ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 11/136/07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів :
Бакуліної С.В.,
Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю
“АВК-ІНВЕСТ”

на постанову
від 12.06.2007 року Одеського апеляційного
господарського суду

у справі
№ 11/136/07

господарського суду
Миколаївської області

за позовом
ТОВ “АВК-ІНВЕСТ”

до
Державного підприємства “Суднобудівний завод ім. 61 Комунара”

про
внесення змін до договору фрахтування

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача:
Поляничко А.О. (довіреність від 18.09.2007р. б/н)

від відповідача:
Великанов С.В. (довіреність від 26.07.2007р. №47/138-1)

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні 20.09.2007 року оголошувалась перерва до 27.09.2007 року до 13-55 годин; 27.09.2007 року оголошувалась перерва до 04.10.2007 року до 13-50 годин. 27.09.2007 року слухання справи розпочато спочатку в складі колегії суддів: головуючий суддя –Грейц К.В., судді –Бакуліна С.В., Рогач Л.І.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області (суддя Василяка К.Л.) від 23.04.2007 року у справі № 11/136/07 позовні вимоги задоволено частково; внесено зміни в п.7 договору фрахтування буксирів “Комунарівець”, “Октябрь” та буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” №03-03/17/05 від 29.04.2005 року виклавши його в наступній редакції: “Договір вступає в силу з дня його підписання обома сторонами та діє до повного відшкодування вартості виконаних робіт по договору підряду № 03-03/17/05 від 29.04.2005р.”; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з ДП “Суднобудівний завод ім.61 Комунара” на користь ТОВ “АВК-ІНВЕСТ” 28,3 грн. державного мита та 39,9 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Сидоренко М.В., судді –Таценко Н.Б., Мишкіна М.А.) від 12.06.2007 року у справі № 11/136/07 рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2007 року частково скасовано щодо задоволення позовних вимог ТОВ “АВК-ІНВЕСТ”, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: “В позові відмовити.”; стягнуто з ТОВ “АВК-ІНВЕСТ” на користь ДП “Суднобудівний завод ім.61 Комунара” 42,50 грн. сплаченого державного мита за подачу апеляційної скарги.

В касаційній скарзі  та уточненні до неї ТОВ “АВК-ІНВЕСТ” просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2007 року змінити, виклавши резолютивну частину в іншій редакції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.16, 525, 651 ЦК України, ст.ст.43, 43 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач повністю заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі та уточненню до касаційної скарги представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 29 квітня 2005 року ТОВ судоремонтна комерційна фірма “ЮгСудРемСервіс” та ДП “Суднобудівний завод імені 61 Комунара” уклали договір № 03-03/17/05 фрахтування буксирів “Комунарівець”, “Октябрь” та буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” (далі Договір фрахтування).

Як зазначено в п.1 Договору фрахтування, ним встановлюються взаємовідносини сторін в частині передачі судновласником фрахтувателю трьох суден, передача яких здійснюється по акваторії судновласника з обов’язковим складанням акту прийому-передачі на кожне судно.

Умовами договору сторони передбачили, що оплата фрахту суден проводиться щомісячно, виходячи з вартості фрахту за добу: для буксиру “Комунаровець” - 970 грн.; для буксиру “Октябрь” - 1200 грн., для буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” - 800 грн.

Оплата повинна здійснюватись щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним періодом в розмірі 100% фрахтової ставки, згідно виставленого рахунку, яка індексується щомісячно з врахуванням індексу інфляції.

Пунктом 2.3. Договору фрахтування його учасники погодили, що зміна вартості фрахту може бути здійснена за взаємною згодою сторін з складанням додаткової угоди.

За умовами Договору фрахтування, позивач (фрахтувальник) має право з письмового погодження відповідача (судновласника) проводити ремонти судів із складанням ремонтних відомостей і актів огляду судів Регістром (п.2.5. Договору фрахтування). Розмір сум ремонтних робіт виконаних фрахтувальником, підлягає відшкодуванню судновласником за рахунок оплати фрахту (п.2.6. Договору фрахтування).

