ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.09.07                                                                                           Справа  № 9/63

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В., Кузя В.Л., розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОРТ” б/н і без дати (вх. № 439 від 04.06.2007 року) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.05.2007 року у справі №  9/63

за позовом Закритого акціонерного товариства “Вінницяпобутхім”, м.Вінниця, до Товариства з обмеженою відповідальністю ОРТ”, м.Івано-Франківськ, про стягнення 110600,78 грн.

за участю представників сторін: від позивача –Мельник Ю.М., від відповідача  - Котур М.В.

Представникам сторін роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст.  22, 28 ГПК України.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.05.2007 року у справі № 9/63 задоволено позов Закритого акціонерного товариства “Вінницяпобутхім” до Товариства з обмеженою відповідальністю ОРТ”: стягнено 100600,78 грн. боргу та судові витрати та припинено провадження у справі щодо стягнення 10000 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення. Зокрема, в апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю ОРТ” (відповідач у справі, надалі ТОВ) вважає, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з‘ясування обставин справи та порушення норм процесуального права, посилаючись на наступне:

- судом першої інстанції безпідставно не задоволено подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі;

- місцевим судом не враховано, що відповідачем здійснювались роботи по представленню товару, що стверджується відповідними актами, які не були враховані судом при визначенні суми заборгованості, та те, що відповідачем повідомлялось позивача про проблеми виконання умов договору, що стверджується доповідною запискою від 13.10.2006 року.

Апелянт просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.05.2007 року у справі №  9/63 скасувати.

Представник позивача - Закритого акціонерного товариства “Вінницяпобутхім” (надалі ЗАТ) вимоги апеляційної скарги заперечив та просив рішення місцевого суду залишити без змін.

12.09.2007 року в апеляційний          суд надійшло клопотання апелянта (вх. № 7988) про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Вінницької області справи № 13/310-07 за його позовом до ЗАТ “Вінницяпобутхім” про визнання недійсним договору поставки продукції від 24.02.2006 року № 28/4.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Відповідно до договору поставки від 24.02.2006 року № 28, укладеного між сторонами (надалі Договір), позивач зобов‘язувався продати, а відповідач купити товар з метою подальшого розповсюдження та продажу на умовах, передбачених даним договором, а відповідач зобов‘язувався прийняти та оплатити цей товар і в день оплати передати позивачу копію платіжного доручення, що стверджує факт оплати (п. 1.1). Сторони домовились в Договорі, що відпущення товару здійснюється позивачем на підставі письмових замовлень відповідача в асортименті та кількості, які направляються позивачу факсимільним зв‘язком або електронною поштою. Поставка здійснюється напротязі 3 календарних днів з моменту отримання заявки відповідача. Ціна, асортимент та кількість товару, що передається відповідачу вказується в товарно-транспортних накладних, які є невід‘ємними частинами Договору (п.п. 2.1, 2.6, 4.1). Оплата поставленого товару здійснюється відповідачем на підставі рахунків-фактур і товарно-транспортних накладних позивача (п. 4.2). Відповідач зобов‘язувався проводити оплату за товар готівкою або на розрахунковий рахунок позивача на протязі 21 календарного дня з моменту отримання продукції. (п.п. 4.3-4.4).

Таким чином, дана Угода по своїй правовій природі містить ознаки договору поставки, оскільки відповідає всім правовим вимогам відносин між сторонами, що регулюються § 1 глави 30 ГК України,  § 1 глави 54 ЦК України.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій товарно-транспортних накладних (а.с. 22-84), відповідач одержав від позивача товари на загальну суму 588173,18 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем належним чином не виконано свого зобов”язання за Договором згідно п.п. 1.1, 4.3 щодо оплати отриманих по вищезазначених накладних товарів. Заборгованість відповідача перед позивачем на час подання позову складала 110600,78 грн., що стверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та виписок з банківського рахунку відповідача (а.с. 85-112). Доказів протилежного відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не подано. До часу прийняття оскаржуваного рішення відповідачем сплачено ще 10000 грн., внаслідок чого позивач своєю заявою від 17.04.2007 року зменшив розмір позовних вимог до 100600,78 грн.(а.с. 118).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 цього ж Кодексу, Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів погашення боргу в сумі 100600,78 грн.

Посилання апелянта на те, що  місцевим судом при визначенні суми заборгованості не враховано, що відповідачем здійснювались роботи по представленню товару, що стверджується відповідними актами здачі-прийому виконаних робіт та накладними, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з копій даних актів та накладних їх підставою був інший договір, а саме договір про надання послуг № 107 від 15.05.2006 року, або відсутнє посилання на договір поставки № 28 від 24.02.2004 року. В той же час, апеляційний суд враховуючи, що згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є законність та, що згідно з ч.2 ст. 4 Конституції України забезпечення прав осіб є головним обов‘язком держави вважає за необхідне роз‘яснити відповідачу, що він не позбавлений можливості у встановленому законодавством порядку вимагати від позивача відшкодування понесених ним витрат в зв‘язку з вищенаведеними діями.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позов в частині стягнення боргу в сумі  100600,78 грн. є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність припинення провадження у справі в частині стягнення 10000 грн. в зв‘язку з погашенням боргу в цій частині вимог під час розгляду справи.

Щодо посилань скаржника на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, а саме безпідставне відхилення поданої ним заяви про зупинення провадження в даній справі до вирішення господарським судом Вінницької області поданої ним позовної заяви до ЗАТ “Вінницяпобутхім” про визнання недійсним договору поставки продукції від 24.02.2006 року № 28/4, на підставі якого проводиться стягнення боргу по даній справі, то апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом у відповідності до ч. 1 ст. 79 ГПК України зроблений правильний висновок про можливість розгляду даної справи по суті без зупинення провадження, оскільки як вбачається з даної заяви (а.с. 127) відповідачем не додано до неї доказів подання такої позовної заяви до суду. Щодо заявленого відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції аналогічного клопотання про зупинення провадження у справі, то апеляційний суд вважає, що воно також не підлягає до задоволення. В силу ст.ст. 101, 103 ГПК України апеляційний суд наділений лише повноваженнями перегляду рішення суду першої інстанції за наявними в матеріалах справи, чи додатково поданими в установленому даним законом порядку, доказами. В даному випадку, рішення суду першої інстації грунтується на дійсному на час його прийняття договорі № 28 від 24.02.2006 року. Можливий в майбутньому факт визнання господарським судом зазначеного договору недійсним, не може бути підставою для скасування законого та обгрунтованого на час його прийняття рішення суду першої інстанції. В той же час, суд роз‘яснює відповідачу про те, що він зможе в майбутньому переглянути судове рішення в даній справі за нововиявленими обставинами в разі задоволення господарським судом Вінницької області його позову у справі      № 13/310-07.

Таким чином, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.05.2007 року у справі №  9/63 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Враховуючи вимоги ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОРТ” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.05.2007 року у справі №  9/63 залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.          Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий- суддя                           М.І.Городечна

Судді                                       М.В.Юркевич

В.Л.Кузь