Харківський апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“11” червня  2007 р.                    справа № 3/51-07

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді   Погребняка В.Я., судді Гончар Т.В.,  судді Істоміної О.А.,

при секретарі –Андросовій О.В.

за участю представників:

позивача    – Овдіної Ю.Б. (дов. № 2-14 від 28.12.2006р.)

відповідача  – Глазунова Д.О.           (дов. № 37/101 від 20.12.2006 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1713 С/2-6 ) на  рішення господарського суду Сумської області  від   29.03.2007 року по  справі  № 3/51-07

за  позовом  Дочірньої компанії «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Відкритого акціонерного  товариства по газопостачанню та газифікації «Суми газ», м. Суми

про зобов'язання укласти договір,-

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Сумської області та просив зобов'язати відповідача укласти договір на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік в редакції, запропонованій позивачем, обґрунтовуючи вимоги  обов’язковістю укладання договору.

Рішенням господарського суду Сумської області  від   29.03.07 року (суддя Левченко П.І.) позов задоволено в повному обсязі. Зобов'язано відповідача  укласти договір на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік в редакції, запропонованій Дочірньою компанією «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(далі –ДК). Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення мотивовано обов’язковістю укладення угоди, передбаченою правовими актами  органів державної влади та відповідністю його умов вимогам законодавства.

Відповідач  не погоджуючись з рішенням господарського суду Сумської області від 29.03.07 року, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про його скасування, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення господарського суду Сумської області від 29.03.07 року по  справі  № 3/51-07 таким, що відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для його скасування чи зміни –відсутні.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так судом першої інстанції встановлено, що 06.11.06 р. позивач  -  ДК    звернувся до відповідача -ВАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" (далі –ВАТ) з пропозицією підписати договір на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 рік.

ВАТ договір на транспортування природного газу для потреб населення на 2007 р. запропонований в редакції ДК не підписав, а після порушення провадження у даній справі - 09.02.07 року направив на адресу ДК підписаний з відповідачем договір № 116-668 від 06.11.06 року разом з протоколом розбіжностей до цього договору.

При цьому суд першої інстанції також встановив, що ВАТ приймає природний газ від ДК безперервно починаючи з січня 2007 року по сьогоднішній день і що не спростовується відповідачем.

Приймаючи оскаржуване рішення господарський суд Сумської області обґрунтовано виходив з того, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання є господарсько-договірними зобов'язаннями згідно приписів ст. 179 ГК України. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт"

підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної   спроможності   магістральних трубопроводів.

Постачальники природного газу укладають з газотранспортними підприємствами НАК "Нафтогаз України" та суб'єктами господарської діяльності, що мають ліцензію на транспортування природного і нафтового газу розподільними трубопроводами, договори про транспортування природного газу відповідно до ч.2 п.10 Порядку забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом,  затвердженого ПКМУ від 27.12.01 № 1729.

Підприємства, що здійснюють постачання та розподіл природного газу укладають з ДК "Укртрансгаз" договори на надання послуг з транспортування природного газу для потреб населення газопроводами газотранспортних підприємств згідно з п. 4 Порядку постачання та реалізації природного газу для забезпечення потреб населення та установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів затвердженого наказом НАК «Нафтобаз України»№ 762 від 30.12.05 р.

Обов'язок укладення договорів у цій сфері обумовлюється також монопольним положенням сторін таких договорів. Природна монополія згідно ст. 1 Закону України «Про природні монополії»- це стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва, а товари (послуги), що виробляються суб'єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги).

Регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій згідно ст. 4 зазначеного закону, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону. У випадках, встановлених законом, регулювання діяльності суб'єктів природних монополій може здійснюватися органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Так, Закони України «Про трубопровідний транспорт»та «Про природні монополії»делегують повноваження з регулювання цих відносин Кабінету Міністрів України та Національній комісії з регулювання електроенергетики, нормативно-правові акти яких є обов'язковими для вищезазначених сторін.

Таким чином, аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що законодавство України передбачає обов'язковість укладення договорів між підприємствами з газопостачання та газифікації та газотранспортними організаціями.

Як свідчать матеріали справи ВАТ є безпосередньо стороною за договором, що є предметом спору у даній справі і яке здійснює господарську діяльність з постачання газу населенню. З цією метою ВАТ укладає договори з продавцями і транспортувальниками газу. В зв'язку з цим у ВАТ виникають обов'язки сплатити вартість газу продавцю та послуг транспортування системою магістральних газопроводів до газорозподільних станцій, де газ переходить у його власність. Той факт, що  в  назві   і  за текстом договору  зазначається  про  транспортування природного газу для потреб населення, свідчить лише про цільове призначення транспортування, тому що на відміну від транспортування газу населенню, транспортування газу «великим»споживачам (ТЕЦ, металургійні комбінати та інші) здійснюється за нерегульованим (договірним) тарифом.

При цьому суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що без використання послуг позивача з транспортування газу відповідач фізично не зміг би отримати свого газу, який він закупає у ДК "Газ України". Тому щорічно обл(міськ)гази укладають договори на закупівлю природного газу в об'ємі визначеному потребами свого регіону та одночасно укладають договори з позивачем на транспортування природного газу на тіж самі об'єми природного газу, які Відповідач закупив для себе для подальшого використання у своїй ліцензованій господарській діяльності (постачання (перепродаж) та транспортування газу споживачу).

Таким чином позивач   надає   послуги   з   транспортування   природного   газу   безпосередньо відповідачу.

Газопостачальна організація - підприємство (організація), яка здійснює постачання газу споживачеві на підставі договору та відповідної ліцензії відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених ПКМУ від 09.12.99 р. № 2246.

