КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2007                                                                                           № 17/385

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бондар  С.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача – представник не з’явився,

від відповідача – МатвєєваВ.А.– юрист,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2007

у справі № 17/385

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"

до                                                   Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про                                                  визнання угод недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.06.2007р. у справі №17/385 відмовлено в позові Відкритому акціонерному товариству  по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», позивачу у справі, до дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», відповідача у справі,  про визнання частково недійсним договір на постачання природного газу №06/03-4031 від 31.12.2003р., укладений між сторонами, а саме: додаткові угоди №1 від 30.01.2004, №1/1 від 31.01.2004, №2 від 17.02.2004, 32/1 від 29.02.2004, №3 від 31.03.2004, №3/1 від 31.03.2004, №4 від 23.04.2004 до договору на постачання природного газу №06/03-4031 від 31.12.2003р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржує його в апеляційному порядку з мотивів неповного дослідження обставин справи, що мають суттєве значення для справи,  невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права. Зокрема він вказує, що додатки до договору підписані не уповноваженою особою і тому не можуть вважатись дійсними. Просить рішення місцевого суду скасувати і постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від скаржника, позивача у справі, представник не з’явився з невідомих причин, хоча про дату та місце проведення засідання був належним чином повідомлений.

В справі достатньо матеріалів і тому колегія прийняла рішення розглядати апеляційну скаргу без участі представника позивача.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи та заслухавши представника відповідача, колегія встановила наступне:

Як з’ясовано в суді першої інстанції під час розгляду позовної заяви і не заперечується позивачем в апеляційній скарзі та відповідачем в апеляційному проваджені, 31 грудня 2003 року між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (відповідач по справі) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (позивач по справі) був укладений договір №06/03-4031 на постачання природного газу (далі по тексту - Договір) з протоколом розбіжностей, згідно з п.1.1. якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача в 2004 році природний газ для потреб промислових споживачів, а позивач - прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору відповідач передає газ в обсязі до 10 500 000 куб.м., в тому числі по місяцям: січень - 4000 куб.м., лютий - 3500 куб.м., березень - 3000 куб.м.

Кількість газу, поставленого позивачу, закріплюється актами приймання-передачі газу, які підписуються повноважними представниками сторін на підставі наданих позивачем розподільчих відомостей споживання газу споживачами (п.3.4). Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків (п.3.5).

Ціна газу визначена в розділі 5 Договору та складає 278,15 грн. (без ПДВ) за 1000,00 куб.м. газу без врахування вартості транспортування газу по території України та без врахування тарифу на постачання газу позивача. Загальна сума Договору складається із сум вартості місячних поставок газу. Крім того, сторони домовились, що ціна на газ, яка вказана в даному Договорі, змінюється наказами НАК «Нафтогаз України» і є обов’язковою для сторін за даним Договором з моменту введення її в дію.

Порядок та умови проведення розрахунків передбачені в розділі 6 Договору, згідно з яким оплата проводиться виключно грошовими коштами в три етапи: перша оплата в розмірі 50% вад вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; послідуючі оплати проводяться плановими платежами по 25% від вартості запланованих місячних обсягів до 10-го та 20-го числа поточного місяця; остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 10 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п.10.3 Договору всі зміни і доповнення повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані повноважними представниками сторін.

На виконання п.10.3 Договору між позивачем та відповідачем були складені та підписані додаткові угоди до Договору на постачання природного газу №06/03-4031 від 31.12.2003. Зокрема: Додаткова угода №1 від 30.01.2004 про зміну ціни за 1000,00 куб.м. з 01 лютого 2004р. до 286,70 грн.; Додаткова угода №1/1 від 31.01.2004 про збільшення обсягу газу, який передається в січні 2004 року, до 5 679 545 куб.м.; Додаткова угода №2 від 17.02.2004 про зміну ціни за 1000,00 куб.м. з 01 березня 2004р. до 301,40 грн.; Додаткова угода №2/1 від 29.02.2004 про збільшення обсягів газу, який передається в лютому 2004 року, до 5 714 216 куб.м.; Додаткова угода №3 від 31.03.2004, якою змінені обсяги поставки газу та ціна на газ з 1 квітня 2004р.; Додаткова угода №3/1 від 31.03.2004 та Додаткова угода №4 від 23.04.2004 про зміну обсягу газу. Крім того, між сторонами за Договором були підписані інші Додаткові угоди.

Позивач по справі наполягає на тому, що Додаткові угоди №1 від 30.01.2004, №1/1 від 31.01.2004, №2 від 17.02.2004, №2/1 від 29.02.2004, №3 від 31.03.2004, №3/1 від 31.03.2004, №4 від 23.04.2004 є недійсними, оскільки з боку позивача замість Батаєва В.П. - Голови правління, були підписані невідомою неуповноваженою особою.

Як вірно зазначено в рішенні місцевого суду, підставою недійсності правочину згідно зі ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 ЦК України. Зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст.92 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Як вбачається з оспорюваних позивачем додаткових угод, зі сторони ВАТ «Запоріжгаз» вони були підписані не Батаєвим В.П. (Голова правління), а іншою особою, що підтверджується висновком №10954 від 07.05.2007 судово-почеркознавчої експертизи, проведеною Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Таким чином, можна погодитись з твердженнями позивача про те, що спірні Додаткові угоди були підписані неуповноваженою особою.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, враховуючи вищевикладене, положеннями ЦК України передбачено, що правочин (договір) (який вчиняється у письмовій формі) повинен бути підписаний сторонами, при цьому у разі вчинення правочину юридичною особою, крім підпису уповноваженої на це особи, - також скріплений печаткою юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

У відповідності до п. 9.2 роз’яснення ВАСУ від 12.03.1999 року «Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т.ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає». Окрім цього, Верховний суд України у своїй Постанові від 13.01.2004 року у справі № 20/178 та Постанові від 13.08.2002 року у справі № 12/472 зазначив таке : Сторона, підписавши Договір та прийнявши його виконання, а також використавши прийняте майно вчинила юридично значимі дії, спрямовані на схвалення спірного договору. ВАТ «Запоріжгаз» здійснив юридично значимі дії, які свідчать про схвалення угоди, а саме прийняв газ та використав його, а також здійснив часткову оплату газу. Про прийняття ВАТ «Запоріжгаз» поставленого йому природного газу свідчать акти прийому-передачі підписані обома сторонами. Крім цього саме з моменту підписання актів до Відповідача перейшло право власності на природний газ на підставі статті 334 ЦК України, яка передбачає : право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також схвалення правочину з боку Відповідача підтверджується і тим, що ВАТ «Запоріжгаз» частково розрахувався за поставлений природний газ згідно договору на постачання природного газу № 06/03-4031 від 31.12.2003 року.

Отже, договір на постачання природного газу № 06/03-4031 від 31.12.2003 року з додатковими угодами, укладений між ДК «Газ України» та ВАТ «Запоріжгаз» є дійсним і на нього розповсюджуються загальні правила виконання зобов’язань, передбачені ст. ст. 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2007р. у справі №17/385 – без змін.

2.          Матеріали справи № 17/385 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

15.10.07 (відправлено)