ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

05.07.2007
Справа №2-7/7437-2007

За позовом Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (98100, м. Феодосія, вул. Карла Лібкнехта, 8, ідентифікаційний код 03348086)

До відповідача  Приватного підприємства «Технопласт плюс» (98100, м. Феодосія, вул. Войкова, б. 31. кв. 47, ідентифікаційний код 32641735)

Про стягнення 220944,22 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Спірідонова І. М., предст., дов. №118 від 26.01.2007 р.

Від відповідача  - не з’явився.

Суть справи: Феодосійське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до Приватного підприємства «Технопласт плюс» про стягнення 220944,22 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов’язань по повній та остаточній оплаті наданих за договором №286/04 від 18.10.2004 р. послуг з водопостачання та водовідведення, через що заборгованість ПП «Технопласт плюс» перед Феодосійським ВПВКГ за період з 01.10.2004 р. по 01.02.2007 р. складає 145420,34 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Позивач також зазначив, що згідно з договором купівлі-продажу від 16.09.2004 р. ПП «Технопласт плюс» взяв на себе зобов’язання погасити заборгованість ВАТ «Управління будівництва м. Феодосії» перед Феодосійським ВПВКГ за послуги з водопостачання та водовідведення  в розмірі 55444,42 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання в розмірі 6351,67 грн., 3% річних у сумі 2530,35 грн. та 11197,44 інфляційних втрат.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін,  підстав для відкладення розгляду справи не вбачається

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

18.10.2004 р. між Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Водоканал) та Приватним підприємством «Технопласт плюс» (Абонент) був укладений договір №286/04, згідно п. 1.1 якого Водоканал приймає на себе водопостачання Абонента питною водою до місця приєднання останнього до міського водопроводу, приймання та очистку стоків від Абонента в міський каналізаційний колектор в обсягу не менш фактичного забору води та приймання стоків попереднього року на ділянках мереж об’єктів Абонента.

Відповідно до п. 3 Договору абоненти самостійно здійснюють щомісячні платежі згідно виставленого рахунку в строк до 10 числа місяця, наступного за звітним.

П. 5 Договору передбачено, що зняття показників водомірів здійснюється щомісячно представником Водоканалу спільно з представником Абонента.

Згідно з п. 17 Договору цей договір укладається строком до 18 жовтня 2005 року та вступає в силу з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Сторони не представили суду доказів розірвання вказаного договору або зміни його умов, у той час як відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи вказаний договір продовжує діяти.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконуються свої обовязки за договором на надаються послуги з водопостачання та водовідведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти зняття показників водомірів, підписані представниками обох сторін. Позивачем щомісячно направлялися на адресу ПП «Технопласт плюс» рахунки, в яких зазначались обсяг наданих послуг, тариф та загальна сума до сплати. Однак, вартість наданих послуг сплачувалась відповідачем несвоєчасно та не в повному обсягу, у зв’язку з чим у Приватного підприємства «Технопласт плюс» за період з 01.10.2004 р. по 01.02.2007 р. виникла заборгованість перед Феодосійським ВПВКГ у розмірі 145420,34 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України,  не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 145420,34 грн. або доказів відсутності такої заборгованості. При таких обставинах матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по повній та своєчасній оплаті наданих йому за договором №286/04 від 18.10.2004 р. послуг з водопостачання та водовідведення. Однак, враховуючи те, що в прохальній частині позову Феодосійське ВПВКГ просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 145420,20 грн., стягненню з ПП «Технопласт плюс» підлягає саме вказана сума заборгованості.

Відносно вимоги позивача про стягнення з ПП «Технопласт плюс» заборгованості у розмірі 55444,42 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, 16.09.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством «Управління будівництва м. Феодосії» (Продавець) та Приватне підприємство «Технопласт плюс» (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу, п. 1.1 якого передбачено, що Продавець зобов’язується передати у власність Покупцю своє майно як цілісний майновий комплекс станом на 01.09.2004 р., до складу якого входять всі види майна Продавця, призначеного для здійснення ним підприємницької діяльності, у тому числі приміщення, споруди, обладнання, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, інші права, які належать Продавцю і згідно законодавчих актів можуть бути передані Покупцю, а також борги – грошові зобов’язання, та зобов’язання щодо сплати податків та зборів, що відповідно до частини 3 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2001 р. у справі №2-13/949, виникли з 21.12.2001 р., а Покупець зобов’язується прийняти об’єкт та сплатити за нього ціну відповідно до вимог. Визначених в цьому договорі.

