СУД
ПОСТАНОВА

"15" жовтня 2007 р.

Справа №  14/151

Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Колодій С.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  справу №14151

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,

м. Березівка Одеської області

до відповідача Голованівської
міжрайонної державної податкової інспекції, смт. Голованівськ Кіровоградської
області

про визнання
недійними(протиправними) та скасування актів

Секретар судового засідання -
Адаменко А.В.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_2, довіреність
№1325 від 21.06.2006 р.

Від відповідача  - участі не приймав

Подано позов про визнання
недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень Гайворонської МДПІ
№0 від 30.01.2006 р., яким було визначено податкове зобов”язання по
сплаті пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної
діяльності в розмірі 375 699,35 грн. та №0 від 30.01.2006 р., яким було
визначено зобов”язання по сплаті пені  за
порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в
розмірі 23 579,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначає, що визначення оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями пені
у сфері зовнішньоекономічної діяльності сумами податкових зобов”язань
суперечить пунктам 1.2, 1.5 статті 1 Закону України “Про порядок погашення
зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
та статей 14,15 Закону України “Про систему оподаткування”, а тому податкові
повідомлення-рішення підлягають визнанню недійсними та скасуванню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач посилаючись на статтю
250 Господарського кодексу України стверджує, що застосування пені у
сфері   зовнішньоекономічної діяльності
за своєю природою є адміністративною санкцією та може стягуватися не більше ніж
протягом року з дня вчинення правопорушення, отже у податкового органу не було
правових підстав для застосування до позивача 30.01.2006 р. санкції за
правопорушення, яке було вчинено 27.10.1999 р.

У відзиві на позов відповідач
зазначає, що податковою службою з дотриманням норм Закону України “Про порядок
здійснення розрахункових операцій в іноземній валюті” нарахована пеня в розмірі
375 699,35 грн. за  ненадходження
валютної виручки в терміни, визначені Законом, а також  правомірно нарахована пеня в розмірі 23
579,00 грн. за порушення термінів декларування валютних цінностей, а тому
просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В запереченнях на відзив позивач
посилаючись на положення преамбули Закону України “Про порядок погашення
зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
зазначає, що цей Закон установлює, зокрема, порядок нарахування і сплати пені і
штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими
органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 цього Закону встановлено, що податковий
борг, який виник у зв”язку з відмовою платника податку у самостійному погашенні
податкового зобов”язання, нарахованого податковим органом, може бути стягнутий
протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового
зобов”язання.

Позивач стверджує, що встановлення
законодавцем зазначеного граничного строку стягнення податкового боргу та
поширення положень Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” на порядок
нарахування і сплати пені та штрафних санкцій у сфері зовнішньоекономічної
діяльності дає підстави для висновку про те, що нарахування та стягнення
контролюючим органом пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності обмежується
граничним строком у 1095 календарних днів, отже з урахуванням встановленого
граничного строку 1095 днів державний податковий орган мав право нараховувати
пеню у період з 01.02.2003 р. по 30.01.2006 р. за умови існування на 01.02.2003
р. зобов”язання нерезидента щодо сплати валютної виручки на користь резидента,
отже нарахування пені за період з 18.03.2000 р до 31.01.2003 р., за межами
цього граничного строку є неправомірним.

Що стосується нарахування до сплати
позивачу пені за період з 01.02.2003 р. до 31.12.2006 р. позивач вважає, що
податковий орган мав право нараховувати пеню за період з 01.02.2003 р. до
30.01.2006 р. за умови існування на 01.02.2003 р. зобов”язання нерезидента щодо
сплати валютної виручки на користь резидента.

Враховуючи той факт, що що оплату
нерезидент повинен був провести 05.08.1999 р., 05.08.2002 р. зобов”язання
нерезидента щодо оплати отриманого товару припинилось у зв”язку зі спливом
строку позовної давності і станом на 01.02.2003 р. не існувало, відповідно,
зазначає позивач, не існувало підстав для застосування відповідачем з цієї дати
Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” для
нарахування пені позивачу, а тому спірні рішення підлягають визнанню недійсними
та скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач подав додаткові заперечення на
відзив, в яких посилаючись на статтю 250 Господарського кодексу України
стверджує, що застосування пені у сфері
зовнішньоекономічної діяльності за своєю природою є адміністративною
санкцією та може стягуватися не більше ніж протягом року з дня вчинення
правопорушення, отже у податкового органу не було правових підстав для
застосування до позивача 30.01.2006 р. санкції за правопорушення, яке було
вчинено 27.10.1999 р.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

На підставі направлення на
перевірку від 25.01.2006 р. №8 , виданого Голованівським відділенням
Гайворонської МДПІ спеціалістом податкової служби проведена позапланова
документальна перевірка дотримання вимог валютного законодавства приватним
підприємцем ОСОБА_1 за період з 18.03.2000 р. по 31.12.2005 р.

