ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.09.07 р.
Справа № 16/27-63

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко
Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
ОСОБА_1 (представляє інтереси особисто, паспорт НОМЕР_1) та ОСОБА_2
(представник ОСОБА_3, довіреність НОМЕР_2) до відповідачів ОСОБА_4 (представляє
інтереси особисто та через представника ОСОБА_5, довіреністьНОМЕР_3), ОСОБА_6
(представник до судового засідання не з'явився) та до ОСОБА_7 (представник до
судового засідання не з'явився) про:

1.визнання недійсними рішень загальних
зборів учасників ремонтно-будівельного підприємства „Житловик” у формі
товариства з обмеженою відповідальністю від 17.05.04 року;

2.визнання недійсною перереєстрації
від 09.06.04 року ремонтно-будівельного підприємства „Житловик” у формі
товариства з обмеженою відповідальністю, реєстраційний номер И
015500;

3.визнання недійсною ліквідації
ремонтно-будівельного підприємства „Житловик” у формі товариства з обмеженою
відповідальністю;

4.стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 30'000 грн.
кожній;

5.стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10'000 грн.
кожній;

6.стягнення із ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50'000 грн.
кожній, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) та ОСОБА_2
(далі - ОСОБА_2) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4),
ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6) та до ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7) про визнання недійсними
рішень загальних зборів учасників ремонтно-будівельного підприємства „Житловик”
у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Товариство) від
17.05.04 року, а також про визнання недійсною перереєстрації Товариства від
09.06.04 року та про визнання недійсною ліквідації Товариства. Позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ґрунтуються на протизаконності дій щодо проведення 17.05.04
року загальних зборів засновників Товариства, оскільки ці збори проведені без
відома та присутності засновників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які на момент проведення
зазначених зборів володіли 0,4% та 0,6% статутного (складеного) капіталу
Товариства відповідно. Позивачі також зазначили, що рішення, прийняті на
оспорюваних зборах учасників Товариства, суперечать статуту Товариства в
частині неможливості передачі часток учасників третім особам та неможливості
передачі таких часток за цивільно-правовими договорами.

Представники позивачів в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та в порядку статті 22 ГПК
України висунули додаткові вимоги щодо відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відповідачами 90'000 грн. моральної шкоди кожній. З метою забезпечення позову
позивачі заявили клопотання про заборону іншим особам вчиняти дії відносно
адміністративних будівель за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в місті Донецьку, а
також накладення арешту на квартири, які належать відповідачам.

ОСОБА_4 та його представник в
судовому засіданні заперечили проти позову, зазначивши, що відповідачі не є
належними, оскільки відповідати у поточному спорі має саме Товариство. Через
означене суд має, на думку ОСОБА_4, здійснити заміну неналежних відповідачів
належним відповідачем Товариством та припинити провадження у справі, оскільки
Товариство є ліквідованим. Питання про визнання недійсними перереєстрації та
ліквідації Товариства відповідач вважає таким, що не підлягає розгляду
господарськими судами. Нарешті, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди
відповідач вважає необґрунтованими з правової та доказової точки зору, а також
такими, що мають розглядатися місцевим загальним судом.

Представники відповідачів ОСОБА_6
та ОСОБА_7 до судового засідання не з'явилися, не зважаючи на належне
повідомлення судом про час та місце судового засідання, наразі надали
клопотання про розгляд справи без участі зазначених сторін.

Вислухавши у судовому засіданні
представників позивачів та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та оцінивши
подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Статут Товариства в первісній
редакції затверджений рішенням зборів засновників від 20.07.95 року та 28.08.95
року цей статут зареєстровано розпорядженням виконавчого комітету
Ворошиловської районної в місті Донецьку ради, тобто за змістом статті 26 ЦК
УРСР, Товариство вважається створеним та наділеним цивільною правоздатністю з
28.08.95 року. Засновниками (учасниками) Товариства згідно змісту установчого
договору Товариства станом на 17.05.04 року були 178 фізичних осіб, у тому
числі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

17.05.04 року проведено загальні
збори учасників Товариства, на яких брали участь 105 засновників Товариства
(61,9% загальної кількості учасників). На зазначених зборах прийняті такі
рішення:

1.про виключення зі складу
учасників 74 засновників Товариства, у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в порядку
статті 64 Закону України „Про господарські товариства”, як таких, що втратили
зв'язок з Товариством, за систематичні порушення вимог статуту та вчинення дій,
які суперечать досягненню мети Товариства;

2.про введення до складу учасників
Товариства ОСОБА_4та ОСОБА_6;

3.про виведення зі складу учасників
Товариства 103-х фізичних осіб-засновників, з передачею їх часток Запорожцю за
цивільно-правовими договорами;

4.про розподілення часток
засновників - ОСОБА_7 61,9% статутного фонду, ОСОБА_4 1,1% статутного фонду та
ОСОБА_6 2% статутного фонду. За Товариством залишилось 35% статутного фонду.

5.про затвердження змін до
статутних документів Товариства;

6.про призначення директором
Товариства ОСОБА_4.

