ГОСПОДАРСЬКИЙ  С У Д
Кіровоградської області
У Х В А Л А

"12" листопада 2007 р.                                                              Справа № 4/321

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. за  участю секретаря  судового засідання  Волоткевича  А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну  справу  №4/321

за позовом: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Маловисківському районі Кіровоградської області, м. Мала Виска Кіровоградської області

до відповідачів:

І - Смолінської санітарно-епідеміологічної станції об'єкту з особливим режимом роботи, смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області

ІІ - Інституту медичної радіології ім. С.П. Григор'єва, м. Харків

за участю 3-ої особи, яка не  заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Поршнєвої Катерини Андріївни, смт. Смоліне  Маловисківського району Кіровоградської області

про скасування висновку Інституту  медичної радіології ім. С.П.Григор'єва,  скасування  акту  розслідування професійного захворювання.

Час прийняття: 12.11.2007 року о 17:00 год.

СУТЬ СПОРУ:

Відділенням   виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Маловисківському районі Кіровоградської області, м. Мала Виска Кіровоградської області заявлено позов  про   скасування висновку Інституту медичної радіології ім. С.П.Григор'єва №798/01-04 від 01.09.2006 року про визнання захворювання Поршнєва  Б.Г. професійним і встановлення причинного зв'язку між смертю та професійним захворюванням та  скасування  акту розслідування професійного захворювання від 24.10.2006 року на ім'я померлого Поршнєва Б.Г., що затверджений Смолінською санітарно-епідеміологічною  станцією об'єкту з особливим режимом роботи.

Заслухавши пояснення представників  сторін та дослідивши матеріали справи, господарський  суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовано наступним чином.

Згідно норм ст. ст. 21, 33, ч. 7 та ч. 9 ст. 34 Закону-1105 у випадку смерті  потерпілого внаслідок нещасного випадку чи професійного захворювання Фонд сплачує сім'ї померлого одноразову допомогу, а також призначає кожному непрацездатному члену сім'ї померлого щомісячні страхові виплати у зв'язку з втратою годувальника.

У січні 2007 р. до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Маловисківському районі (далі - відділення Фонду) звернулась гр. Поршнева Катерина Андріївна із заявою про призначення їй страхових виплат у зв'язку із смертю її чоловіка Поршнева Бориса Георгійовича внаслідок професійного захворювання.

Із документів, поданих до відділення Фонду Поршневою К.А., стало  зрозумілим, що професійне захворювання було встановлено Поршневу Б.Г. посмертно висновком Інституту медичної радіології їм. С.П. Григор'єва (далі -Інститут) від 01.09.2006 р. № 798/01-04 про визнання захворювання професійним і встановлення причинного зв'язку між смертю та професійним захворюванням.

Зазначений висновок в подальшому став підставою для неправомірного складання Санітарно-епідеміологічною станцією об'єкту з особливим режимом роботи смт. Смоліне (далі - санстанція) акту розслідування професійного захворювання за формою П-4 (далі - акт П-4) на померлого Поршнева Б.Г.

Відділення Фонду вважає, що зазначені документи складені вказаними  установами з порушенням чинного законодавства України і перевищенням повноважень, якими наділені зазначені владні суб'єкти.

Висновком Інституту посмертно було встановлено наявність професійного захворювання у Поршнева Б.Г.

Зазначені дії Інституту не відповідають вимогам чинного законодавства  і не мають під собою жодного нормативно-правового обґрунтування.

Процедура встановлення зв'язку між захворюванням особи та умовами праці на робочому місці, де вона працювала, регулюється Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (далі - Порядок розслідування).

У Порядку розслідування виписана процедура встановлення зв'язку між захворюванням та умовами праці у працюючих осіб, непрацюючих осіб та пенсіонерів. Однак, жодною нормою Порядку розслідування не передбачено, що Інститут може встановлювати професійне захворювання посмертно (заочно). Це свідчить про незаконність, необґрунтованість дій Інституту під час встановлення професійного захворювання Поршневу Б.Г.