Розділом 7 Договору фрахтування позивач та відповідач обумовили строк його дії. Згідно п.7.1. договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 31 березня 2006 року.

Пунктом 7.2. Договору фрахтування сторони погодили, що договір може бути змінено або продовжено за взаємною письмовою згодою сторін. При цьому, сторони зобов’язані до розірвання договору провести всі взаєморозрахунки.

В разі зміни або розірвання договору за ініціативою однієї з сторін, сторона ініціатор повинна повідомити іншу сторону письмово не менш ніж за 30 днів до передбачуваного строку розірвання договору (п.7.3. Договору фрахтування).

Учасники договору також дійшли згоди, що договір не може бути розірваним за ініціативою судновласника до повного погашення коштів витрачених фрахтувальником на капітальний ремонт суден для вводу їх в експлуатацію (п.7.4. Договору фрахтування).

10 травня 2005 року позивач та відповідач уклали Додаткову угоду №1до Договору фрахтування, якою внесли зміни в п.2.2. розділу 2 договору, відповідно до яких оплата фрахту суден здійснюється фрахтувателем згідно виставленого рахунку, щомісячно не пізніше 5 числа місяця наступного за завітним періодом в розмірі 50% фрахтової ставки з врахуванням добового фрахту, зазначеного в п.2.1. Договору № 03-03/17/05 від 29.04.2005 року, інші 50% фрахтової ставки зараховуються в рахунок оплати по ремонту суден, виконаних фрахтувальником на замовлення судновласника, згідно Договору-підряду, до повного погашення витрат на ремонт.

Цією додатковою угодою також були внесені зміни в розділ 4 Договору фрахтування, що стосуються обов’язків фрахтувальника (п.4.5.) та доповнено пунктами 4.7. - 4.16., які стосувались взаємовідносин, пов’язаних з ремонтом суден.

Також в цьому доповненні, учасники договору виклали п.7.1. Договору фрахтування в новій наступній редакції: “Договір вступає в дію з дня його підписання обома сторонами та діє один рік, до 31 березня 2006 року.

Договір вважається пролонгованим строком на один рік, якщо за 15 днів до закінчення строку дії договору одна з сторін не заявить про його розірвання. В разі затримки платежу на строк більш ніж 20 банківських днів судновласник має право розірвати договір в односторонньому порядку.”

14 жовтня 2005 року ДП “Суднобудівний завод їм. 61 Комунара” та ТОВ СРКФ “ПівдСудРемСервіс” уклали договір підряду, за умовами якого у відповідності з п.2.5. Договору № 03-03/17/05 від 29 29.04.2005 року на фрахт буксирів “Комунарівець”, “Октябрь” та буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” відповідач (замовник) доручив а позивач (підрядник) зобов’язався здійснити ремонт буксирів “Комунаровець”, “Октябрь” та буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” (далі Договір підряду).

На виконання умов Договору підряду підрядником були виконані роботи по ремонту плавзасобів вартість яких склала 3 779 212,76 грн., що не оспорюється сторонами та підтверджено актами прийому-здачі робіт.

При цьому, за умовами Договору підряду замовник та виконавець в розділі “Порядок розрахунків” встановили, що вартість виконаних робіт по ремонту буксирів “Комунаровець”, “Октябрь” та буксиру-штовхача “Капітан Добровольський”, згідно підписаного уповноваженими представниками сторін Виконавчого кошторису по ремонту, враховується для остаточного уточнення щомісячної сплати фрахту та терміну дії Договору № 03-03/17/05 від 29.04.2005 року.

13 березня 2006 року сторони по справі, уклали Додаткову угоду №2 до Договору фрахтування, згідно якої було внесено зміни в преамбулу, де фрахтувальником було названо ТОВ “АВК-ІНВЕСТ”, та інші пункти договору, що було пов’язано з змінами в назві позивача.