По всіх питаннях рішення прийняті
одностайно, 100% присутніх учасників Товариства позитивно погодити всі
вищезазначені питання.

Розпорядженням виконавчого комітету
Ворошиловської районної в місті Донецьку ради від 09.06.04 року „Про реєстрацію
змін до статуту ремонтно-будівельного підприємства „Житловик” у формі
товариства з обмеженою відповідальністю” здійснено державну реєстрацію змін та
доповнень до статутних документів на виконання пункту 5 рішення загальних
зборів учасників Товариства від 17.05.04 року.

Господарським судом Донецької
області у справі № 5/32Б на теперішній час вже встановлено низку фактів, які
мають значення для досліджуваного судом спору, зокрема:

ь          ухвалою від 21.03.05 року Товариство
визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру;

ь          ухвалою від 04.07.05 року затверджено
ліквідаційний баланс Товариства, юридичну особу Товариства ліквідовано.

Зазначені ухвали господарського
суду Донецької області від 21.03.05 року та від 04.07.05 року у справі № 5/32Б
набрали законної сили в день їх винесення - через що ці судові рішення
підлягають обов'язковому виконанню на всій території України в силу статті 124
Конституції України.

Згідно преамбули та статті 6
параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою №
48553/99 „Совтрансавто-Холдинг” проти України”, а також згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95
„ОСОБА_8 проти Румунії” встановлено, що існує усталена судова практика
конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права
принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому
спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під
сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4
ГПК України, статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини” згадані судові рішення та зміст
самої Конвенції про захист прав та свобод людини є приоритетним джерелом права
для національного суду, суд вважає безсумнівним той факт, що факт ліквідації
юридичної особи Товариства - не може ставитися судом під сумнів та є таким,
який знімає необхідність додаткового доведення або спростування зазначеної
обставини.

Системно оцінивши наведені вище
обставини, факти та правові норми, суд вважає, що звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2
позовних вимог до відповідача ОСОБА_7, а також до відповідачів ОСОБА_4та
ОСОБА_6 - є цілком безпідставним.

Зокрема, за змістом статей 58-60
Закону України „Про господарські товариства” - загальні збори учасників
Товариства є його вищим органом управління, втім зазначені збори не є
самостійною юридичною особою, яка в розумінні статті 1 ГПК України вправі брати
участь у господарському судовому процесі. Окремі учасники Товариства, у тому
числі ОСОБА_7, не приймали самостійно рішень на загальних зборах учасників
Товариства, оскільки про кожне з рішень на зборах голосувати всі 105 учасників
Товариства, які, зрештою і приймали відповідні рішення, що виключає можливість
персональної відповідальності одного з учасників, у тому числі ОСОБА_7, за
рішення, які прийняті 105-ма засновниками на загальних зборах від 17.05.04
року.

Тобто, відповідачем у справі про визнання
недійсними рішень загальних зборів Товариства від 17.05.04 року має бути саме
Товариство, як юридична особа, яка здійснює свої права і бере на себе обов'язки
через цей вищий орган управління - загальні збори учасників. Аналогічні
висновки висловлені і президією Вищого арбітражного суду України в пункті 6.2.5
роз'яснень від 26.01.00 року № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”.

Неналежність у справі № 16/27-63
відповідачів ОСОБА_4та ОСОБА_6 випливає ще із того, що зазначені фізичні особи
на момент проведення спірних зборів від 17.05.04 року засновниками Товариства
ще не були та фактично на могли брати участь у голосуванні.

Керуючись вказаним, позовні вимоги
про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства від
17.05.04 року, а також вимоги про визнання недійсною перереєстрації Товариства
від 09.06.04 року, проведеної на виконання пункту 5 рішень загальних зборів
учасників Товариства від 17.05.04 року (тобто, як юридичний наслідок загальних
зборів) - не можуть бути задоволені через те, що зазначені вимоги звернені до
неналежних відповідачів.

Наразі, задоволення клопотання
відповідачів про заміну неналежних відповідачів Товариством - суд не вправі
задовольнити через ліквідацію юридичної особи Товариства, яка визначена ухвалою
господарського суду Донецької області від 04.07.05 року у справі № 5/32Б та
додатково підтверджена довідкою Головного управління статистики в Донецькій
області № 14/4-23/375 від 24.04.07 року, згідно якої Товариство виключене з
Єдиного державного реєстру 13.07.05 року. Відповідно до статті 33 Закону
України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”
юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Позовні вимоги про визнання
недійсною ліквідації Товариства також звернені до неналежних відповідачів. До
того ж, як зазначалося вище, ліквідація Товариства здійснена у судовому порядку
у справі № 5/32Б, а ухвала господарського суду Донецької області від 04.07.05
року у справі № 5/32Б - є чинною, ніким не оспорена та не скасована, через що є
обов'язковою для виконання всіма суб'єктами на території України (у тому числі
судом) в силу Конституції України.

