місцевого самоврядування відноситься право затвердження місцевих правил забудови окремих частин населених пунктів або окремих розділів місцевих правил забудови, внесення змін у зазначені документи, по представленню спеціально уповноважених органів містобудування й архітектури, відповідно до чинного законодавства. До компетенції органів місцевого самоврядування також належить право утворення спеціально уповноважених органів з питань містобудування й архітектури. Так, рішенням Одеської міської ради № 1716-ХХІУ від 26.09.2003 р. були затверджені Правила забудови міста Одеси. Основною задачею цих Правил є регулювання взаємин суб'єктів містобудівної діяльності в м. Одесі. Правила регламентують порядок розробки містобудівної документації; підготовки матеріалів попереднього узгодження місця розміщення об'єкта будівництва; збір початкових даних для проектування; проведення передпроектних та проектних робіт; узгодження, експертизи та затвердження передпроектної та проектної документації для нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції і розширення об'єктів, надання земельних ділянок для цих цілей у власність і користування, здійснення будівельних робіт та прийому об'єктів до експлуатації. Крім того, Правила визначають відповідальність за правопорушення в сфері містобудування. Пунктом 2.6. Правил встановлено, що містобудівна документація повинна бути узгоджена з: управлінням архітектури і містобудування, органами державного санітарного й пожежного нагляду, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту територій міста, органами ДАІ МВС, а також з іншими організаціями, зазначеними в завданні на проектування. Проектна документація, відповідно п. 5.8. Правил, узгоджується з управлінням архітектури і містобудування, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту території міста, усіма службами, що надали технічні умови, і з особами, інтереси яких зачіпаються при будівництві об'єкта, перелік яких визначається архітектурно-планувальним завданням. В порушення п. 2.6 Правил, Позивачем не був погоджений проект будівництва у встановленому порядку, що є порушенням діючого законодавства. Крім того, розділом 8 Правил визначено порядок одержання дозволу на здійснення будівельних робіт і порядок прийому до експлуатації закінченого будівництвом об'єкта. В порушення розділу 8 Правил, Позивачем не було отримано дозвіл на здійснення будівельних робіт в інспекції архітектурно-будівельного контролю, який видається, відповідно до Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 року N 273 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2000 р. за N 945/5166, на підставі правовстановлюючих документів і нормативно-технічних документів, в т.ч. правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою, затверджених в установленому порядку проектної документації (будівельний генеральний план та паспорт фасаду в двох примірниках, пояснювальна записка для реєстрації), висновку „Укрінвестекспертизи”. Судом порушені правила п.2 ч.2 ст. 331 ЦК України, де зазначено, що, якщо законом передбачене прийняття об'єкта нерухомості до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. У відповідності зі ст. 18 ЗУ «Про основи містобудування», закінчений реконструкцією об'єкт нерухомості підлягає прийняттю до експлуатації. Експлуатація неприйнятих об'єктів забороняється. У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що об'єкт нерухомості Позивачем після будівництва прийнято до експлуатації. Так само, суд при винесенні рішення не врахував, що п.2 ч.3 ст. 331 ЦК України встановлено, якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження»і п. 1.12 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, право звертання в органи місцевого самоврядування за проведенням реєстрації прав власності на нерухоме майно виникає з моменту його прийняття до експлуатації актом відповідної організації. Акт приймання до експлуатації закінченого будівництвом об'єкта встановлює, що будівництво закінчене, а об'єкт, що здається в експлуатацію, в порядку ст. 375 ЦК України, відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, пожежним та іншим нормам і правилам. Відповідно до цієї мети законодавством передбачений Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243. Відповідно до п. 29 зазначеного Порядку, датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію. З огляду на те, що Позивач без належного дозволу і належно затвердженого проекту здійснив будівництво, з порушенням вимог Закону України «Про основи містобудування”, Правил забудови м. Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради № 1716-ІУ від 26.09.2003р., ДБН А.3.1-2-93 „Порядок видачі дозволу на здійснення будівельних робіт”, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, що суперечить суспільним інтересам і зачіпає права інших осіб, скаржник вважає, що ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до діючого земельного законодавства, державна реєстрація договорів оренди здійснюється спеціальним уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що зазначений Позивачем договір оренди земельної ділянки зареєстрований спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Отже, право на оренду земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України, Позивач не набув.