Проведено перевіркою встановлено
порушення статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті”, пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого
постановою правління НБУ від 08.02.2000 р. №49, пункту 6 Положення про порядок
застосування статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р.
№15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, затвердженого
постановою правління НБУ від 04.07.1997 р. №212, статті 9 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.1993 р. “Про систему валютного регулювання і
валютного контролю”.

За результатами перевірки складено
акт № 1-26-0, який став підставою для прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

Господарський суд задовольняє
позовні вимоги частково в силу наступного.

Відповідно до частини 4 статті 6
Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” суб”єкти
зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види
зовнішньоекономічних договорів(контрактів), крім тих, які прямо чи у виключній
формі заборонені законами України.

Приватний підприємець ОСОБА_1  укладено контракту №18 від 05.06.1999 р. з
фірмою нерезидентом(Франція), згідно якого відповідно до міжнародної
товарно-транспортної накладної №004923 та рахунку-фактури №1 від 28.06.1999 р.
позивач відвантажив 211 мішків казеїну технічного 2 сорту загальною вагою 5 275
кг за ціною 2,5 дол. США за 1 кг, зазначенний вантаж пройшов митне оформлення згідно
ВМД №901029000100 від 28.06.1999 р.

Даною перевіркою встановлено, що
валютна виручка за експортовану продукції по контракту №18 від 05.06.1999 р.
позивачу не надійшла.

В зв”язку з чим позивачу за
порушення статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті” на підставі статті 4 цього Закону прийнято податкове
повідомлення-рішення №000001260 від 30.01.2006 р. про застосування пені в
розмірі 375 699,35 грн. за 2 115 днів прострочення(з 18.03.2000 р. по
01.01.2006 р., попередніми перевірками здійснено обрахування пені до 17.03.2000
р.).

Перевіркою порядку та термінів
декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належить резиденту
України і знаходяться за її межами встановлено, що позивачем  до державного податкового органу станом на
01.04.2000 р., 01.07.2000 р., 01.10.2000 р., на протязі всіх 4 кварталів 2001,
2002, 2003, 2004, 2005 років подавались з порушенням встановлених термінів, а
саме на 1 387 днів, що відображено в акті перевірки. В зв”язку з чим
застосовано штрафну санкцію згідно податкового повідомлення-рішення
№0  від 30.01.2006 р. в
розмірі 23 579,00 грн.

Відповідно до умов контракту №18
від 05.06.1999 р. до правовідносин, що виникають при виконанні цього контракту,
застосовується законодавство України.

Дійсно діючим законодавством
України, що діяло на час укладання даного договору, установлено загальний строк
для захисту права за позовом особи, право якої порушено(позовна давність), у
три роки(стаття 71 ЦК УРСР). Як передбачено статтею 80 ЦК УРСР закінчення
строку позовної давності до подання позову є підставою для відмови у позові.
Проте, відповідно до вимог цієї статті, якщо суд, арбітраж або третейський суд
визнають поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Позивач не надав господарському
суду доказів звернення до Міжнародного комерційного арбітражу при ТПП України,
при цьому строк позовної давності на звернення за захистом порушеного права у
позивача за вказаним зовнішньоекономічним договором збіг відповідно 05.08.2002
р.

Дана обставина є підставою для
вчинення відповідних дій щодо списання заборгованості за зовнішньоекономічним
контрактом у відповідності до пункту 11 Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 10 “Дебіторська заборгованість” та віднесення даної суми на валові
витрати відповідно до вимог підпункту 5.2.8 пункту 5.2 статті 5 Закону України
“Про оподаткування прибутку підприємств”.

Будь-яких доказів списання даної
заборгованості позивач суду не надав, отже посилання на збіг строків позовної
давності без вжиття відповідних заходів по списанню даного боргу не може
слугувати достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

В той же час слід зазначити, що
відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до
суб”єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або
майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб”єкта
господарювання та ліквідації його наслідків. Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими
законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути
встановлені виключно законами.