23 травня 2006 року сторони уклали Додаткову угоду№3 до Договору фрахтування, якою внесли зміни в п.2.2., згідно яких оплата фрахту суден  по Договору підряду повинна здійснюватись з зарахуванням 50% фрахтової ставки на розрахунковий рахунок судновласника, а інші 50% шляхом проведення заліку зустрічної одноразової вимоги за виконані роботи за договором підряду

№ 47/874 від 14.10.2005р.

17 липня 2006 року сторони уклали Додаткову угоду №4, якою внесли міни в п.2.1. Договору фрахтування, а саме погодили вартість фрахту суден за добу: для буксиру “Комунарівець” - 1020 грн.; для буксиру “Октябрь” - 1240 грн., для буксиру-штовхача “Капітан Дрбровольський” - 830 грн.

21 липня 2006 року Додатковою угодою №5 сторони внесли зміни в п.3.3. Договору, якими змінили порядок нарахування фрахтової ставки на строк виконання робіт по заявці судновласника.

15 лютого 2007 року ДП “Суднобудівний завод імені 61 Комунара” направив на адресу ТОВ “АВК-ІНВЕСТ” проект Додаткової угоди №6 до Договору фрахтування, де пропонував останньому внести зміни в п.2.1., де вартість фрахту суден була збільшена: для буксиру “Комунарівець” до 1 104 000 грн. на рік, для буксиру “Октябрь” до 1 308 000 грн. на рік і для буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” до 804 000 грн. на рік.

Позивач не погодився з запропонованими умовами, не підписав цю додаткову угоду.

Однак, відповідач не звернувся для вирішення цього спору до суду, тобто згоди до запропонованих змін досягнуто не було.

В свою чергу, позивач направив на адресу заводу проект Додаткової угоди № 6 до Договору фрахтування, де пропонував встановити ціну вартості фрахту за добу в наступному розмірі: для буксиру “Комунарівець” - до 1020 грн., для буксиру “Октябрь” - 1240 грн. і для буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” - 830 грн.

В цьому пункті пропонувалось також погодити, що жодна з сторін ні при яких обставинах не може змінити фрахтову ставку.

Окрім цього, позивач також запропонував викласти п.7 договору в наступній редакції: “Договір вступає в дію з дня його підписання обома сторонами та діє до повного відшкодування вартості виконаних робіт по Договору підряду

№ 03-03/17/05 від 29.04.2005р.”, а розділ 8 договору фрахтування, доповнити пунктом 8.5, 8.6, в наступній редакції:

Пункт 8.5. “В разі зміни власника суден до нового власника переходять всі права та обов’язки по договору № 03-03/17/05 від 29.04.2005р. Відчуження судновласником суден не тягне за собою розірвання договору”.

Пункт 8.6. “В разі продажі буксирів судновласником, до відшкодування затрат фрахтувателя на ремонт буксирів, фрахтуватель має переважне право на купівлю буксирів”.

Відповідач не погодився з запропонованими позивачем умовами викладеними в Додатковій угоді №6 і листом від 12.03.2007 року повідомив ініціатора про те, що повертає додаткову угоду без розгляду.

Одночасно відповідачем було повідомлено позивача про те, що у зв’язку із закінченням строку дії договору 31.03.2007 року, необхідністю використання буксирів для власних господарських потреб, він не продовжує строк його дії.

Позивач звернувся до суду з позовом про внесення змін до Договору фрахтування в редакції, яку  ним було запропоновано в Додатковій угоді №6. Позов обґрунтовано посиланням на ч.2 ст.651 ЦК України.

Розглянувши позовні вимоги в частині внесення змін в п.7 спірного договору в редакції запропонованій позивачем: “Договір вступає в силу з дня його підписання обома сторонами та діє до повного відшкодування вартості виконаних робіт по договору підряду № 03-03/17/05 від 29.04.2005р.”, суд першої інстанції правомірно задовольнив їх враховуючи наступне.

У пункті 4.6. Договору фрахтування його учасники записали, що ремонт суден перед початком експлуатації проводить фрахтувальник. Викладене свідчить про те, що експлуатація цих суден відповідачем була неможливою, оскільки вони вимагали ремонту.

