СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2007 року

Справа № 2-26/14158-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської
О.А.,

суддів                                                                      Черткової
І.В.,

Волкова К.В.,

за участю представників сторін:

позивача:
ОСОБА_2, довіреність №1890   від
04.05.2005,  фізичної особи -
підприємця  ОСОБА_1;

відповідача:
Шпітальної Світлани Валентинівни, довіреність №100   від 27.08.2007,  приватного підприємства
"Кримбудреконструкція";

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим (суддя Проніна О.Л.) від 21.06.2007 у справі № 2-26/14158-2006,

за позовом           фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

до           приватного підприємства
"Кримбудреконструкція"

(вул. Тургенева,
20,Сімферополь,95017)

про стягнення 7983,11 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної
Республіки Крим від 21.06.2007 (суддя Проніна О.Л.) у справі
№2-26/14158-2006  підприємцю ОСОБА_1  відмовлено в задоволенні позову до приватного
підприємства "Кримбудреконструкція" про стягнення 7983,11грн.

Не погодившись з цим судовим актом,
позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення господарського суду
першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені
позовні вимоги.

Сторона посилається на те, що
господарським судом при прийнятті рішення, було порушено норми матеріального та
процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.10.2007 року у складі
судової колегії було здійснено заміну головуючого судді Сотула В.В., у зв'язку
з відпусткою, на суддю Щепанську О.А., головуючим суддею у справі було
призначено суддю Щепанську О.А.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.10.2007 року у складі
судової колегії було здійснено заміну судді Гоголя Ю.М., у зв'язку з
закінченням повноважень, на суддю Волкова К.В.

За клопотанням представників
сторін, судочинство здійснювалось на російській мові.

На підставі статті 101
Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно
розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Позивач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим
з позовною заявою до відповідача - приватного підприємства
"Кримбудреконструкція" та просив суд стягнути з відповідача
7083,11грн., з них: матеріальний збиток у розмірі 6492,00грн., 371,11грн. -
додаткових витрат, пов'язаних зі зверненням до суду, 102,00грн. сплаченого
державного мита та 118,00грн. - витрат на інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу. (а. с. 4-6).

Позивач в обґрунтування своїх
заявлених вимог посилався на те, що 13.05.2006 в місті Алупка, по вулиці  Говиріна, 22 водієм ОСОБА_3 під час керування
автомобілем ГАЗ 3302, держаний НОМЕР_1, що належить на праві власності
відповідачу, скоєно дорожньо - транспортну пригоду, внаслідок чого, автомобілю
КАМАЗ 551, державний НОМЕР_2, що належить позивачу на праві власності були
причинені технічні пошкодження, сума яких відповідно до звіту
автотоварознавчого дослідження, складеного юридичним агентством "Право
-експерт" склала 6492,00грн.

02.11.2006 відповідач надав суду
клопотання про призначення у даній справі автотоварознавчої експертизи про
визначення розміру матеріального збитку, спричиненого автомобілю КАМАЗ
внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. (а. с. 48).

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 02.11.2006 провадження у справі №2-20/14158-2006
було зупинено, призначено у справі судову авто - товарознавчу експертизу. (а.
с. 55-56).

18.01.2007 матеріали справи
№2-20/14158-2006 повернуто до господарського суду Автономної Республіки Крим
разом з висновком експерта №3144 від 10.01.2007 щодо неможливості визначення
вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу
"КАМАЗ 5511" державний НОМЕР_2 в результаті пошкоджень при дорожньо -
транспортній пригоді, за станом на травень 2006, за наслідками зовнішнього
огляду. (а. с. 63-65).

У судовому засіданні 03.05.2007
позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої,
просив суд стягнути з відповідача матеріальний збиток в сумі 6492,00грн.,
витрати з оплати довідки про находження юридичної особи в ЄДРПОУ - 15,56 грн.,
витрати з оплати виклику представників відповідача про проведення авто
товарознавчого обстеження - 5,55грн., витрати з оплати послуг приватного
підприємства "Право - експерт" - 350,00грн., поштові витрати -
1,30грн., транспортні витрати - 90,80грн., всього - 6955,21грн., державне мито
у розмірі 102,00грн. та 118,00грн. - витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу. (а. с. 75-76).

