СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.07                                                                                 Справа № 11/423.

Господарський суд Луганської області у складі судді Москаленко М.О., при секретарі Мелеховій О.С., розглянувши матеріали справи за позовом

Комунального комерційного  підприємства «Маріупольтепломережа»,                          м. Маріуполь Донецької області

до  І - го відповідача –Квартирно-експлуатаційного відділу м.  Луганська

ІІ –го відповідача -  Іллічівсько - Володарського об’єднаного районного військового комісаріату, м. Маріуполь Донецької області

ІІІ -го відповідача - Донецького обласного військового комісаріату, м. Донецьк

про стягнення 24149 грн. 17 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача –Гармаш І.Є., дов. № 380/01 від 22.02.2007

від 1-го відповідача –Тищенко О.О., дов. № 1411 від 10.08.2007

від 2-го відповідача –не прибув

від 3-го відповідача –не прибув

в с т а н о в и в:

Суть спору:  позивачем заявлено вимогу про стягнення з першого відповідача 23046 грн. 23 коп. заборгованості за поставлену першому відповідачу теплову енергію, 1102 грн. 94 коп. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на факт укладення з другим відповідачем  договору  № 30-41 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії, у відповідності з яким другий відповідач був зобов’язаний оплачувати послуги постачальника теплової енергії. Додатковою угодою до вказаного договору  до останнього були внесені зміни та обов’язки з оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання взяв на себе перший відповідач у справі –Квартирно –експлуатаційний відділ м. Луганська.   Посилаючись на неповну оплату наданих у відповідності з укладеними договором та додатковою угодою послуг, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідачів  суми основного боргу у розмірі 23046 грн. 23 коп., а також пені у сумі 1102 грн. 94 коп.

У процесі судового розгляду справи  заявою № 2578/01 від 06.09.2007 (а.с. 47) позовні вимоги позивачем були збільшені та до стягнення з відповідачів заявлено заборгованість за надані послуги у розмірі  40667 грн. 38 коп., а також суму пені у розмірі 1102 грн. 94 коп.

У відповідності з приписами ст.22 Господарського процесуального кодексу України  позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема,  змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог.

З  урахуванням викладеного заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята господарським судом до розгляду.

Письмовим відзивом від 02.10.2007 № 1712 на позовну заяву перший відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість, а саме на такі обставини.

Відповідно до вимоги чинного законодавства Міністерство оборони України має право здійснювати оплату за отримані районними (міськими) військовими комісаріатами комунально –побутові послуги, виконаний поточний або капітальний ремонт службових будівель (приміщень), які перебувають у державній власності та належать до сфери управління Міністерства оборони України, тобто за 15 військових комісаріатів, а також утримує Кримський республіканський, обласні та Київський військові комісаріати.

Міністерством фінансів України в листі до Головного фінансового управління виконавчого органу Київської міської ради та Головного фінансового управління Львівської обласної державної адміністрації від 28.08.2006 № 31-16010-106-8/17763 надано роз’яснення, що якщо районні (міські) військові комісаріати розміщені в приміщеннях, які належать  місцевим державним адміністраціям  або органам місцевого самоврядування, то поточний  і капітальний ремонт, оплата комунально –побутових послуг мають здійснюватися з місцевого бюджету і це не суперечить нормам ч.2 ст. 85 Бюджетного кодексу України.

Також перший відповідач послався на відповідні доручення Кабінету Міністрів України, лист Міністерства фінансів України, яким Міністерство оборони України було повідомлено про те, що розрахунки військових комісаріатів за спожиті комунальні послуги та енергоносії повинні здійснюватися за рахунок  і в межах видатків, передбачених в Державному бюджеті України на 2007 рік для Міністерства оборони на зазначену мету.

Посилаючись на викладені вище обставини, а також на те, що другий відповідач не знаходиться на балансі першого відповідача, останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Письмовими відзивами на позовну заяву № 1/393 від 01.08.2007, №  434 від 06.09.2007 другим відповідачем сума заборгованості за надані позивачем послуги була визнана у повному обсязі без урахування збільшення позивачем суми позову. Також у вказаних відзивах другий відповідач виклав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.08.2007 до участі у даній справі як третього відповідача було залучено Донецький обласний військовий комісаріат.