Укладаючи спірний договір сторони передбачили та записали в п.2.5. Договору про право фрахтувателя, за письмовою згодою судновласника провести ремонт суден.

Укладання договору підряду є свідченням згоди відповідача на проведення ремонту суден. Оскільки, проведення ремонту вимагало затрат, які судновласник поклав на фрахтувальника, то учасники договору пунктом 2.6. погодили, що вартість ремонтних робіт виконаних фрахтувальником відповідно до п.2.5., підлягає відшкодуванню судновласником в рахунок оплати фрахту.

Проти відповідача порушена справа про банкрутство (а.с.97-98), тому судом першої інстанції критично оцінено можливість заводу здійснити самостійно такі витрати на ремонт суден. Протилежне не доведено відповідачем належними доказами.

В подальшому, в Додатковій угоді №1 до Договору фрахтування сторони також записали, що 50% фрахтової ставки ідуть в рахунок оплати ремонту суден шляхом проведення зарахування зустрічної вимоги за Договором підряду. Оскільки, як встановлено вище, в Договорі підряду і в Договорі фрахтування не визначено іншого порядку розрахунку за ремонт суден, ніж шляхом зарахування 50% вартості фрахту в рахунок оплати по ремонту суден, то учасники цих договорів, передбачили як взаємні зустрічні зобов’язання: виконання робіт по ремонту суден позивачем, тобто надання послуг відповідачу, та оплату останнім цих послуг у визначеному в Договорі фрахтування порядку.

Як вбачається з матеріалів справи вартість ремонту склала 3 779 912,76 грн., яку відповідач погасив частково.

Частиною 7 статті 41 Конституції України встановлено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов’язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п’ятою цієї статті, суд може зобов’язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідач всупереч інтересам позивача, припиняючи укладений між сторонами Договір фрахтування, зловживав своїм правом орендодавця, оскільки, в разі якщо б позивач не звернувся до суду з даним позовом, отримує судна які відремонтовані за рахунок позивача і в подальшому, не здійснюючи ніяких витрат, продовжує їх експлуатацію з отриманням певного прибутку, що вірно відзначено судом першої інстанції.

Оскільки, сторони за договором повинні поважати та враховувати інтереси кожної сторони, є рівноправними учасниками господарських відносин, діяти відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства, не спричиняти та не завдати одна одній збитки, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розірвання (припинення) договору з боку відповідача не узгоджується з такими положеннями та звичаями ділового обороту, оскільки укладаючи Договір фрахтування позивач та відповідач пунктом 7.4. погодили, що договір не може бути розірвано по ініціативі судновласника до повного погашення коштів витрачених фрахтувальником на капітальний ремонт суден для вводу їх в експлуатацію.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк дії договору поставлено в Договорі фрахтування в залежність від ступеня виконання відповідачем обов’язку погасити заборгованість за виконані товариством ремонтні роботи.

Частина 2 статті 212 ЦК України говорить, що особи, які вчиняють правочин, мають право зумовити припинення прав та обов’язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Шляхи погашення боргу за Договором підряду погоджено сторонами шляхом зарахування 50% фрахтової ставки в рахунок оплати ремонтних робіт.

Враховуючи, що в силу положень Глави 50 ЦК України, передбачено підстави припинення зобов’язання, зокрема, зарахуванням або належним виконанням на підставах, встановлених договором або законом, то припиняючи Договір фрахтування відповідач взагалі не передбачив можливість відшкодування позивачеві суми заборгованості, яка виникла за Договором підряду, і його дії можуть ототожнюватися з розірванням Договору фрахтування в односторонньому порядку в порушення умов договору та закону, що є підставою для внесення змін до договору в судовому порядку (ч.2 ст.651 ЦК України).

