ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.06.07                                                                                           Справа  № 4/322-30/65

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                      Мурської Х.В.

суддів                                                          Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання            Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «К.І.К.-Л», м. Львів, вих. № 67 від 13.04.2007 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2007 року

у справі № 4/322-30/65, суддя Мороз Н.,

за позовною заявою Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль

до  Приватного підприємства «К.І.К.-Л», м. Львів

про стягнення  4 109 грн. 20 коп.,

за участю представників

від Позивача: Слєсаренко В.М. –заступник директора з правових питань;

від Відповідача: не з’явились.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.04.2007 року у справі № 4/322-30/65 позов Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль про стягнення з Приватного підприємства «К.І.К.-Л», м. Львів 4 109 грн. 20 коп. боргу –задоволено, Позивачу за рахунок Відповідача відшкодовано судові витрати.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обґрунтованістю та підставністю вимог Позивача, їх відповідністю законодавству України. Зокрема, тим, що Позивачем доведено належними доказами факт відпуску Відповідачу товару на загальну суму 4 109 грн. 20 коп., а тому місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позову.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Приватне підприємство «К.І.К.-Л», м. Львів  звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області  від  02.04.2007 року у даній справі скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог –відмовити з підстав пропуску Позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом.

Державне підприємство «Львіввугілля»у відзиві на апеляційну скаргу заперечило проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Скаржник участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою суду від 10.05.2007 року участь уповноважених представників сторін визнана на власний розсуд, то колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника Скаржника, у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника Позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2007 року у даній справі–змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а  також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Місцевим господарським судом встановлено, що 22.07.2003 року Позивачем по накладній № 000162 на підставі довіреності серії ЯЖП № 781222 відпущено Відповідачу товар (45,5 м2 стрічки) на загальну суму 4 109 грн. 20 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2006 року, 15.11.2006 року та 19.01.2007 року Позивачем на адресу Відповідача скеровувались претензії за №№ 05-2/789, 05-3/1158 та за №  05-2/64 з вимогою сплатити в добровільному порядку наявну заборгованість за відпущений товар, проте відповіді  на подані претензії Позивач не отримав.

16 лютого 2007 року  Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області  за захистом свого порушеного права  з позовною заявою про примусове стягнення з Відповідача заборгованої суми , що складає 4 109 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Скаржник покликається на ту обставину, що місцевим господарським судом безпідставно задоволено позов, оскільки датою виникнення заборгованості є липень 2003 року, а відтак, на переконання Скаржника, строк позовної давності по стягненню боргу в сумі 4 190 грн. 20 коп. минув у липні 2006 року.

Судова колегія не погоджується з даними твердженнями Скаржника з огляду на наступне.

На час виникнення правовідносин між сторонами діяв Цивільний Кодекс УРСР 1963 року.

Частиною 1 статті 79 Цивільного Кодексу УРСР встановлено, що перебіг строку позовної давності переривається пред’явленням позову в установленому порядку.

Статтею 165 ЦК УРСР  визначено, що  якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов’язання в семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитором, якщо обов’язок негайного його виконання не випливає із закону, договору або зі змісту зобов’язання.

Позивачем відпуск товару проведено в липня 2003 року.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 181 Господарського  кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання зобов’язання сторонами не встановлений, відповідно до цього Позивач вправі вимагати виконання зобов’язання в будь-який час. Перша претензія до Відповідача заявлена Позивачем 17.08.2006 року. Тобто в даному випадку застосовуються положення Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, оскільки ЦК УРСР 1963 року втратив чинність.

Враховуючи наведене та положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року –правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність –це строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України  передбачено, що , якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги , якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач не виконав зобов’язання, яке полягає в оплаті за отриманий товар, що змусило Позивача звернутись з позовом до Господарського суду Львівської області про примусове стягнення заборгованості.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, яка в силу п. 4 Перехідних положень ЦК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Так, статтею 193 ГК України, яка кореспондує зі статтею  526 ЦК України, передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських  відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як зазначалось вище, вимогу про сплату боргу Позивач надіслав Відповідачу 17.08.2006 року, а тому в силу ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що виконання зобов’язання зі сторони Відповідача мало мати місце у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або мала довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку ( п. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України).

В укладеній сторонами усній домовленості строк виконання Відповідачем зобов’язань щодо оплати за отриманий товар не визначений, а тому в силу ч. 5 ст. 261 ЦК України, висновок місцевого господарського суду  про початок перебігу строку позовної давності після спливу семиденного терміну від дня пред’явлення вимоги є вірним, оскільки ґрунтується на нормах матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що право на пред’явлення позову у позивача виникло у липні 2003 року, тобто з дня передачі товару, і закінчилось у липні 2006 року, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, не ґрунтуються на нормах законодавства, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

У відповідності до вимог ст. 33  ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору ( ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області  законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для скасування такого, проте зазначає підстави зміни даного рішення.

У відповідності до вимог ст. 25 ГПК України, в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, є обов’язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були б обов’язковими для особи, яку він замінив. Правонаступництво можливе на будь-якій стадії судового процесу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 59 ГПК України, припинення діяльності суб’єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб’єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду.

У разі перетворення одного суб’єкта господарювання в інший до новоутвореного суб’єкта господарювання переходять усі майнові права і обов’язки попереднього суб’єкта господарювання (ч. 5 ст. 59 ГПК України).

Місцевий господарський суд фактично здійснивши процесуальне правонаступництво Відповідача  в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, не зазначив про це в резолютивній частині рішення, а тому резолютивну частину рішення Господарського суду Львівської області у даній справі слід доповнити п. 1, який викласти у наступній редакції: «Здійснити процесуальне правонаступництво Відповідача у справі –Мале приватне підприємство «КІК»на Приватне підприємство «К.І.К.-Л»».

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 25, 99, 101, 103,  104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2.          Резолютивну частину рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2007 року у справі № 4/322-30/65 доповнити пунктом 1, який викласти у наступній редакції: «Здійснити процесуальне правонаступництво Відповідача у справі –Мале приватне підприємство «КІК»на Приватне підприємство «К.І.К.-Л»», в решті рішення залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя                                                                            Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                   Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                   Кордюк Г.Т.