Таким чином, при підписанні вказаного договору відповідач прийняв на себе зобов’язання сплатити не всі борги ВАТ «Управління будівництва м. Феодосії», а лише ті, що виникли після 21.12.2001 р. З доданих позивачем до позовної заяви документів, зокрема актів про зняття показників водомірів та рахунків на оплату наданих ВАТ «Управління будівництва м. Феодосії» послуг, вбачається, що заборгованість перед Феодосійським ВПВКГ за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 55444,42 грн. виникла до 21.12.2001 р., через що вимоги позивача щодо її стягнення з ПП «Технопласт плюс» суд вважає необґрунтованими.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 14.1 Договору сторони передбачили, що за затримання розрахунків Абонент сплачує Водоканалу за кожен день прострочення пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє за період, за який сплачується пеня, але не більше розміру, встановленого чинним законодавством та 5% штрафу за ухилення від оплати представленого рахунку. Однак, позивачем допущені певні помилки при обчисленні пені.

Так, згідно з Листом НБУ №14-011/1373-6039 від 06.06.2006 р. з 10 червня 2006 р. розмір облікової ставки встановлений на рівні 8,5%.

Таким чином, сума пені по декільком рахункам підлягає наступному коригуванню.

По рахунку №5969 від 30.03.2006 р.:

-          з 10.04.2006 р. по 09.06.2006 р. – 189,71 грн. (5974,52 грн. х 19% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 дн. х 61 дн.);

-          з 10.06.2006 р. по 26.06.2006 р. – 47,31 грн. (5974,52 грн. х 17% : 365 дн. х 17 дн.);

-          з 27.06.2006 р. по 10.10.2006 р. – 219,26 грн. (4441,17 грн. х 17% : 365 дн. х 106 дн.).

По рахунку №6822 від 30.04.2006 р.:

-          з 10.05.2006 р. по 09.10.2006 р. – 13,96 грн. (864,96 грн. х 19%: 365 дн. х 31 дн.);

-          з 10.06.2006 р. по 10.11.2006 р. – 62,04 грн. (864,96 грн. х 17%: 365 дн. х 154 дн.)

По рахунку №509 від 30.05.2006 р.:

- з 10.06.2006 р. по 26.06.2006 р. – 6,05 грн. (866,65 грн. х 17%: 365 дн. х 15 дн.);

По рахунку №90 від 30.06.2006 р.:

- з 10.07.2006 р. по 11.08.2006 р – 114,11 грн. (7903,37 грн. х 17%: 365 дн. х 31 дн.);

- з 12.08.2006 р. по 10.01.2007 р. – 205,54 грн. (2903,37 грн. х 17%: 365 дн. х 152 дн.).

По рахунку №1001 від 30.07.2006 р.:

- з 10.08.2006 р. по 10.01.2007 р. – 1144,20 гн. (16056,58 грн. х 17%: 365 дн. х 153 дн.).

По рахунку №1977 від 30.08.2006 р.:

- з 10.09.2006 р. по 10.01.2007 р. – 1586,24 грн. (27915,98 грн. х 17%: 365 дн. х 122 дн.).

По рахунку №3269 від 30.09.2006 р.:

- з 10.10.2006 р. по 10.01.2007 р. – 1340,39 грн. (31281,44 грн. х 17%: 365 дн. х 92 дн.).

По рахунку №4523 від 30.10.2006 р.:

- з 10.11.2006 р. по 10.01.2007 р. – 527,41 грн. (18563,66 грн. х 17%: 365 дн. х 61 дн.).

По рахунку №4922 від 30.11.2006 р.:

- з 10.12.2006 р. по 10.01.2007 р. – 133,18 грн. (9224,24 грн. х 17%: 365 дн. х 31 дн.).

В іншій частині пеня позивачем обчислена правовмірно. Отже, загальна сума пені, що підлягає стягненню з Приватного підприємства «Технопласт плюс» на користь Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства складає 5589,40 грн.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Матеріали справи свідчать, що здійснений позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 2530,35 грн. та інфляційних втрат у сумі 11197,44 грн. відповідає фактичним обставинам справи, а тому вказані суми коштів також підлягають стягненню з відповідача на користь  Феодосійського ВПВКГ.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Приватного підприємства «Технопласт плюс» (98100, м. Феодосія, вул. Войкова, б. 31. кв. 47, ідентифікаційний код 32641735) на користь Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (98100, м. Феодосія, вул. Карла Лібкнехта, 8, ідентифікаційний код 03348086) суму заборгованості у розмірі 145420,20 грн., пеню у розмірі 5589,40 грн., 3% річних у сумі 2530,35грн., 11197,44 грн. інфляційних втрат, 1647,37 грн. державного мита та 87,98 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.