Відзив на позовну заяву, а також інші витребувані господарським судом матеріали  третій відповідач не надав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши представників сторін, суд встановив таке.

01.10.2005 між  Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»(Постачальник) та Іллічівсько –Володарським об’єднаним районним військовим комісаріатом (Споживач)   був укладений договір   №  30-41 на відпуск теплової енергії (далі за текстом –договір), у відповідності з умовами пункту 1.1 якого  Постачальник був зобов’язаний подавати теплову енергію для об’єктів Споживача.

У відповідності з умовами пункту 7.1 договору він був укладений строком на два роки.

Також  між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»(Постачальник), Іллічівсько - Володарським об’єднаним районним військовим комісаріатом (Споживач) та Квартирно –експлуатаційним відділом  м. Луганська  (Платник) було укладено додаткову угоду до зазначеного вище договору, у відповідності з умовами пункту 1 якої пункт 1 Додатку до договору «Порядок розрахунків»був викладений у такій редакції:

«1. Розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої теплової енергії приймається місяць з 30 (31) числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

При розрахунках за фактично спожиту теплову енергію поняття «розрахунковий період»та «Календарний місяць»вважати прирівняними.

Рахунки за спожиту Споживачем теплову енергію отримує сам Споживач. Оплата рахунків Споживача здійснюється Платником, який надає копії платіжних доручень Споживачу.

Розрахунки за теплову енергію проводяться виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника теплової енергії.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника теплової енергії.»

На примірнику додаткової угоди, що був наданий суду позивачем, була відсутня дата її укладення.

Вказану додаткову угоду було без зауважень та заперечень підписано повноважними представниками сторін угоди та засвідчено печатками підприємств.

За період з жовтня 2006 по квітень 2007 року позивачем другому відповідачеві були надані обумовлені договором послуги з теплопостачання, що підтверджується відповідним актом про включення опалення.

На виконання умов укладених сторонами у справі договору та додаткової угоди позивачем на адресу другого відповідача  у справі за результатами надання обумовлених договором послуг  були надіслані рахунки на їх оплату. Отримання вказаних рахунків підтверджено другим відповідачем у справі. Примірники рахунків на оплату наданих позивачем послуг також наявні у матеріалах справи.

Як зазначено вище, письмовими відзивами на позовну заяву другим відповідачем сума заборгованості за надані позивачем послуги була визнана у повному обсязі без урахування збільшення позивачем суми позовних вимог. Разом з цим суду було надано акт звірення взаємних розрахунків (а.с. 57), складений та підписаний повноважними представниками позивача та другого відповідача у справі, у відповідності з яким сума заборгованості  за надані позивачем послуги з теплопостачання станом на  01.07.2007 склала 40667 грн. 38 коп.

У відповідності з актом звірення розрахунків між позивачем та другим відповідачем у  справі станом на  01.11.2007 (а.с. 45) заборгованість перед позивачем за надані послуги становила 0 грн. 26 коп., які позивач врахував під час складання позовної заяви.

На виконання умов договору позивачем у справі другому відповідачеві надавалися рахунки на оплату наданих послуг. Вказані рахунки наявні у матеріалах справи.  Крім того, у матеріалах справи наявний лист  другого відповідача у справі № 1/421 від 27.08.2007, яким на адресу першого відповідача спрямовані рахунки на оплату наданих позивачем у справі послуг на 6-ти аркушах з листопада 2006 року по квітень 2007 року включно.

Таким чином, факт надання позивачем другому відповідачеві обумовлених договором послуг та розмір заборгованості за вказані послуги є доведеними та підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, а саме фактичного надання позивачем у справі обумовлених договором послуг, додаткову угоду до договору слід вважати такою, що укладена у січні 2006 року, оскільки фактично оплата наданих позивачем послуг почала здійснюватися першим відповідачем з січня 2006 року.  Вказана обставина підтверджується також  наявним у матеріалах справи спільним протокольним рішенням щодо проведення розрахунків Міністерства оборони України за теплову енергію в рахунок заборгованості НАК «Нафтогаз України», зведений реєстром рахунків на оплату теплової енергії за січень –квітень 2006 року ККП «Маріупольтепломережа», підписаним керівниками підприємств позивача та другого відповідача у справі.

