донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.02.2007 р.                                                                           справа №15/102-62

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Драга М.В. дов. № 394-НЮ від 05.02.2007р.,

від відповідача:
Кублицька В.С. дов.б/н від 02.01.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання

Київського транспортного прокурора м.Київ

на ухвалу господарського суду

Донецької області

від
27.12.2006 року

по справі
№15/102-62 (суддя К.В. Богатир)

за позовом
Київського транспортного прокурора м.Київ в інтересах держави в особіМіністерства транспорту і зв"язку України, Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця" м.Київ

до
Відкритого акціонерного товариства "Краматорський цементний завод "Пушка" м.Краматорськ

про
стягнення штрафу у сумі 9830,00 грн. за неправильне зазначення у накладній коду вантажоодержувача

В С Т А Н О В И В:

Київський транспортний прокурор м.Київ в інтересах держави в особі Міністерства транспорту і зв’язку України, Державного територіально-галузевого об’єднання  “Південно-Західна залізниця” м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Краматорський цементний завод “Пушка” м.Краматорськ Донецької області штрафу за неправильне зазначення у накладній коду вантажоодержувача у сумі 9830грн.00коп.

Ухвалою від 27.12.2006р. господарський суд Донецької області відмовив у прийнятті позовної заяви Київського транспортного прокурора в інтересах держави в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства транспорту і зв’язку України, Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” м.Київ про стягнення штрафу у сумі 9830грн.00коп. за неправильне зазначення у накладній коду вантажоодержувача, на підставі п.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала мотивована тим, що Київським транспортним прокурором фактично подано позов не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб’єкта господарської діяльності, тому згідно частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України позов не підлягає розгляду у господарських судах України.

Київський транспортний прокурор м.Київ, не погоджуючись з ухвалою господарського суду, звернувся з апеляційним поданням, в якому просить ухвалу господарського суду Донецької області від 27.12.2006р. у справі №15/102-62 скасувати, справу направити для розгляду господарському суду Донецької області.

Апеляційне подання мотивоване тим, що судом при винесенні ухвали допущені порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.121 Конституції України, ст.ст.361, 37 Закону України “Про прокуратуру”, ст.ст.1, 2, 4 Закону України “Про залізничний транспорт”, ст.29 Господарського процесуального кодексу України, а також тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме вважає, що оскільки власником і засновником ДТГО “Південно-Західна залізниця” є держава в особі Міністерства транспорту та зв’язку України, яке є центральним органом виконавчої влади, то несплата відповідачем штрафних санкцій порушує інтереси держави в галузі залізничного транспорту.

Представник прокуратури у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно поштового повідомлення №5477456 ухвала про порушення апеляційного провадження у справі № 15/102-62 була отримана 24.01.2007р. уповноваженим представником Київської транспортної прокуратури - Буряченко.

Колегія суддів вважає, що прокурор був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційного подання, однак не скористався правом участі у судовому засіданні. У зв’язку з викладеним колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційне подання без прокурора.

Сторони не заперечували проти розгляду апеляційного подання без участі прокурора.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційного подання та просив ухвалу господарського суду Донецької області від 27.12.2006р. скасувати, справу №15/102-62 направити для розгляду господарському суду Донецької області.

Відповідач просив ухвалу господарського суду Донецької області від 27.12.2006р. у справі №15/102-62 залишити без змін, апеляційне подання без задоволення, оскільки вважає оскаржувану ухвалу обґрунтованою та винесеною у відповідності з вимогами діючого законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що 14.12.2006р. на його адресу надійшла позовна заява Київського транспортного прокурора № 1935вх/06 від 22.11.2006р. про стягнення з ВАТ “Краматорський цементний завод “Пушка” 9830грн.00коп. суми штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній коду вантажоодержувача. Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.12.2006р. у справі № 24/6-62 (суддя Ломовцева Н.В.) у прийнятті даної позовної заяви було відмовлено (копія даної ухвали додана відповідачем до відзиву на апеляційне подання), тому він вважає, що прокурор безпідставно вдруге звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в поданні доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Відповідно частини 2 статі 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційного подання, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційне подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Зазначене конституційне положення знайшло своє відображення і в  статті 5 Закону України “Про прокуратуру”, де вказується, що на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Таким чином, представництво прокурором інтересів держави, громадянина в суді можливе лише в межах прямо визначених законом.

Відповідно до статті 361 Закону України “Про прокуратуру”,   представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень  або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Однією з форм представництва, що визначено частиною третьою вказаної норми, є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб. При цьому, відповідно до частини 5 статі 361 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами: прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частина друга вказаної норми також визначає, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Вирішуючи питання про прийняття такої позовної заяви господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов’язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов’язаних із захистом інтересів держави.

Відповідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. у справі №3-рп/99 за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під представництвом прокуратурою України інтересів держави в арбітражному (господарському) суді слід розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього рішення під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зазначених у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом подано повноваження органу виконавчої влади.

А згідно пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення, орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем  справах, порушених за позовною заявою прокурора, і на підставі ч.2 ст.2 Господарського процесуального кодексу України є стороною в арбітражному (господарському) процесі. Цей орган вчиняє процесуальні дії (відповідні функції) згідно зі статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Заявляючи позов про стягнення 9830грн.00коп. суми штрафу за неправильне зазначення у накладній коду вантажоодержувача на користь ДТГО “Південно-Західна залізниця”, Київський транспортний прокурор зазначив, що неналежне виконання відповідачем зобов’язань у спорі порушує інтереси держави в галузі залізничного транспорту, а саме: негативно впливає на повноцінне задоволення ДТГО “Південно-Західна залізниця” виробничих потреб, тягне можливість невиконання ним своїх основних виробничих планів, створює небезпеку зриву планів перевезень вантажів залізницями України.

Однак, в позовній заяві прокурор просить стягнути з ВАТ “Краматорський цементний завод “Пушка” штраф у сумі 9830грн.00коп. на користь ДТГО “Південно-Західна залізниця”, таким чином визначивши, що позов заявлений в інтересах Державного територіально-галузевого об’єднання  “Південно-Західна залізниця” м.Київ.

Предметом позову, який подано прокурором, є стягнення штрафу за неправильне зазначення у накладній коду вантажоодержувача у сумі 9830грн.00коп. на користь ДТГО “Південно-Західна залізниця”, з чого слід, що порушені права та охоронювані законом інтереси ДТГО “Південно-Західна залізниця”, а ні держави.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про залізничний транспорт” залізниця - статутне територіально-галузеве об'єднання, до складу якого входять підприємства, установи та організації залізничного транспорту і яке, при централізованому управлінні, здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні транспортної мережі.

Відповідно до статті 4 Закону України “Про залізничний транспорт” повноваження, права та обов'язки залізниць визначаються цим Законом, їх статутами. Затвердження статутів залізниць здійснюється Міністерством транспорту України за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики та Антимонопольним комітетом України.

Відповідно до пункту 3.1 Статуту ДТГО “Південно-Західна залізниця”, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 25.11.2002р. №847 із змінами і доповненнями, залізниця є юридичною особою, права і обов’язки юридичної особи залізниці набуває з дня її державної реєстрації.

Згідно пункту 3.2. вищевказаного Статуту залізниця здійснює свою діяльність на підставі і відповідно до чинного законодавства України та цього статуту, який затверджується Міністерством транспорту України за погодженням з Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України та Антимонопольним комітетом України.

Пунктом 3.3 Статуту встановлено, що залізниця веде самостійний і зведений баланси, має поточні, валютні та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та інші реквізити.

Відповідно до пункту 3.4 Статуту залізниця несе відповідальність за своїми зобов’язаннями в межах належного їй майна згідно з чинним законодавством.

Залізниця не несе відповідальності за зобов’язаннями держави та органу управління майном.

Таким чином, ДТГО “Південно-Західна залізниця” являється самостійним підприємством із державною формою власності, реалізує права та несе обов’язки у відповідності із своїм Статутом, організаційно підпорядкована Міністерству транспорту України, ДТГО “Південно-Західна залізниця” не являється органом державної власті або органом місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

З наведеного слідує, що ДТГО “Південно-Західна залізниця” не являється компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування.

Таким чином, Київським транспортним прокурором пред’явлено позов не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб’єкта господарської діяльності. В позовних заявах прокурора, поданих в інтересах держави, не можуть бути вказані позивачами підприємства, установи чи організації, які не є органами уповноваженими здійснювати функції держави.

Пунктом 1 частини першої статті 62 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 27.12.2006р. у справі №15/102-62 обгрунтовано відмовив Київському транспортному прокурору м.Київ у прийнятті позовної заяви, керуючись пунктом 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Донецької області від 27.12.2006р. у справі №15/102-62 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам чинного законодавства, а доводи апеляційного подання не спростовують висновків господарського суду.

За таких обставин, підстав для скасування даної ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне подання Київського транспортного прокурора м.Київ   залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 27.12.2006р. у справі №15/102-62  залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надр. 7 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4–прокуратурі Дон.обл.;

5 –Київському транспортному прокурору;

6 –ДАГС;

7 –гос.суду Дон.обл..