За змістом статті 41 ГПК України,
законом передбачено лише дві форми судового процесу, який здійснюється
господарськими судами - позовне провадження (на кшталт справи № 16/27-63), а
також провадження у справах про банкрутство з урахуванням особливостей,
визначених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом” (як справа № 5/32Б).

Прийняття господарським судом
рішення за правилами позовного провадження у справі № 16/27-63 (у частині скасування
ліквідації Товариства), яке би суперечило вже прийнятому господарським судом
Донецької області рішенню про ліквідацію Товариства (у справі про банкрутство №
5/32Б) вказувало би на безпідставне присвоєння місцевим господарським судом у
позовному провадженні повноважень апеляційного (касаційного) господарського
суду у провадженні по справах про банкрутство, що суперечить базовим принципам
статті 41 ГПК України та принципам структурування системи судів України
(спеціалізації, територіальності та інстанційності), визначеним статтею 125
Конституції України.

В Україні існує спеціалізований
порядок оскарження судових рішень господарських судів України у справах про
банкрутство, визначений пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України,
розділами ХІІ-ХІІІ ГПК України та приписами Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, причому вказаний
порядок є виключним та не передбачає можливості альтернативного оспорювання, у
тому числі за правилами позовного провадження згідно ГПК України.

Згідно частини 1 статті 623 ЦК
України  та статті 224 ГК України
боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредитору у повному
обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду. У
відповідності зі статтею 225 ГК України до складу збитків включаються, зокрема,
додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені
стороною,  яка зазнала збитків, а також
неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою
стороною.

Крім того, необхідними умовами
цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами
є:

ь          протиправність поведінки особи;

ь          збитки, як результат протиправної
поведінки;

ь          причинний зв'язок між протиправною
поведінкою і завданими збитками;

ь          вина особи, що заподіяла збитки.

Відсутність хоча б одного з
вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання взятих ним
на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

Аналіз статей 23 та 1167 ЦК
України, змісту постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 року № 4
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”
і роз'яснення Вищого господарського суду України від 29.02.96 року № 02-5/95
„Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням
моральної шкоди” дають підстави зробити висновок, що відшкодування моральної
шкоди, завданої душевними стражданнями, яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазнали внаслідок
гіпотетичного порушення відповідачами господарського зобов'язання, має
здійснюватися за загальними правилами відшкодування шкоди - тобто, у разі
наявності шкоди, вини певної особи та причинно-наслідкового зв'язку між
означеними категоріями.

Втім позивачі не довели суду ані
факту спричинення моральної шкоди, ані вини та протиправності дій ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ані причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та
спричиненням моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання позивачам
фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи
(виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації
тощо). Документи, що підтверджують проведення перевірок Товариства працівниками
податкової міліції та прокуратури - не мають відношення до предмету спору.
Смерть матері ОСОБА_2 - ОСОБА_9 - яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 99 років,
за висновком суду не перебуває у причинному зв'язку з діями відповідачів у 2004
році. До того ж, позивачі жодним чином не обґрунтували розмір заявлених
позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди (180'000 грн.), тому у
задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 90'000 грн. на
користь кожного позивача також слід відмовити через необґрунтованість розміру
заявленої позовної вимоги, недоведеність факту завдання шкоди, недоведеність
вини відповідачів та відсутність безпосереднього причинного зв'язку між діями
відповідачів і завданням моральної шкоди.

Таким чином, причиною відмови у
задоволенні позову є повна доказова та правова необґрунтованість позовних
вимог.

Клопотання про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на квартири відповідачів не може були задоволене через
безпідставність позовних вимог, а також через те, що суду не надано належних та
допустимих доказів неможливості або ускладненості виконання рішення суду у разі
їх невжиття. До того ж, суд вважає недоцільним вжиття заходів забезпечення
позову у вигляді заборони невизначеному колу інших осіб вчиняти дії щодо певної
нерухомості, оскільки подібне формулювання заходів забезпечення позову призведе
до перетворення індивідуального судового акту на акт нормативний, наразі
прийняття нормативних актів не віднесено до компетенції господарських судів.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на позивачів.

На підставі означених норм
міжнародного та національного матеріального права, керуючись ст.ст.1, 2, 4, 41,
22, 35, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 та до ОСОБА_7 про:

1.визнання недійсними рішень
загальних зборів учасників ремонтно-будівельного підприємства „Житловик” у
формі товариства з обмеженою відповідальністю від 17.05.04 року;

2.визнання недійсною перереєстрації
від 09.06.04 року ремонтно-будівельного підприємства „Житловик” у формі
товариства з обмеженою відповідальністю, реєстраційний номер И 015500;

3.визнання недійсною ліквідації
ремонтно-будівельного підприємства „Житловик” у формі товариства з обмеженою
відповідальністю;

4.стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 30'000 грн.
кожній;

5.стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10'000 грн.
кожній;

6.стягнення із ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50'000 грн.
кожній.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано
у 6 примірниках:

1-2
-позивачам

3-5
-відповідачам

6
-господарському суду Донецької області