КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2007                                                                                           № 05-5-18/7542

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Цвірко Є.В. (дов. від 11.10.2007 року № 8/07);

від відповідача - Воробйова М.О. (дов. від 15.10.2007 року № 65);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного  товариства "Завод Коксоремонт"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 04.06.2007

у справі № 05-5-18/7542

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Завод Коксоремонт"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Промсоюз"

про                                                  стягнення 431509,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.06.2007 року у справі №05-5-18/7542 Закритому акціонерному товариству “Завод Коксоремонт” (далі по тексту – позивач, ЗАТ “Завод Коксоремонт”) було повернуто без розгляду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Промсоюз” (далі по тексту – відповідач, ТОВ “ТД “Промсоюз”) про стягнення 431 509,57 грн.

ЗАТ “Завод Коксоремонт”, не погоджуючись з прийняттям судом такої ухвали по справі, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд господарського суду м. Києва.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач стверджує, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною і підлягає скасуванню. Так, судом першої інстанції невірно застосовуються положення п. 14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита” та роз’яснення Управління Державного казначейства України.

Ухвалою від 14.09.2007 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу ЗАТ “Завод Коксоремонт” до свого провадження та призначив її розгляд на 10 год. 20 хв. 15.10.2007 року.

В судове засідання 15.10.2007 року з’явились представники сторін. У зв’язку із частковим задоволенням письмового клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 12 год. 50 хв. 15.10.2007 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.06.2007 року позовну заяву ЗАТ “Завод Коксоремонт” до ТОВ “ТД “Промсоюз” про стягнення 431 509,57 грн. повернуто без розгляду на підставі пунктів 4, 6 ст. 63 ГПК України.

Повертаючи позовні матеріали ЗАТ “Завод Коксоремонт”, господарський суд м. Києва обґрунтував свою ухвалу тим, що позивачем не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку, оскільки платіжне доручення № 607 від 25.05.2007 року на зворотному боці не містить прізвищ посадових осіб та назви платежу, коду бюджетної класифікації і символу звітності банку. Крім того, позивачем не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

З висновками суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.

Як встановлено ст.. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, державне мито сплачується чи стягується в дохід державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання про сплату чи стягнення державного мита в дохід державного бюджету України слід керуватись, зокрема, Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" зі змінами і доповненнями (далі - Декрет) та Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 року № 15 (далі - Інструкція).

Згідно п. “а” статті 2 Декрету, державне мито із позовних заяв майнового характеру сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено ч. 4 ст. 7 Декрету, порядок сплати державного мита встановлюється Міністерством фінансів України.

Пунктом 14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита” передбачено, що під час перерахування державного мита з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: "Зараховано в дохід бюджету грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Аналізуючи наведені положення Інструкції, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що вказана Інструкція не вимагає зазначення прізвищ та ініціалів посадових осіб, які скріплюють напис про зарахування коштів до Державного бюджету України.

Однак, в оскаржуваній ухвалі господарського суду м. Києва зазначено, що платіжне доручення від 25.05.2007 року № 607 на зворотному боці не містить прізвищ посадових осіб, а, отже, воно не є належним доказом сплати державного мита.

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ “Завод Коксоремонт” надало до позовної заяви, поданої ним до господарського суду міста Києва, оригінал платіжного доручення від 25.05.2007 року № 607 про сплату 4 315,10 грн. державного мита (а. с. 31), на звороті якого вчинено відповідний напис про зарахування державного мита до державного бюджету, скріплений першим та другим підписами посадових осіб (директором Новаком А.А. та головним бухгалтером Кузиною Н.Л.) та печаткою Управління АБ “Енергобанк”, як цього вимагає п. 14 Інструкції.

Крім того, в платіжному дорученні від 25.05.2007 року № 607 вказано призначення платежу: “госпошлина по иску ЗАО “Завод Коксоремонт” к ООО ТД «Промсоюз» о взыскании долга в сумме 431 509,57 грн. согласно иска от 07.05.07 б/н.”, а, отже твердження суду першої інстанції, що платіжне доручення не містить такого напису, спростовується матеріалами справи.

Судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що у разі виникнення сумнівів надходження і зарахування державного мита до Державного бюджету України суди мають право згідно з пунктом 4 статті 65 ГПК витребувати від позивача чи кредитора відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України.

Про витребування доказів від сторони, а також від інших підприємств, установ, організацій, державних органів господарський суд зазначає в ухвалі про порушення провадження у справі (статті 64 та 65 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд м. Києва не приймав ухвали у справі № 05-5-18/7542 щодо витребування доказів, а саме, довідки Державного казначейства України про зарахування до Державного бюджету України сплаченого позивачем, згідно платіжного доручення від 25.05.2007 року № 607 державного мита в розмірі 4 315,10 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі від 04.06.2007 року, щодо відсутності доказів сплати ЗАТ “Завод Коксоремонт” державного мита у встановленому порядку є необґрунтованим та передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст.. 56 ГПК України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст..ст.. 56, 57 ГПК України, позивачем до позовної заяви було додано оригінал касового чеку від 25.05.2007 року № 6135 (а. с. 12) про направлення цінного листа із зазначенням найменування адресата та оригінал опису вкладення у цінний лист від 25.05.2007 року, який підтверджує направлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві (а. с. 33).

Як передбачено п. 36 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року № 1155 (далі – Правила), про прийняття для пересилання реєстрованого поштового відправлення (поштового переказу) відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" видається розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

За таких обставин, доданий до позовної заяви оригінал касового чеку від 25.05.2007 року № 6135 про направлення цінного листа із зазначенням найменування адресата – ТОВ “ТД “Промсоюз”, є належним доказом надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачеві, як того вимагає ст.. 57 ГПК України.

Разом з тим, як зазначено у п. 78 Правил, працівник об'єкта поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Як свідчить оригінал опису вкладення у цінний лист, який доданий до позовної заяви, він відповідає всім вказаним вимогам та підтверджує відповідність вкладення, що направляється адресату, опису, який було складено.

За таких обставин, позивачем надано належний та допустимий доказ, в розумінні ст.. 34 ГПК України, на підтвердження надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачеві.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає за необхідне також зазначити наступне.

Відповідно до статті 36 ГПК України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Згідно Роз’яснень Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” від 18.09.1997 року №  02-5/289, сторони вільні у наданні господарському суду своїх доказів і доведенні їх переконливості. Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача. Суд не вправі повернути позовну заяву також з мотиву недодання документів, що є доказами, оскільки позивач може їх надавати, а суд - вимагати їх надання до закінчення розгляду справ. Якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд за клопотанням сторін або прокурора може витребувати їх від підприємств, посадових осіб та організацій, незалежно від їх участі у справі.

Про витребування доказів від сторони, а також від інших підприємств, установ, організацій, державних органів господарський суд зазначає в ухвалі про порушення провадження у справі (статті 64 та 65 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд м. Києва не приймав ухвали у справі № 05-5-18/7542 щодо витребування доказів, а саме, довідки Державного казначейства України про зарахування до Державного бюджету України сплаченого позивачем, згідно платіжного доручення від 25.05.2007 року № 607 державного мита в розмірі 413 509,57 грн. та оригіналу опису вкладення у цінний лист на підтвердження направлення позивачем ТОВ “ТД “Промсоюз” копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Проаналізувавши викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок місцевого господарського суду, викладений в ухвалі від 04.06.2007 року, щодо відсутності доказів сплати державного мита у встановленому порядку та надсилання відповідачеві копії позовної заяви і додатних до неї документів, є необґрунтованим та суперечать наявним матеріалам справи.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, що є підставою для її скасування.

Відповідно до ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Завод Коксоремонт” на ухвалу господарського суду м. Києва від 04.06.2007 року по справі № 05-5-18/7542 задовольнити повністю.

Ухвалу господарського суду м. Києва від 04.06.2007 року по справі № 05-5-18/7542 скасувати повністю.

Справу № 05-5-18/7542 передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

17.10.07 (відправлено)