Пеня за порушення встановлених
статтею 1,2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній
валюті” термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності,
нарахування якої передбачено статтею 4 цього Закону як і штрафна санкція за
порушення  термінів декларування валютних
цінностей, підпадає під законодавче визначення адміністративно-господарської
санкції та є такими санкціями за своєю юридичною сутністю.

Згідно статті 250 Господарського
кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до
суб”єктів господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб”єктом встановлених
законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно статті 1 Закону України “Про
порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.94 р. за №18594
та змін і доповнень до нього, внесених Законом України №18496ВР від 07.05.1996
р., виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні
рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного
оформлення(виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт(послуг), прав інтелектуальної власності
- з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт,
надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного
терміну потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Розмір виручки резидента у
іноземній валюті визначається виходячи з умов договору та відображеної вартості
експортованих товарів, робіт(послуг) в первинних документах, які засвідчують
фактичне виконання зовнішньоекономічної операції. Тобто надходження в
установлений термін валютної виручки не в повному обсязі, передбаченому в
контракті не звільняє резидента України від відповідальності, передбаченої
статтею 4 зазначеного Закону.

В разі порушення вищевказаного
терміну згідно статті 4 вказаного Закону підприємству нараховується пеня в
розмірі 0,3 % від суми неодержаної виручки(митної вартості недопоставленої
продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за
валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Відповідно до пункту 7.1 контракту
№18 від 05.06.1999 р., нерезидент зобов”язаний був сплатити вартість отриманого
товару протягом 5-ти банківських днів з дати митного оформлення товару, яке
було здійснено 28.07.1999 р., тобто до 05.08.1999 р.

Враховуючи те, що Голованівським
відділенням Гайворонської МДПІ правопорушення було виявлено в січні 2006 року,
то ним, як уповноваженим органом державної влади, було могла бути застосована
адміністративно-господарської санкції у вигляді пені, що застосовується за
порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за один
рік, тобто 365 днів, що складає 64 837,00 грн (13 187,5 х 0,3% х 365 дн.х4,49).

За таких обставин, господарський
суд визнає недійсним податкове повідомлення-рішення від 30.01.2006 р.
№0 в частині нарахування пені в розмірі 310 862,35 грн.

Статтею 9 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 “Про систему валютного регулювання і
валютного контролю” встановлено, що валютні цінності та інше майно резидентів,
яке перебуває за межами України, підлягає обов”язковому декларуванню у
Національному банку України, яким встановлено порядок і терміни
декларування.

Статтею 1 Указу Президента України
від 18.06.1997 р. №31994 “Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну
валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами” зі змінами та
доповненнями, встановлена обов”язковість щоквартального декларування суб”єктами
підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм
валютних цінностей та майна, які перебувають за межами України.

Форма Декларації про валютні
цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її
межами затверджена наказом Міністерства фінансів України від 25.12.1995 року
№207 “Про затвердження форми декларації про валютні цінності, доходи та майно,
що належать резиденту України і знаходяться за її межами”, та зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 11.01.1996 року за №181043.

Відповідно до пункту 3 наказу
Міністерства фінансів України від 25.12.1995 року №207 “Про затвердження форми
декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України
і знаходяться за її межами” обов”язкове декларування валютних цінностей,
доходів та майна здійснюється суб”єктами підприємницької діяльності за
наведеною формою щоквартально, починаючи з підсумків діяльності за 1995 рік в
терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської
звітності.

Згідно Закону України  “Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні” та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від
28.02.2000 р. №419 “Про затвердження Порядку подання фінансової звітності” для
всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми власності, а
також для представництв іноземних суб”єктів господарської діяльності
встановлено єдині строки подання квартальної фінансової звітності, а саме - не
пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річної - не пізніше
20 лютого наступного за звітним роком.

За порушення строків декларування
пунктом 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою
Національного банку України від 08.02.2000 р. №49, зареєстрованого в Мінюсті
України 04.04.2000 р. за №2094430 встановлено накладання штрафу в розмірі 1
неоподаткованого мінімуму доходів громадян за кожен день порушення.