Крім цього, відповідно до п. 71, 72 Порядку розслідування: «У разі  підозри на професійне захворювання лікувально-профілактичний заклад направляє працівника з відповідними документами, перелік яких визначено  процедурою  встановлення  зв'язку  захворювання  з умовами  праці  згідно  з  додатком   13,   на   консультацію   до головного спеціаліста з професійної патології міста, області, Автономної Республіки Крим.

Для встановлення діагнозу і зв'язку захворювання з впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу головний спеціаліст з професійної патології міста, області, Автономної Республіки Крим (штатний або позаштатний) направляє хворого до спеціалізованого лікувально- профілактичного закладу.

До такого закладу направляється для встановлення діагнозу також  хворий, який проходив обстеження в іншому науково-дослідному інституті медичного профілю.

Спеціалізовані лікувально-профілактичні заклади проводять амбулаторне та стаціонарне обстеження працівників за відповідним направленням.»

Отже, Порядок розслідування передбачає обстеження безпосередньо хворого і не дає Інституту повноважень здійснювати відповідні дії посмертно і встановлювати професійне захворювання без стаціонарного та амбулаторного обстеження хворого.

Також, зазначеним висновком Інститут встановив причинний зв'язок між смертю Поршнева Б.Г. та професійним захворюванням, хоча здійснення відповідних дій, згідно чинного законодавства, не входить до повноважень Інституту.

Відповідно до п. 2.1. Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 р. № 606 (далі -інструкція) функції щодо встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом покладено на МСЕК, перелік яких затверджується відповідним наказом Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров'я, обласних, Севастопольської міської і Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської міської державних адміністрацій.

Таким чином, встановлюючи причинний зв'язок між смертю Поршнева Б.Г. та професійним захворюванням, Інститут перейняв на себе повноваження, які згідно чинного законодавства виконує інший медичний заклад, що свідчить про явну неправомірність та незаконність дій Інституту.

Крім цього, на підставі вищезазначеного висновку Інституту,  санстанцією було проведено розслідування, складено та затверджено акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 (далі — акт П-4) від 24.10.2006 р. на померлого Поршнева Б.Г.

Вищезазначений Порядок розслідування не передбачає складання акту П-4 на померлу особу, а лише на працюючих осіб, непрацюючих осіб та пенсіонерів.

Вищенаведене свідчить про незаконність та неправомірність дій санстанції під час складання акту П-4 на померлого Поршнева Б.Г.

Відповідачі  позовні вимоги  не визнають, оскільки вважають, що  діяли в  межах наданих їм повноважень та  склали відповідні документи на підставі об'єктивного аналізу  інформації, викладеній  в  нормативних документах.

Третя особа  без самостійних вимог на стороні відповідача приймала участь в судовому засіданні  24.09.2007 року,  будь-яких  письмових пояснень чи заперечень до суду не надавала, в судовому засіданні просила визнати позовні вимоги необґрунтованими.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору на надавши  їм  правову оцінку господарський суд вважає за необхідне закрити провадження у справі враховуючи наступне.

Позивач  звернувся  до суду  з  позовною заявою в порядку  адміністративного провадження (а.с.4-7).

Керуючись  ст.107  Кодексу  адміністративного  судочинства України ухвалою  суду  від  29.08.2007 року  відкрито провадження у справі.

Однак,  проаналізувавши суть позовних вимог та предмет спору, господарський  суд прийшов до переконання, що провадження у  справі підлягає закриттю, оскільки вказану  справу  не належить  розглядати в порядку  адміністративного судочинства  господарським судом Кіровоградської області.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів, адміністративні справи, підвідомчі    господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні  ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства,  в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у  яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого  (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), то такий суб'єкт не перебуває "при здійсненні управлінських функцій" і не має встановлений нормами КАС України ознак суб'єкта владних повноважень.

