СУД
РІШЕННЯ

"18" вересня 2007 р.

Справа №  2/190

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді ДеревінськоїЛ.В.,

розглянувши справу N 2/190

за позовом: прокурора Кіровського
району м. Кіровограда в інтересах держави уповноваженим органом якої виступає
Кіровоградська міська рада, м.Кіровоград

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград

про знесення самовільно збудованого
нерухомого майна - капітальної споруди по АДРЕСА_1 м. Кіровоград)

ПРЕДСТАВНИКИ:

від прокуратури - помічник
прокурора Кіровського району Стойко А., посвідчення №  431 ;

від позивача - участі не брав, про
час і місце розгляду справи повідомлений належним чином;

від відповідача - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1   ;

Прокурором Кіровського району м.
Кіровограда в інтересах держави уповноваженим органом якої виступає
Кіровоградська міська рада подано позов до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про знесення самовільно збудованого нерухомого майна - капітальної споруди по
пр. Правди (біля зупинки міського транспорту "Дитячий садок" м.
Кіровоград).

Поданим до суду клопотанням від
11.09.2007р. позивач просить суд залишити позов без розгляду, оскільки органи
прокуратури не правомочні подавати позов в інтересах Кіровоградської міської
ради, про що зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 8.04.1999р. N
3-рп/99 справа N 1-1/99. Предмет спору по даній справі може зачіпати інтереси територіальної
громади міста, а не порушувати державні інтереси.

Відповідач у відзиві на позовну
заяву від 20.07.2007р. заперечив позовні вимоги мотивуючи тим, що після
отримання дозволу на розміщення малої архітектурної форми № НОМЕР_1. вона
звернулась до міської ради з заявою про оформлення права власності на землю
№НОМЕР_2 та №НОМЕР_3 про збільшення земельної ділянки на 160 кв. м., але на
даний час зазначене питання не вирішено із-за зміни в керівництві міської ради
та неможливості розглядати відповідне питання на сесії ради. За
повідомленням  Кіровоградської міської
ради  від 12.01.2007р. та від 3.09.2007р.
вказана заява  та документація на розміщення  нерухомості
по проспекту Правди в м. Кіровоград розглянута відповідною комісією та
передано на розгляд ради. Просить залишити позов прокурора без розгляду з
огляду на те, що прокурор неправильно визначив позивача з вимогами про захист
інтересів держави, оскільки в даному випадку обставини, викладені в позові, не
завдають шкоди інтересам держави.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представника відповідача, прокурора, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.2006р. інспекцією державного
архітектурно -будівельного контролю встановлено факт самовільного будівництва -
капітальної споруди замість малої архітектурної форми згідно дозволу  УМА N 28 06 від 22.11.2006р. на АДРЕСА_1, чим
порушено ст. 97 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Крім того,  18.05.2007р. інспекцією повторно  складено акт про порушення в сфері
містобудування та притягнуто фізичну особу - підприємця ОСОБА_1. / відповідач
по справі/ до адміністративної відповідальності за здійснення  самовільного будівництва  цегляного магазину по пр. Правди біля зупинки
'Дитячий садок'.

На момент перевірки у відповідача
були відсутні дозвіл на будівництво капітальної споруди  на АДРЕСА_1, визначеному ст. 24 ЗУ “ Про
планування і забудову територій“, що відповідно до ст. 29 цього Закону та  ч.1 ст. 376 ЦК України вважається самочинним
будівництвом. Вказане стало підставою для звернення прокурора з позовом до
суду.

Вирішуючи спір по суті, суд
виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 24
Закону України “Про планування і забудову території” фізичні та юридичні особи,
які мають намір здійснити  будівництво
об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві
власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів  відповідних рад, Київської та
Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких
повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Частинами 5, 6 статті 24 Закону
України “Про планування і забудову території” дозвіл на будівництво дає право
замовникам на отримання  вихідних даних
на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу
на  виконання будівельних  робіт у порядку, визначеному цим Законом.
Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо
відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним
будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок).

На підставі частини 10 статті 24
Закону України “Про планування і забудову території” здійснення будівельних
робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або
його перереєстрації,  а також  здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним
будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Згідно частини 1 статті 376
Цивільного кодексу України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети,  або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Частиною 7 статті 376 Цивільного
кодексу України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що  суперечить суспільним інтересам або порушує
права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом
відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від
її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з
приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем в установленому законом порядку з січня 2007р. в Кіровоградській
міській раді вирішується питання про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1для
розміщення будинку побуту. Для цього надано
договір оренди на землю N НОМЕР_4, позитивний  висновок від 23.08.2007р. міської
санепідемстанції щодо вибору /відведення/ земельної ділянки під забудову
магазину ПП ОСОБА_1. та пожежної інспекції.

3.09.2007р. позивач повідомив
відповідача про  розгляд заяви про
надання земельної ділянки під розміщення будинку побуту поАДРЕСА_1 в м.
Кіровограді та про підготовку матеріалів даного питання на комісію  по вибору земельних ділянок для розміщення
об'єктів та на розгляд Кіровоградської міської ради.

Вказані обставини свідчать про те,
що особа - відповідач по справі,  яка
здійснила самочинне будівництво нерухомості, не відмовляється від проведення
відповідної перебудови, що дозволяється чинним законодавством.

Викладене та вимога п.2.ч.7. ст.
376 ЦК України свідчить про відсутність підстав для  задоволення позовних вимог про  зобов'язання приватного підприємця ОСОБА_1.
знести самовільно збудоване нерухоме майно - капітальної споруди по АДРЕСА_1м.
Кіровограда. Позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Клопотання позивача  про залишення позову без розгляду, оскільки
органи прокуратури не правомочні подавати позов в інтересах Кіровоградської міської
ради, про що зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 8.04.1999р. N
3-рп/99 справа N 1-1/99, так як предмет спору по даній справі може зачіпати
інтереси територіальної громади міста, а не порушувати державні інтереси,
задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що поняття ”
інтереси держави ” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно визначає з посланням на законодавство, на
підставі якого подається позов,  в чому
саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших  інтересів держави, обґрунтовує у позові
необхідність їх захисту, що мало місце і в даному позові.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України державне мито та витрати по сплаті послуг за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача та
не стягуються.

Керуючись ст. 376 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом
порядку.

Примірники рішення надіслати сторонам,
прокурору Кіровського району м. Кіровограда та
прокурору Кіровоградської області.

Суддя                              Л.В. Деревінська