Проведеною перевіркою
встановлено  неподання декларацій про
валютні цінності та майно, які перебувають за межами України згідно статті 1
Указу президента України від 18.06.1997 р. №31994 “Про невідкладні заходи щодо
повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами”
на протязі 1 387 днів, починаючи з 26.04.2000 р. по 31.12.2005 р., при цьому
податковою службою також не враховано норми статті 250 Господарського кодексу
України, а саме право застосування штрафних санкцій протягом одного року з дня
порушення  суб”єктом господарювання
встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Оскільки позивач не надав суду
доказів належного списання заборгованості за контрактом №18  від 05.06.1999 р. в зв”язку із збігом строків
позовної давності, господарський суд вважає правомірним застосування до позивача
штрафної санкції за порушення строків декларування в розмірі             4 063,00 грн. за період з
30.01.2005 р. по 30.01.2006 р., тобто за неподання декларації станом на
01.01.2005 р., яка повинна бути подана з 21.02.2005 р. по 30.03.2005 р.(39
днів),  станом на 01.04.2005 р., яка
повинна бути подана з 26.04.2005 р. по 30.06.2005 р.(66 днів), станом на
01.07.2005 р., яка повинна бути подана з 26.07.2005 р. по 30.09.2005 р.(67
днів), станом на 01.10.2005 р., яка повинна бути подана з 26.10.2005 р. по 31.12.2005
р.(67 днів).

Спірними податковими
повідомленнями-рішеннями позивачу нараховано
пеню за порушення строків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за
порушення строків декларування валютних цінностей, яку визначено в якості податкового
зобов”язання з посиланням на Закон України “Про порядок погашення зобов”язань
платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”.

У преамбулі цього Закону зазначено,
що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює
порядок погашення зобов”язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з податків і зборів(обов”язкових платежів),
нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників
податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів
стягнення.

У відповідності до підпункту
1.2,1.9 статті 1 цього Закону податкове зобов”язання - це зобов”язання платника
податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму
коштів у порядку та в строки, визначені цим Законом або іншими законами
України.

Податкове повідомлення є письмовим
повідомленням контролюючих та податкових органів про обов”язок платника
податків сплатити суму податкового зобов”язання та погасити суму податкового
боргу.

Таким чином, ця форма акта
ненормативного характеру може застосовуватися лише щодо обов”язків по сплаті
податків і зборів(обов”язкових платежів), вичерпний перелік яких визначено у
статтях 14,15 Закону України “Про систему оподаткування” та не може
застосовуватися при нарахуванні пені, штрафних санкцій за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

За таких обставин, господарський
суд вважає недійним податкове повідомлення-рішення  від 30.01.2006 р. №0 в
частині  нарахування пені в розмірі 310
862,35 грн. та в частині визначення пені в розмірі 64 837,00 грн. за
порушення  строків розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, як податкового зобов”язання, а також недійсним
податкове повідомлення-рішення від 30.01.2006 р. №0 в частині
нарахування штрафної санкції в розмірі
19 516,00 грн. та в частині визначення штрафної санкції в розмірі 4
063,00 грн. за порушення  порушення
строків декларування валютних цінностей, як податкового зобов”язання.

Згідно наказу Державної податкової
адміністрації у Кіровоградської області №201 від 15.06.2007 р. “Про
реорганізацію державних податкових органів області” припинено діяльність
державної податкової інспекції у Голованівському районі шляхом її реорганізації
- приєднання до Гайворонської міжрайонної державної податкової інспекції
Голованівського відділення.

За таких обставин, господарський
суд здійснює заміну відповідача державну податкову інспекцію у Голованівському
районі її правонаступником Гайворонською міжрайонною державною податковою
інспекцією.

Керуючись статтями
71,94.160,162,163,254,258 пунктом 6 розділу 7 Пркінцевих та перехідних положень
Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Здійснити заміну відповідача
державну податкову інспекцію у Голованівському районі її правонаступником
Гайворонською міжрайонною державною податковою інспекцією.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Гайворонської
міжрайонної державної податкової інспекції від 30.01.2006 р.
№0 в частині  нарахування пені
за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в
розмірі 310 862,35 грн. та в частині визначення пені в розмірі 64 837,00 грн.
за порушення  строків розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, як податкового зобов”язання.

Визнати недійсним  податкове повідомлення-рішення Гайворонської
міжрайонної державної податкової інспекції
від 30.01.2006 р. №0 в частині нарахування штрафної санкції
за порушення  порушення строків
декларування валютних цінностей  в
розмірі   19 516,00 грн. та в частині
визначення штрафної санкції за порушення
порушення строків декларування валютних цінностей в розмірі 4 063,00
грн., як податкового зобов”язання.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду
першої інстанції набирає законної силит після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної
сили.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складання в
повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може
бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

С. Б. Колодій