СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

21.09.07
Справа№ 1/401-21/61

За позовом:            фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача - 1:  товариства з обмеженою відповідальністю
“Новий ринок”, м. Львів

до відповідача-2:товариства з
обмеженою відповідальністю “Торгова компанія “Інтремаркет”, м. Львів

до відповідача-3: приватного
підприємства “Торгово-ринковий комплекс “Новий”, м. Львів

про спонукання до укладення
договору.

Суддя Масловська Л.З.

Представники:

від
позивача:            ОСОБА_2.
-представник

від
відповідача -1: не з'явився

від
відповідача - 2:  Марчук Р.В.
-представник

від
відповідача - 3:  Білоус О.В.
-представник

Права і обов'язки, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України, сторонам роз'яснено.

Суть спору: Позов заявлено фізичною
особою -підприємцем ОСОБА_1, м. Львів, до відповідача -1 - товариства з
обмеженою відповідальністю “Новий ринок”, м. Львів, відповідача -2 - товариства
з обмеженою відповідальністю “Торгова компанія “Інтремаркет”, м. Львів, про
спонукання відповідача -2 до укладення з позивачем договору, умови якого
передбачають надати позивачу в користування два торгових місця за їх попереднім
місцем розташування на місцевості, площею 4 кв.м. за адресою м. АДРЕСА_1”
терміном на п'ять років.

Ухвалою від 28.04.2007 р. порушено
провадження у справі і призначено справу до розгляду на 24.05.2007 р.. Розгляд
справи відкладався на ІНФОРМАЦІЯ_3р. з мотивів, зазначених в ухвалі суду від
24.05.2007 р.. В судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_3р. оголошено перерву до
26.06.2007 р.. Ухвалою суду від 26.06.2007 р. відкладено розгляд справи на
18.07.2007 р. та залучено до участі у справі в якості відповідача -3 приватне
підприємство “Торгово-ринковий комплекс “Новий”, м. Львів.

В судових засіданнях представники
позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердили,
зокрема, що з 2004 р. позивач використовував два торгових місця на ринку
“АДРЕСА_1, належному відповідачу - 1. У 2006 р. власником об'єкту нерухомого
майна за вказаною адресою став відповідач -2 відмовляється укласти із позивачем
договір про надання торгового місця, о скільки на місці ринку повинен
будуватись супермаркет “Арсен”. Вважають таку відмову безпідставною, оскільки
термін дії угоди між відповідачем -1 та позивачем не визначений, а відтак вона
зберігає свою чинність для нового власника. Крім того, на відповідача -2
переходять й усі обов'язки покупця відповідно до п. 3 ст. 23 Закону України
“Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”. В
судове засідання від 18.09.07р. подав заяву про уточнення позовних вимог, а
саме просить спонукати ТзОВ “Торгова компанія “Інтермаркет” та ПП “Торговий
ринковий комплекс-Новий” до укладення договору поруки з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1. та спонукати ПП “Торговий ринковий комплекс-Новий”
до укладення договору з фо-підприємцем ОСОБА_1. умови якого передбачають надати
в користування ОСОБА_1. два торгових місця, за їх попереднім місцем
розташуванням на місцевості, площею 4 кв.м. кожне, за адресою м.АДРЕСА_1”
терміном на п”ять років. Просять позов задовольнити.

Відповідач -1 був ліквідований, що
підтверджується відміткою на свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи
№НОМЕР_1.

Представники відповідачів -2, 3
позов заперечили з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердили, зокрема, що угода
№ НОМЕР_4, укладена між відповідачем -1 та позивачем ІНФОРМАЦІЯ_1р. не носить
характеру договору найму, а є лише угодою про надання послуг з утримання
торговельного місця у належному стані, передбаченою п.19 Правил торгівлі на
ринках. Усі приміщення ринку вже передані в оренду відповідачу -3, а відтак
відповідач -2 не має права надавати в оренду торгівельні місця, обтяжені
правами орендаря. Відповідач -3 не заперечив можливості у встановленому порядку
укласти договір суборенди із позивачем. У додатковому поясненні від 20.09.07р.
щодо уточнення позовних вимог, відповідачі запере чують проти позовних вимог,
просять у позові відмовити.

У відповідності до ст. 75 ГПК
України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши представників сторін, суд встановив.

Позивач зареєстрований як фізична
особа -підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців НОМЕР_2та свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи -підприємця НОМЕР_3.

Відповідач -1 - товариство з
обмеженою відповідальністю “Новий ринок” було припинено 28.04.2007 р., що
підтверджується відміткою на свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи
№НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1р. між позивачем
(ринок) та позивачем (підприємець) було укладено угоду №НОМЕР_4, згідно із якою
відповідач -1 надав у користування позивачу два торгових місця площею 4 кв.м.
для здійснення торгівлі продовольчими товарами та сільськогосподарською
продукцією (п. 1). Місце розташування чи інші вказівки, які б дозволили
ідентифікувати зазначені торгові місця у договорі відсутні. Належних доказів
розташування цих місць у місці, на яке претендує позивач, суду не надано.
Позивач зобов'язався щомісячно відшкодовувати відповідачу -1 експлуатаційні
витрати на утримання торгового місця з розрахунку 1,20 грн. за день (п. 4).
Плата за користування місцями, термін дії угоди (п. 10) угодою не встановлені.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
із посиланням на норми ст. ст. 763, 770 ЦК України, які регулюють відносини
найму (оренди). Однак, згідно із ст. 760 ЦК України, предметом договору найму
може бути річ, визначена індивідуальними ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 184
ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена
тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її. Однак, умови договору не містять ознак, які б
індивідуалізували згадані два торгових місця, що унеможливлює їх ідентифікацію.
Відсутні й інші істотні умови договору найму, передбачені у ч. 1 ст. 638, гл.
58 ЦК України, ст. 284 ГК України.