Під час розгляду судом даної справи  сума боргу за позовом частково або у повному обсязі погашена не була.

Заперечення першого відповідача судом до уваги не приймаються з таких підстав.

Приписами ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та  інші правочини.

Сторони у  даній справі, а саме позивач, перший та другий відповідач з дотриманням вимог цивільного законодавства щодо форми та змісту угоди уклали додаткову угоду до договору про  відпуск теплової енергії, якою  виклали в іншій редакції  додаток до договору «Порядок розрахунків».

За таких обставин на вказану угоду розповсюджується встановлений цивільним та Господарським кодексами України порядок укладення, зміни та розірвання договорів.

З урахуванням умов пункту 7.1 щодо строку дії договору, а також приписів цивільного законодавства щодо строку дії додаткових угод до договорів можна зробити висновок, що на даний час угода, укладена між позивачем та першим і другим відповідачами у справі, є чинною.

Матеріали справи, її обставини  свідчать про відсутність факту розірвання додаткової угоди, укладеної між позивачем, першим та другим відповідачами у справі, та, відповідно, про наявність у першого відповідача обов’язку здійснювати оплату наданих позивачем згідно з укладеним договором послуг.

Посилання першого відповідача на наявність директив, листів, роз’яснень та доручень міністерств та відомств як на підставі звільнення від зобов’язань за договором є необґрунтованими та суперечать приписам цивільного законодавства.  Судом враховується у даному випадку те, що вказані листи та роз’яснення не мають сили нормативного акту, а також те, що з ініціативи першого відповідача у справі додаткову  угоду (договір) розірвано або змінено  не було.

У відповідності із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Таким чином, сума основного боргу за договором у розмірі 40667 грн. 38 коп. підлягає стягненню з першого відповідача у справі.

Вимога позивача про стягнення з відповідачів у справі суми пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Договором сторін, а саме пунктом 5.2 встановлено, що у випадку несплати рахунку у вказаний термін Споживачу нараховується пеня згідно Закону України              № 543/96ВР від 22.11.1996 у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності з приписами ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»№ 543/96ВР від 22.11.1996 платники  грошових  коштів  сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню  в  розмірі,  що встановлюється за згодою сторін.

За укладеним сторонами договором в редакції додаткової угоди до нього платником грошових коштів у даному випадку є перший відповідач у справі, одержувачем грошових коштів є позивач у справі.

Оскільки пеня нараховується саме за порушення грошового зобов’язання, а договором сторін у редакції додаткової угоди грошове зобов’язання  Споживача               (другого відповідача у справі) не передбачене, керуватися приписами пункту 5.2 договору як підставою нарахування пені неможливо.

Разом з цим  є необґрунтованою й вимога про стягнення суми пені з першого відповідача у справі, який у відповідності з договором у редакції додаткової угоди має статус Платника, оскільки відповідальність Платника за порушення грошового зобов’язання договором не передбачена.

Позовні вимоги щодо третього відповідача у справі –Донецького обласного військового комісаріату, задоволенню не підлягають, оскільки  матеріали справи свідчать про відсутність у третього відповідача зобов’язань з оплати послуг, наданих позивачем у  відповідності з договором.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному  розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи, у частині вимог про стягнення суми основного боргу за договором у розмірі  45860 грн. 84 коп. Вказані грошові кошти підлягають стягненню з  першого відповідача у справі.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати на підставі приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача та першого відповідача у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526 Цивільного кодексу України,  ст.ст. 22, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з  Квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганська, вул. Оборонна, 32, м. Луганськ, код 07652214, на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», вул. Гризодубової, 1, м. Маріуполь Донецької області, код 33760279, заборгованість у сумі 40667 грн. 38 коп., витрати зі сплати державного мита у  сумі  406 грн. 67 коп., а також витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у сумі  114  грн. 88 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3.  У задоволенні позовних вимог щодо другого та третього відповідачів відмовити.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення – 16.10.2007.

Суддя                                                                                           М.О. Москаленко