Крім того, 15.05.2007 позивач надав
суду пояснення до справи, з урахуванням висновку експерта у даній справі. (а.
с. 89-90).

Також, 01.06.2007 позивач надав
суду додаткові пояснення за позовом. (а. с. 94-96).

Суд першої інстанції у задоволенні
позову відмовив.

Судова колегія розглянувши
матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції
обставин справи та правильність застосування норм матеріального та
процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення
представників сторін, дійшла наступного висновку.

Наказом № 4-л від 22.02.2006
приватне підприємство "Кримбудреконструкція" прийнятий на
роботуОСОБА_3 на посаду водія.

Як вбачається з матеріалів справи
13.05.2006 в місті Алушта по вулиці Говиріна, 22, при управлінні автомашиною
ГАЗ 3302 з державним реєстраційним номером 18057 КО,ОСОБА_3, допустив зіткнення
з автомашиною КАМАЗ з державним номером 17475 КО, що потягнуло за собою
пошкодження транспорту, чим порушений пункт 12.1 ПДДУ.

Постановою Київського районного
суду міста Сімферополя від 08.06.2006, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративного
стягнення у вигляді штрафу у доход держави в сумі  17,00грн.

За таких обставин, 27.05.2006 між
Юридичним агентством "Право - експерт" та ОСОБА_1 було  укладено договір на здійснення дослідження
з визначення розміру матеріального збитку, відповідно до якого, цей договір є
підставою для проведення дослідження з визначення розміру матеріального збитку
автомобілю КАМАЗ, 1982 року випуску, державний НОМЕР_2, та, відповідно до умов
договору, замовник доручає, а експерт приймає на себе обов'язок з виконання
дослідження з визначення розміру матеріального збитку автомобілю КАМАЗ 1982
року випуску, державний НОМЕР_2.

Матеріалами справи підтверджується
той факт, що 31.05.2006  було  складено
звіт  автотоварознавчого  дослідження,
здійсненого експертом - оцінником юридичного агентства "Право -
експерт" ОСОБА_4, відповідно  до  якого,
визначений  розмір  матеріального
збитку,   спричинений внаслідок
пошкодження автомобіля КАМАЗ 5511, державний НОМЕР_2, 1982 року випуску, на
дату проведення дослідження, та складає 6492,00грн.

У звіті автотоварознавчого
дослідження, визначене поняття матеріального збитку, як вартісне значення
реальних витрат, які несе власник ДТП при його пошкодженні.

Позивач, як на підставу своїх
вимог, посилався на приписи статті 1172, статті 1187, статті 1166 Цивільного
кодексу України.

Згідно з статтею 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1172
Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)
обов'язків.

Чинним законодавством, зокрема,
статтею 1187 Цивільного кодексу України, встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що
створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб.

Як визначено в  пункті 2 статті 1187 Цивільного кодексу
України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Відповідно до статті 1192
Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Отже, розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних  для відновлення пошкодженої речі.

Судова колегія вважає за необхідне
вказати наступне.

На підставі статті 42
Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта
повинен містити докладний опис проведених досліджень, що здійснені в результаті
їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання.

Висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Відхилення господарським судом
висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Крім того, статтею 43
Господарського процесуального кодексу України встановлено, що
господарський    суд    оцінює
докази    за   своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді   в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, відповідно до листа
Міністерства юстиції України, вих. № Б-19434-36 від 20.09.2006, встановлено
наступне, відповідно до Положення про експертно - кваліфікаційні комісії та
атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України
від 09.08.2005 № 86/5, ОСОБА_4 атестацію в Центральній експертно -
кваліфікаційній комісії при Міністерстві юстиції України з метою присвоєння
кваліфікації судового експерта не проходив та в державному реєстрі атестованих
судових експертів не значиться.