Матеріали справи свідчать, що з
істотних умов, властивих договору найму, сторонами не була досягнута згода.
Лише з фіскальних чеків, долучених до прибуткових касових ордерів випливає, що
кошти, які сплачувались позивачем враховувались на відшкодування
експлуатаційних витрат, витрат ЦМК, тощо. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним лише тоді, якщо сторони в належній формі досягли згоди з
усіх істотних умов договору.

12.01.2006 р. між Управлінням
комунального майна Львівської міської ради (продавець) та товариство з
обмеженою відповідальністю “Новий ринок” (покупець) було укладено договір
№НОМЕР_5 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ринку “Новий”,
розташованого за адресою м. АДРЕСА_1. Позивач посилається на обов'язок покупця
(відповідача - 1) при зміні власника об'єкту продажу покласти всі зобов'язання
за цим договором на нового власника. Однак, як випливає зі змісту вказаного
договору, ним передбачені обов'язки покупця прийняти об'єкт продажу та сплатити
за нього обумовлену ціну. Обов'язку укласти договір із позивачем, забезпечити
можливість продовження торговельної діяльності у придбаних приміщеннях тощо цей
договір не містить.

01.02.2006 р. товариство з
обмеженою відповідальністю “Новий ринок” (продавець) уклало договір
купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ринку “Новий” із товариством з
обмеженою відповідальністю “Торгова компанія “Інтермаркет” (покупець), за яким
до відповідача -2 перейшло право власності на цілісний майновий комплекс за
адресою м. АДРЕСА_1. Відповідно до п. 9 договору, продавець гарантує, що
відчужуваний цілісний майновий комплекс на момент посвідчення договору нікому
іншому не відчужений, під забороною відчуження не перебуває, а також що усі
зобов'язання за договором №НОМЕР_5 купівлі-продажу цілісного майнового
комплексу ринку “Новий”, посвідченим 12.01.2006 р., виконані.

ІНФОРМАЦІЯ_2р. між відповідачем -2
(орендодавець) та відповідачем -3 (орендар) було укладено договір НОМЕР_6оренди
не житлового приміщення, згідно із п. 1.1., 9.1. якого відповідач -2 передав в
оренду відповідачу -3 приміщення площею 3050,3 кв.м. за адресою м. АДРЕСА_1
терміном до 05.02.2008 р.. Відповідно, торгові місця, на які претендує позивач,
станом на дату розгляду справи в суді вже передані в оренду відповідачу -3.
Враховуючи, що ст. 765 ЦК України зобов'язує наймодавця передати наймачеві
майно в користування, фактична передача майна в найм іншому наймачу
унеможливлює покладення такого ж обов'язку по відношенню до позивача.
Враховуючи вимоги ст. НОМЕР_47 ЦК України, ст. ст. 181, 184 ГК України, суд не
вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо відповідача -2.

Належних доказів звернень позивача
до відповідачів із відповідною офертою, суду не надано. Матеріали справи,
зокрема, акт від ІНФОРМАЦІЯ_3р. свідчать, що позивач претендує на торгові
місця, розташовані навпроти вхідних дверей, які вона раніше не використовувала,
а почала використовувати без відповідної згоди з жовтня 2006 р.. Доказів
зворотнього суду не надано.

Листом НОМЕР_7р. відповідач-2
повідомив про відсутність заперечень щодо укладення із позивачем договору
суборенди торгового місця. З договору суборенди НОМЕР_8р. вбачається, що між
відповідачем -3 та позивачем вже укладено договір суборенди торгового місця
-нежитлових приміщень площею 11,2 кв.м. для здійснення торгівельної діяльності
на території ринку за адресою м. АДРЕСА_1.

Щодо заяви про уточнення позовних
вимог стосовно укладення договору поруки з відповідачами-1 та 2, слід
зазаначити наступне, відповідно до вимог ст.НОМЕР_47 Цивільного кодексу
України, визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагентів та визначені умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ці норми означають, що
фізичні та юридичні особи самостійно вирішують, з ким і які договори укладати,
а також вільно узгоджувати їхні умови. Свобода договору - це право самостійно
вирішувати, вступати чи не вступати в договір та відсутність можливості
примусити контрагента до укладення договору в судовому порядку. Крім того, суд
зазаначає, що уточнені позовні вимоги позивач обгрунтовує посилаючись на
ст.ст.546, 553 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України визначено, що за
договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов”язку. Проте, між позивачем та ТзОВ “ТК “Інтермаркет” чи ПП “ТРК
“Новий” не існує правовідносин в силу яких одна зі сторін є кредитором, а інша-
боржником.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Однак, позивач не довів у встановленому порядку,
наявність передбачених законом підстав, за яких позовні вимоги підлягали б
задоволенню. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого
цивільного права, однак лише у разі його невизнання, оспорювання або порушення.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши
докази в їх сукупності, керуючись ст. 43 ГПК України суд приходить до висновку,
що у позові слід відмовити. Судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 184, 546, 553,
638, 760, 763, 765, 770 ЦК України, ст.181, 184, 284 ГК України, ст.ст.33, 34,
43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

вирішив:

У позові відмовити повістю.

Суддя