Господарським судом враховується, що згідно до ч.2 ст.157 Кодексу  адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції  якого суду віднесено розгляд таких справ.

Однак, господарський суд вважає, що спір про скасування  санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, висновку Інституту про визнання захворювання  професійним і встановлення причинного зв'язку між смертю та професійним  захворюванням і скасування  акту розслідування професійного захворювання, не підлягає до розгляду  господарським  судом як  адміністративним судом.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності визначена “Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві”, затвердженим Постановою Кабінету  Міністрів України від 25.08.2004 р. № 1112 (далі –Порядок).

Згідно п. 40 Порядку спеціальному розслідуванню підлягають нещасні випадки із смертельними наслідками.

Спеціальне розслідування нещасного випадку проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, що призначається наказом керівника територіального органу Держнаглядохоронпраці за місцем знаходження підприємства, до складу якої включаються посадова особа територіального органу Держнаглядохоронпраці (голова комісії), представник робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, представник органу, до сфери управління якого належить підприємство, керівник (спеціаліст) служби охорони праці підприємства або інший представник роботодавця, представник первинної організації профспілки підприємства, членом якої є потерпілий, представник профспілкового органу вищого рівня, представник установи державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство.

Таким чином спеціальна комісія є колегіальним органом.

Крім того,  Порядком передбачено спеціальна процедура скасування висновків спеціальної комісії з причин розслідування причин нещасного випадку і встановлено коло осіб, які можуть оскаржити в судовому порядку зміст актів по формі Н-5, Н-1 та інших.

Крім того, господарським судом приймається до уваги, що згідно наказу №614 від 13.12.2004 року Міністерства охорони здоров'я України зареєстрованому в Міністерстві  юстиції України 23.02.2005 року за №260/10540 (п.1.26), у випадку незгоди з санітарно-гігієнічною характеристикою заявник має право оскаржити її у вищому закладі державної санітарно-епідеміологічної служби або в судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, інших доказів позивач не представив, зі скаргою на висновки спеціальної комісії позивач не звертався, керівник комісії, маючи особливу думку члена спеціальної комісії повторне розслідування причин нещасного випадку не призначив, але це його право.

Фонд не входить до кола осіб, які можуть оскаржувати в судовому порядку  висновки комісії розслідування  професійного захворювання.

Поряд з цим, господарський  суд  вважає, що при зверненні з позовом до суду  позивач допустився помилки щодо визначення повноважень господарського суду  щодо розгляду адміністративних справ та не врахував наступне.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак місцевому господарському суду делеговані часткові повноваження окружних адміністративних судів.

Згідно правил пункту 1 частини першої статті 18  Кодексу адміністративного судочинства України  місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова особа чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки (частина друга статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, враховуючи правила предметної підсудності адміністративних справ, визначені статтею 18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим господарським судам з огляду на обсяг делегованих на підставі пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України повноважень окружних адміністративних судів, не підсудні справи, які за приписом ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України вирішуються  адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, тобто місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, суд вважає, що у позивача були відсутні правові підстави для звернення з таким позовом до господарського суду, оскільки спір не був   підвідомчий господарському суду відповідно до приписів ст.12 ГПК України і  даний спір згідно до положень пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України не може розглядатись  господарським судом Кіровоградської області.

Отже, господарський суд прийшов  до висновку,  що спір не підлягає  розгляду  в   порядку адміністративного судочинства господарським судом Кіровоградської області, тому  провадження у справі  необхідно закрити.

При цьому, суд роз'яснює, що відповідно до вимог частини 3 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254,  пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі № 4/321.

Роз'яснити  позивачеві, що розгляд таких справ відноситься до юрисдикції місцевого суду  за   місцезнаходженням  відповідача.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, ухвала суду першої інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення  апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що  ухвала суду не набрала законної сили.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання заяви про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Примірники ухвали направити сторонам.

Суддя                                                                                        Ю.І. Хилько