ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

04.10.07                                                                                           Справа№ 28/189А

14 год 45 хв

За позовом: Державної податкової інспекції у Городоцькому районі, м. Городок  Львівської області

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Вікторія Плюс”, м. Городок  Львівської області

до відповідача 2:  Приватного підприємства  „Джерело-В”, м. Луганськ

про  визнання недійсним договору (господарського зобов”язання)

Суддя  Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Ткач В.М. –головний державний податковий інспектор,

Від відповідача 1: Дзеньдзюра С.М. –представник

Від відповідача 2: не з”явився

Позов заявлено Державною податковою інспекцією у Городоцькому районі до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Вікторія Плюс” та до Приватного підприємства „Джерело-В” про визнання недійсним договору (господарського зобов”язання) № 280206 від 28.02.2006 року, укладеного між ТзОВ Фірмою „Вікторія Плюс” та ПП „Джерело-В”, та застосування наслідків передбачених ст.208 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, просить визнати недійсним договір (господарське зобов”язання) № 280206 від 28.02.2006 року, укладений між ТзОВ Фірмою „Вікторія Плюс” та ПП „Джерело-В” із підстав, визначених ст. 207 ГК України, та застосувати передбачені ст. 208 Господарського кодексу України наслідки.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив з підстав, наведених у письмовому поясненні на позовну заяву, відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначив, що позивачем в порядку ст. 71 КАС України не доведено в чому саме полягала заздалегідь суперечна інтересам держави та суспільства мета спірного господарського зобов”язання і чи була вона спрямована на ухилення від сплати податків. В позовній заяві не вказано яким чином і на підставі чого позивач стверджує, що ПП “Джерело-В” не виконало обов”язки платника податків та нанесло державі збитки, не подано доказів заниження податкових зобов”язань. Також відповідач 1 зазначив, що позивачем не доведено, що зазначене господарське зобов”язання було укладено відповідачами з метою саме заздалегідь суперечною інтересам держави, а не з будь-якою іншою, а також не доведено наявність в діях відповідачів вини у формі умислу, окрім цього, відповідач 1 стверджує, що ніякими законодавчими актами України не передбачається обов”язок покупця, більше того, не надано йому права перевіряти наміри продавця щодо сплати ним податків.

Відповідач 2 вимоги ухвал суду не виконав, письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належно повідомлений про дату, час та місце судового засідання за його місцезнаходженням 91055,м.Луганськ,вул.Октябрьская, буд.82, яке зазначене у довідці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 06.07.2007 року (повідомлення про вручення ухвал суду наявні в матеріалах справи).

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України за відсутності представника відповідача 2 на основі наявних доказів.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (свідоцтво про державну реєстрацію, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, договір від 28.02.2006 року № 280206, податкові накладні, платіжні доручення та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Городоцькому районі була проведена планова виїзна перевірка ТзОВ фірми “Вікторія плюс” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 року по 30.09.2006 року, про що складений Акт перевірки від 01.02.2007 року №8/23-0/32282732. При проведенні перевірки ТзОВ фірми “Вікторія плюс” встановлено, що підприємство мало взаємовідносини з ПП “Джерело-В”.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТзОВ фірми “Вікторія плюс” (відповідач 1, покупець) та ПП “Джерело-В” (відповідач 2, постачальник) укладено Договір № 280206 від 28.02.2006 року, згідно якого постачальник зобов”язується поставити та передати у власність покупцю агломерат залізнорудний.

ПП “Джерело-В” поставило ТзОВ фірмі “Вікторія плюс” товар (агломерат залізнорудний офлюсований) згідно податкових накладних № 947 від 30.03.2006 року на суму 55817608,98 грн., в т.ч. ПДВ 9302934,83 грн., № 962 від 31.03.2006 року на суму 103370351,50 грн., в т.ч. ПДВ 17228391,92 грн., № 1133 від 13.04.2006 року на суму 94625790,00 грн., в т.ч. ПДВ 15770965,00 грн.

Вказані поставки було оплачено ТзОВ фірмою “Вікторія плюс” на адресу ПП “Джерело-В”, що  підтверджується  платіжними дорученнями № 173 від 17.04.2006 року, № 170 від 13.04.2006 року, № 88 від 30.03.2006 року, № 90 від 31.03.2006 року(в тому числі сплачено суми ПДВ в розмірах згідно податкових накладних).

Як вбачається із Довідок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 06.07.2007 року ТзОВ фірма “Вікторія плюс” та ПП “Джерело-В” значаться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та перебували в ньому станом на дату укладення вищезазначеного договору та здійснення операцій по ньому.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 207 Господарського кодексу України, господарське зобов”язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб”єктності), може на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Як вбачається із матеріалів справи, ДПІ у Городоцькому районі просить визнати недійсним договір (господарське зобов”язання) № 280206 від 28.02.2006 року, укладений між ТзОВ Фірмою „Вікторія Плюс” та ПП „Джерело-В”, з тих підстав, що згідно відповідей ДПІ у Жовтневому районі ПП „Джерело-В” декларувало податкові зобов’язання в малих сумах, сума податку на додану вартість у складі податкових зобов’язань ПП „Джерело-В” не відображена. Позивач зазначає, що ПП „Джерело-В” не виконало обов’язків платника податків, чим нанесено державі збитки.

У зв’язку з цим суд зазначає, що санкції, які передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України,  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Однак санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків однією з сторін договору, необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Позивачем не доведено, що Договір укладений відповідачами з метою саме заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою. Матеріали справи не вказують на те, що даний Договір містить зобов’язання сторін щодо сплати податків.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах.  Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України).

Пунктом 1.3 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними” № 01-8/481 від 20.04.2001р. передбачено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним.

При цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту підприємницької діяльності – порушнику податкового законодавства –відповідачу 2  у справі (ПП „Джерело-В”), оскільки статею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

Згідно  ст.71  Кодексу  адміністративного   судочинства  України   кожна   сторона  повинна  довести  ті обставини  на  яких ґрунтуються  її  вимоги  та  заперечення.

Податковим органом не доведено те, що договір, на підставі якої виникло господарське зобов’язання, укладений з метою  завідомо  суперечною інтересам держави і суспільства.

Щодо посилання позивачем на Постанову від 17.02.2007 року про порушення кримінальної справи по ПП «Джерело-В»по факту ухилення від сплати податків, то суд відзначає, що постанова про порушення кримінальної справи не відноситься до документів, визначених у ч.1 ст.72 КАС України, які є підставою для звільнення від доказування певних обставин. Окрім цього, як вбачається із змісту даної Постанови від 17.02.2007 року, кримінальна справа порушена по факту ухилення від сплати податків в податковому періоді серпні 2006 року, а спірний Договір укладений в лютому 2006 року, поставки за ним та оплата коштів мали місце в податкових періодах березні-квітні 2006 року, тобто значно раніше податкового періоду серпня 2006 року, якого стосується Постанова від 17.02.2007 року. Тому дана Постанова від 17.02.2007 року не є належним доказом по справі в порядку ч.1 ст.70 КАС України, так як не містить інформації щодо предмету доказування у даній справі.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.17, 48, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.