Дії відповідача по припиненню (розірванню) Договору фрахтування суттєво зачіпають інтереси позивача, не узгоджуються з положеннями п.2.6., п.7.4. Договору фрахтування, приписами ст.598 ЦК України, якою припинення зобов’язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Тому судом першої інстанції вірно відзначено, що припиняючи зобов’язання за Договором фрахтування до повного погашення заборгованості за Договором підряду, відповідач завдасть позивачеві шкоди, оскільки фінансовий стан заводу є тяжким, він знаходиться в стадії банкрутства, і строк проведення повних розрахунків з позивачем, в разі припинення договору, взагалі не називається.

Стосовно зазначення апеляційним судом про те, що судом першої інстанції фактично розглянуто спір про правомірність дій відповідача по розірванню Договору фрахтування в односторонньому порядку, тоді як позивачем були заявлені вимоги про внесення змін до цього договору щодо строку його дії, то касаційна інстанція відзначає таке.

Судом першої інстанції розглянуто саме вимоги про внесення змін до Договору фрахтування щодо строку його дії, через оцінку як неправомірних дій відповідача по розірванню договору фрахтування в односторонньому порядку.

Так, колегія суддів відзначає, що місцевий суд при оцінці дій відповідача через тлумачення змісту правочину (ч.2 ст.213 ЦК України), цілком правомірно відзначив, що повідомлення відповідачем позивача про не продовження дії Договору фрахтування в розумінні термінології (значення слів і понять Договору фрахтування) є розірванням договору, оскільки сторони в п.7.1., в редакції Додаткової угоди №1, назвали дії по повідомленню про не пролонгацію цього договору –заявою про розірвання (а.с.16).

Викладене в постанові апеляційної інстанції по суті відмови в позові спростовується всім вищевикладеним.

Стосовно задоволення позову в частині внесення змін у весь пункт 7 Договору фрахтування щодо строку його дії (як їх і було остаточно заявлено в позовній заяві), чим фактично виключено із цього пункту інші підпункти, які не порушують прав позивача, то касаційна інстанція звертає увагу, що: по-перше, сам апеляційний суд вважає, що позивач просив внести зміни в договір саме в частині строку його дії, по-друге, таким чином заявлені вимоги не є підставою для відмови в позові в повному обсязі, оскільки суд не позбавлений був права внести зміни лише в підпункт 7.1. і відмовити в задоволенні решти вимог.

Помилка позивача в частині номеру і дати Договору підряду при викладенні позовних вимог, і як наслідок помилка суду в цьому, також не є підставою для відмови в позові, оскільки із тексту позовної заяви і, відповідно, рішення суду вбачається, що розглянуті були вимоги, які стосуються Договору підряду

№ 47/874 від 14 жовтня 2005 року.

Не заперечуючи того, що термін дії Договору фрахтування є його істотною умовою, колегія суддів разом з тим відмічає, що позивач до закінчення строку його дії звернувся до суду з позовом про внесення змін до цієї істотної умови договору, що не заборонено, за умови доведеності своїх вимог, приписами ч.2 ст.651 ЦК України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як незаконна і необґрунтована, а рішення місцевого господарського суду зміні з викладенням його у новій редакції (в частині: внесення змін виключно в п.7.1., оскільки позивачем не доведено, а місцевим судом не встановлено чим редакції п.п.7.2.-7.5. порушують права позивача, номеру і дати Договору підряду, які містять помилку і в позовних вимогах і в рішенні суду).

В частині відмови судом першої інстанції позивачу в позові рішення останнім не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.3 ч. 1 ст. 1119, ч.1 ст.11110, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “АВК-ІНВЕСТ” від 09.07.2007 року №82/07-07 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року у справі № 11/136/07 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року та рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2007 року у справі № 11/136/07 – скасувати.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2007 року у справі № 11/136/07 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

“ Внести зміни в п.7.1. договору фрахтування буксирів “Комунарівець”, “Октябрь” та буксиру-штовхача “Капітан Добровольський” № 03-03/17/05 від 29.04.2005 року, виклавши його в наступній редакції: “Договір вступає в силу з дня його підписання обома сторонами та діє до повного відшкодування вартості виконаних робіт по договору підряду № 47/874 від 14.10.2005 року. ”

В іншій частині позову відмовити. ”

Головуючий-суддя
К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

Л.Рогач