Розгляд справи було призначено на 09.10.2007 р., про що сторони та 3-я особа, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом “Діловодство суду” на диск CD-R №5270113LА45534.

Представники відповідача - ВКП „Рубікон - ЛТД” у формі ТОВ та скаржника - 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Одеської міської ради у судове засідання не з’явились, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, тобто не скористались своїм правом на участь в апеляційному провадженні, і судова колегія, враховуючи думку представника позивача, прийняла рішення про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник позивача в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

За згодою представника позивача, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представника позивача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши фактичні обставини справи та наявні у ній докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Обґрунтовуючи свою незгоду з судовим рішенням, скаржник посилається на такі  обставини:

- суд під час вирішення справи по суті, задовольняючи позов, виходив з положень ч.5 ст. 375 ЦК України, в якій, на думку суду, вказано, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Проте, в згаданій статті не міститься частини 5;

- позивач збудував спірну будівлю без відповідної затвердженої компетентними органами проектної документації та без наявності дозволів на виконання будівельних робіт, чим   порушив норми Законів України «Про планування і забудову території», «Про архітектурну діяльність», «Про основи містобудування», Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 року N 273 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2000 р. за N 945/5166, а також Правила забудови міста Одеси, затверджені рішенням Одеської міської ради № 1716-ХХІУ від 26.09.2003 р.;

- судом порушені правила п.2 ч.2 ст. 331 ЦК України, де зазначено, що, якщо законом передбачене прийняття об'єкта нерухомості до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. У відповідності зі ст. 18 ЗУ «Про основи містобудування», закінчений реконструкцією об'єкт нерухомості підлягає прийняттю до експлуатації. Експлуатація неприйнятих об'єктів забороняється. У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що об'єкт нерухомості Позивачем після будівництва прийнято до експлуатації;

- відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до діючого земельного законодавства, державна реєстрація договорів оренди здійснюється спеціальним уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що зазначений Позивачем договір оренди земельної ділянки зареєстрований спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Отже, право на оренду земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України, Позивач не набув.

Проаналізувавши зазначені доводи, судова колегія встановила наступне.

Щодо посилання місцевого суду на ч.5 ст. 375 ЦК України.

Дійсно, в судовому рішенні робиться посилання на ч.5 ст. 375 ЦК України і така частина відсутня в зазначеній статті. Проте, зі змісту доводів, викладених при цьому судом та зазначених ним положень, вбачається, що місцевий суд робить посилання  та цитує зміст ч.5 ст. 376 ЦК України,  яка регламентує підстави визнання права власності і застосування зазначеної правової норми до спірних відносин, що, на думку судової колегії, є підставним та обґрунтованим.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевий суд при написанні рішення припустився технічної помилки, зазначивши, замість ч.5 ст. 376 ЦК України, ч.5 ст. 375 цього Кодексу, і обґрунтовано застосував до спірних відносин приписи ч.5 ст. 376 ЦК України, а  тому цей довід скаржника не може прийматись до уваги та бути підставою для скасування судового рішення.

Щодо здійснення будівництва без проектної документації та узгоджень з відповідними органами.