Вказаний лист Міністерства юстиції
України, вих. № Б-19434-36 від 20.09.2006, судом першої інстанції не був
прийнятий до уваги, оскільки відповідно до наданого звіту від 31.05.2006
здійснювалась не експертна оцінка майна, а автотоварознавче дослідження, метою
якого було визначення матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження
автомобіля КАМАЗ 5511, державний НОМЕР_2, 1982 року випуску, на підставі
Свідоцтва Фонду державного майна України про реєстрацію в Державному реєстрі
оцінників №1447 від 22.07.2004, таким чином, суд першої інстанції не  прийняв до уваги посилання відповідача на
приписи Закону України "Про судову експертизу".

Згідно з висновком експерта №3144
від 10.01.2007 у справі №2-20/14158-2006 (автотоварознавча експертиза)
визначити вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного
засобу КАМАЗ 5511, державний НОМЕР_2, в результаті пошкодження при ДТП, станом
на травень 2006, за результатами зовнішнього огляду не є можливим, оскільки
зовнішнім оглядом встановленого, що досліджуваний автомобіль на момент
зовнішнього огляду частково відновлений, але на підставі пункту 8.4.1. (7) якщо
дорожньо -транспортний засіб на момент технічного огляду відновлений повністю
або частково, калькуляція відновлювального ремонту не складається.

Даний висновок експерта №3144 від
10.01.2007 був прийнятий судом першої інстанції до уваги.

Згідно з статтею 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Проте, згідно з пунктом 7
Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 №02-5/215 "Про
деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди при
вирішенні питання щодо способу відшкодування шкоди" на перше місце ставить
обов'язок особи, відповідальної за шкоду, відшкодувати її в натурі (надати річ
того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ і таке інше), а потім вже
повністю відшкодувати заподіяні збитки.

Таким чином, при вирішенні спорів
відповідно до обставин справи необхідно визначити спосіб відшкодування шкоди,
виходячи з того, що заподіяна майну шкода відшкодовується у вигляді збитків,
коли відшкодування її в натурі неможливе.

Під збитками розуміються витрати,
пов'язані з виправленням пошкодженого майна, а в разі неможливості виправлення
(втрати) - його дійсна вартість.

Витрати потерпілої особи по
виправленню пошкодженого майна її засобами і коштами визначаються, виходячи з
реальних витрат позивача, доказів понесення яких позивачем не представлено та в
матеріалах справи такі докази відсутні.

Що стосується відшкодування
вартості втраченої речі, судова колегія погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі дійсної її
вартості на момент заподіяння шкоди.

Відповідно   до
статті   32   Господарського   процесуального   кодексу
України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких
господарський   суд   у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

В статті 33 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, у розумінні статей 32, 33
Господарського процесуального кодексу України, як свідчать надані докази в
матеріалах справи, позивачем, під час розгляду даної справи, суду першої
інстанції не було надано належних доказів реально понесених збитків, за таких
обставин, обґрунтовано, на думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов
висновку проте, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню
не підлягають.

Судова колегія також  вважає за необхідне звернути увагу на
наступне.

Згідно з статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України, визначається склад судових витрат, які при
винесенні рішення, розподіляються судом, згідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, а саме: судові витрати складаються з державного
мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних
з розглядом справи.

Виходячи зі змісту вищенаведеного,
суд першої інстанції вірно, на думку судової колегії  визнав необґрунтованими вимоги позову в
частині стягнення витрат з оплати довідки про находження юридичної особи в
ЄДРПОУ - 15,56грн., витрат з оплати виклику представників відповідача про
проведення авто товарознавчого обстеження - 5,55грн., витрат з оплати послуг приватного
підприємства "Право - експерт" - 350,00грн., поштові витрати -
1,30грн., транспортні витрати - 90,80грн., оскільки вказані витрати позивача не
пов'язані з розглядом даної справи.

При викладених обставинах, судова
колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, судова колегія не може
прийняти до уваги посилання позивача, які було викладено в апеляційній скарзі,
оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються
доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до норм
матеріального та процесуального права та підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 21.06.2007 у справі № 2-26/14158-2006 залишити
без змін.

2.Апеляційну скаргу фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Головуючий суддя
О.А. Щепанська

Судді
І.В. Черткова

К.В. Волков