ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2007 р.
№ 2-23/10202-А (2-7/10202-2005)

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Панової І.Ю.

розглянувши касаційну скаргу
УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя

на постанову

від 23.12.2005 р. Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі
№ 2-23/10202-2005А господарського суду  АРК

за позовом
Республіканського комітету з інформації АРК

до
УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя

про
визнання недійсним рішення

представники сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Республіканський комітет з інформації АРК звернувся до суду з позовною заявою до УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя про визнання недійсним рішення № 69 від 24.01.2005 р.

Постановою господарського суду АРК від 21.11.2005 р. (суддя Іщенко Г.М.) позов задоволено та визнано недійсним рішення УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя № 69 від 24.01.2005 р.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.12.2005 р. (судді: Лисенко В.А. –головуючий, Котлярова О.Л., Маслова З.Д.) апеляційну скаргу УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя залишено без задоволення, а постанову господарського суду АРК від 21.11.2005 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеною постановою, УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.12.2005 р. та прийняти нове рішення.

На думку заявника касаційної скарги, судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи та прийняття судових рішень у справі набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (01.09.2005 р.).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного кодексу справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 17 цього кодексу передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначення суб'єкта владних повноважень дається в пункті 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як зазначається у пункті 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України від 01.03.2001 р. № 121/2001, із змінами та доповненнями, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. № 8-2, із змінами та доповненнями, (далі –Положення) управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами цього Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Пенсійного фонду України від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Пенсійного фонду України в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

З наведеного випливає, що під час прийняття рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 1 187, 00 грн. за заниження суми збору на обов’язкове державне пенсійне страхування УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя діяло як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.3 Положення управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах має право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

За змістом статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" саме територіальним органам Пенсійного фонду України надано право приймати рішення про сплату простроченої заборгованості із сплати страхових внесків.

Відтак, суб'єктний склад та характер правовідносин свідчить про те, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, отже даний спір підлягає вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в своїх постановах від 24.01.2006 р. у справі  №07/296, від 21.02.2006 р. у справі №5/334-18/559.

З матеріалів справи вбачається, що дану справу судом першої інстанції розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Втім, судом апеляційної інстанції здійснено перегляд справи в апеляційному порядку за правилами Господарського процесуального кодексу України, відтак винесена ним постанова підлягає скасуванню.

У зв'язку з чим, справа підлягає направленню до господарського суду апеляційної інстанції для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а у разі створення відповідного апеляційного адміністративного суду –передачі до цього суду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 17, а також Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу УПФ України в Центральному районі м. Сімферополя  задовольнити частково.

2.          Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.12.2005 р. у справі № 2-23/10202-2005А скасувати.

3.          Справу № 2-23/10202-2005А передати на новий апеляційний розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Головуючий                                                                          Б.М. Поляков

Судді                                                                                       Л.Й. Катеринчук

І.Ю. Панова