У матеріалах справи  наявний робочий проект експозиційно-складського комплексу (а.с. 205-239, т.1) та технічний паспорт (а.с. 11, т.2), виданий КП „ОМБТІ та РОН” 13.08.2007 р., на виробничий будинок (експозиційно-складський комплекс, за адресою: м. Одеса, 6-й  км Овідіопольської дороги). У матеріалах справи також є технічний висновок про можливість збереження стану несучих конструкцій та подальшої експлуатації самовільно зведених будівель експозиційно-складського комплексу, за адресою: 6-й км Овідіопольської дороги в м. Одесі (а.с. 90-96, т.1), з якого вбачається, що істотних відхилень від вимог ДБН В.2.2-9-99 „Суспільні будівлі і споруди” немає, основні несучі конструкції знаходяться у доброму технічному стані, додаткових заходів щодо посилення конструкцій не вимагається. З матеріалів справи також вбачається, що рішенням виконкому Одеської міської ради від 10.03.2005р. №90 „Про надання дозволу ТОВ „Мебліоптторг” на проектування, будівництво, подальшу експлуатацію й обслуговування експозиційно-складського комплексу та про умови надання в оренду земельної ділянки, загальною площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги” (а.с. 49, т.1) вирішено надати дозвіл ТОВ „Мебліоптторг” на проектування, будівництво, подальшу експлуатацію й обслуговування  експозиційно-складського комплексу на земельній ділянці площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й  км Овідіопольської дороги, запропоновано Одеській міській раді затвердити проект відведення земельної ділянки та надати ТОВ „Мебліоптторг” за рахунок земель міста земельну ділянку, загальною площею 3,9738 га. Рішенням виконкому Одеської міської ради від 29.06.2005р. №309 „Про внесення змін до пункту 3 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005р. №90 ...” вирішено внести зміни до цього пункту та затвердити договір на право забудови. 29.06.2005р. між Виконкомом Одеської міської ради та ТОВ „Мебліоптторг” (Забудовник) був укладений Договір на право забудови (а.с. 44-47, т.1), який є Додатком №3 до рішення виконкому Одеської міської ради №309 від 29.06.2005р., та, відповідно до якого, Забудовнику від імені Виконкому надано право забудови земельної ділянки, в межах відводу, за адресою: м. Одеса, 6-й  км Овідіопольської дороги, строком до 01.04.2010р., для здійснення будівництва експозиційно-складського комплексу, комплексного благоустрою прилеглої території (п.1.1). Договір зареєстровано в Управлінні капітального будівництва Одеської міської ради за №055/кс від 29.06.2005р..

Згідно до ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій” від 20.04.2000 р. №1699-ІІІ, у разі прийняття міськрадою рішення про надання земельної ділянки із земель комунальної власності для розміщення об’єкту забудови, це рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об’єкту.

У матеріалах справи також наявні: висновок експерта Чекаліна Д. М. (а.с. 208, т.1), згідно з яким робочий проект „Експозиційно-складський комплекс. Зовнішні мережі електропостачання” відповідає вимогам нормативно –правових актів з охорони праці; узгодження №132 від 30.08.2006 р. Філії Дирекція первинної мережі ВАТ „Укртелеком” (а.с. 209, т.1), проект „Газопостачання експозиційно-складського комплексу, за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги” ТОВ „Газтранзит” (а.с. 218-227, т.1) та графічні матеріали (а.с. 228-239, т.1), план поверхів будинку літ. „А”, „Г”, „В”, „Б” (а.с. 13,14, т.2), експлікація до цих планів (а.с. 15, т.2).

З викладеного можливо зробити висновок, що проектно –будівельна документація на будівництво спірного об’єкту існувала (існує), а тому посилання скаржника на її відсутність є хибними та не можуть прийматись до уваги.

Щодо відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Дійсно, в матеріалах справи відсутній такий дозвіл, тобто спірний об’єкт за цим критерієм, відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦК України, є самочинним будівництвом.

Проте, законодавець у частині 5 зазначеної статті передбачив можливість, при певних умовах, визнання права власності за особою, яка здійснила  самочинне будівництво.

На думку судової колегії, місцевий суд, врахувавши наявні у матеріалах справи докази того, що це будівництво відповідає будівельним нормам, технічний висновок про можливість збереження стану несучих конструкцій та подальшої експлуатації самовільно зведених будівель, а також, що істотних відхилень від вимог ДБН В.2.2-9-99 “Суспільні будівлі і споруди” немає, дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості визнання за позивачем права власності на цей об’єкт.

Слід зазначити, що 3-я особа, яка була залучена до участі до розгляду справи в суді першої інстанції, не заявила позову до Позивача про знесення цього об’єкту, а, пославшись в апеляційній скарзі на порушення порядку здійснення будівництва, не надала суду доказів того, що це  будівництво суперечить суспільним інтересам і порушує інтереси інших осіб і що збереження та експлуатація його неможлива.

Щодо  не набуття  Позивачем права на оренду земельної ділянки.

Матеріали справи свідчать, що Позивач є користувачем земельної ділянки, загальною площею 4738 кв. м., розташованої у м. Одесі, Малиновський район, 6-й км Овідіопольської дороги, на підставі Договору оренди землі (а.с. 22-27, т.1), укладеного 24.05.2006р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та ТОВ „Мебліоптторг” (Орендар), згідно з планом земельної ділянки, який є невід’ємною частиною цього договору (а.с. 28, т.1; п.1.1). Строк дії договору –5 років, мета використання - для організації будівництва та благоустрою прилеглої території (п.3.1). Земельна ділянка передана у користування за Актом приймання-передачі від 15.09.2006р. (а.с. 32, т.1).

Згідно Договору оренди землі від 24.05.2006р., укладеного між Одеською міською радою (Орендодавець) та ТОВ „Мебліоптторг” (Орендар), останньому передано у користування земельну ділянку, загальною площею 35000 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, Малиновський район, 6-й  км Овідіопольської дороги, згідно з планом земельної ділянки, який є невід’ємною частиною цього договору (а.с. 33-38,39 т.1; п.1.1). Договір укладено терміном на 49 років для проектування, будівництва, подальшої експлуатації й обслуговування експозиційно-складського комплексу (п.3.1). Земельна ділянка передана у користування за Актом приймання-передачі від 15.09.2006р. (а.с. 43, т.1).

Зазначені  договори укладені на підставі рішення Одеської міської ради від 15.07.2005р. за №4302-ІУ „Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання ТОВ „Мебліоптторг” земельних ділянок, загальною площею 3,9738 га, за адресою: м. Одеса, 6-й  км Овідіопольської дороги, для проектування, будівництва, подальшої експлуатації й обслуговування експозиційно-складського комплексу” (а.с. 50, т.1).

Обидва договори про оренду землі нотаріально посвідчені та зареєстровані у реєстрі, відповідно, за  №№324 та 325.

У відповідності до ч.2 ст. 125 ЗК України (станом, чинним на момент укладення договорів), ці договори підлягли державній реєстрації і були зареєстровані в Одеському міському управлінні ОРФ ЦДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинені записи: договір оренди №324 –від 13.09.2006 р. №72; договір оренди №325 –від 13.09.2006 р. №73. У відповідності до ч.3 ст. 125 ЗК України (станом, чинним на момент укладення договорів), на виконання рішення Одеської міської ради від 15.07.2005р. за №4302-ІУ, були складені акти від 26.08.2005 р. (а.с. 29,40 т.1) про визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ТОВ „Мебліоптторг”.

З викладеного вбачається, що Позивач набув право користування земельними ділянками, а тому зазначені доводи 3- ї особи є хибними та не можуть прийматись до уваги.

Як зазначалось вище, згідно ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника/ користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Приймаючи до уваги те, що Позивач збудував спірний об’єкт на земельній ділянці, яка знаходиться в його користуванні, будівництво здійснено без істотних порушень будівельних норм і правил, відповідач та 3-я особа не довели, що це будівництво   суперечить суспільним інтересам і порушує інтереси інших осіб, судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд вмотивовано, з посиланням на правильно застосовані ним вищезазначені норми матеріального права задовольнив позов Позивача.

Згідно п.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/422 від 10.12.1996р. „Про судове рішення” (з наступними змінами та доповненнями), рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з’ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова  кваліфікація  відносин сторін,  виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.   Такі ж вимоги до судового рішення містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.12.1976р. „Про судове рішення”.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне  застосування  норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови,  якщо це порушення  призвело  до  прийняття  неправильного рішення.

На думку судової колегії, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав, у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам і підстав для скасування цього рішення, передбачених ст. 104 ГПК України, судова колегія не вбачає.

Наведені Позивачем в апеляційній скарзі доводи, як зазначалось в вище, не спростовують  висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового  рішення.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення місцевого суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржник не навів.

Перевіряючи, згідно приписів ст. 101 ГПК України,  законність і обґрунтованість  рішення  місцевого суду в повному обсязі, тобто не тільки на підставах, викладених в апеляційній скарзі, судова колегія не встановила  будь - яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені місцевим судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких, передбачених ст. 104 ГПК України, правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 99,101-105  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 23.08.2007 р.  у справі   №30/247-07-6757 –залишити без змін, а апеляційну скаргу Одеської міськради на зазначене судове рішення - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                                                   Мирошниченко М. А.

Судді:                                                                                                  Ліпчанська Н. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано  09.10.2007 р.