Керуючись Типовим договором про надання послуг з газопостачанню, затвердженого Постановою НКРЕ від 04.01.2000 р. № 1 - газопостачальна організація зобов'язується безперервно надавати послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутового споживання, забезпечувати технічне обслуговування газопроводів, газових приладів та пристроїв споживача, дворових газопроводів приватних будинків, споживач зобов'язується оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими згідно із законодавством цінами в терміни, передбачені цим договором.

Як свідчать матеріали справи ВАТ, згідно з метою його утворення та статутними документами має ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з транспортування природного та нафтогазового газу розподільними трубопроводами (трубопроводами середнього та низького тиску).ВАТ є підприємством з експлуатації споруд систем газопостачання і газопроводів, яке транспортує газ газопостачальника до споживача та надає споживачеві послуги з технічного обслуговування та ремонту газопроводів, газових приладів і пристроїв. При цьому діяльність по проектуванню, будівництву, ремонту та експлуатації систем газопостачання (розподільного трубопроводу) також відноситься до статутної ліцензованої діяльності суб'єкта підприємницької діяльності - ВАТ.

Натомість ДК згідно з метою його утворення та ліцензії на право здійснення діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (високого тиску) надає послуги обл.(міськ) газам. З транспортування газу магістральними трубопроводами від пунктів прийому-передачі газу в систему магістральних газопроводів до газорозподільчих станцій, де газ передається ВАТ з газопостачання та газифікації (обл (міськ) газам).

Складання договорів на транспортування природного газу магістральним трубопроводом між ДК та великими споживачами (ТЄЦ, металургійними комбінатами, гірничо-збагачувальними комбінатами та інші ), які мають великі потреби у споживанні природного газу, технічно можливе та здійснюється при наявності прямого підключення споживача до магістрального трубопроводу. ДК транспортує природний газ за не регульованим (договірним) тарифом до даного великого споживача магістральним трубопроводом. Це єдиний варіант виникнення правовідносин між позивачем та споживачем.

Закон при укладенні господарських договорів надає право суб'єктам господарювання визначати будь-які умови договору, якщо вони не суперечать законодавству, за взаємною згодою змінювати окремі умови, доповнювати зміст, але господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, іншими нормативно-правовими актами.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, як передбачено частиною 1 ст. 649 ЦК України вирішуються судом.

Матеріали справи свідчать, що 09.02.07 року ВАТ направив на адресу ДК підписаний відповідачем з договір № 116-668 від 06.11.06 р. разом з протоколом розбіжностей до договору, тобто відповідач засвідчив своє бажання укласти договір.

Договір, який є предметом даного спору укладається на підставі правових актів органів державної влади, в тому числі Закону України  «Про трубопровідний транспорт», Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України (затверджені  наказом Державного комітету України по нафті і газу від 01.11.94 р. № 335), Постанови Кабінету Міністрів України від 13. 11.98 р. № 1785 «Про вдосконалення  розрахунків за спожитий природний газ», Правил надання населенню послуг з газопостачання (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.99 р. № 2246 /у редакції постанови Кабінету Міністрів України від14.04.04 р. № 476/), Порядку забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом»(затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01 р. № 1729), Постанови Національній комісії з регулювання електроенергетики України  від 12.07.2000 р.  № 759 «Про затвердження  алгоритму розподілу коштів, що надходять  на розподільні рахунки газо збутових підприємств Національної акціонерної компанії «Нафтобаз України»за поставлений природний газ.

Аналіз вищевикладених фактів та обставин, а також аналіз вище приведених положень відповідних норм законів у їх системному зв'язку надав підстави суду першої інстанції дійти вірного висновку, що укладення даного договору є обов'язковим. Не підписання відповідачем договору на транспортування природного газу значно порушує права позивача, як сторони господарських правовідносин, яка добросовісно надає послуги.  А запропоновані позивачем умови договору на транспортування природного газу для потреб населення відповідають вимогам чинного законодавства, а тому позов про зобов'язання укласти цей договір підлягає задоволенню

Стосовно заперечення відповідача щодо окремих умов договору місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що вони не є предметом даного спору і не підлягають розгляду у даній справі, оскільки згідно ч.4 ст. 181 ГК України такі заперечення мали бути викладені відповідачем в протоколі розбіжностей, про що робиться спостереження у договорі, та у 20-денний термін після одержання договору мали бути надіслані позивачеві. Відповідач у визначений законом строк не склав два примірника протоколу розбіжностей, не підписав договір, а ухилився від його укладення взагалі і лише після порушення провадження у даній справі підписав договір з протоколом розбіжностей з грубим порушенням вимог ст. 181 ГК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, грунтуватися на принципах договірної дисципліни, ділової співпраці та взаємодопомоги учасників, згідно якого кожна із сторін повинна всіляко сприяти іншій стороні у виконанні нею обов'язків.

Оскільки за умовами договору природний газ транспортується позивачем відповідачу безперервно, протягом року, обов'язок укладення даного договору та систематичний повний розрахунок відповідача за послуги по транспортуванню природного газу є обов'язком.

Перевіривши  у відповідності зі ст. ст. 43, 99, 101 ГПК України матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув  в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін; на підставі встановлених фактичних обставин з'ясував дійсні права і обов'язки сторін та вірно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Посилання апелянта на інші обставини не найшли свого підтвердження у ході розгляду апеляційної скарги з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення господарського суду Сумської області від  29.03.07 р. по справі № 3/51-07 законне та обґрунтоване, відповідає вимогам діючого законодавства, а тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення має бути залишено без змін.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями  99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного  товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2007 року по  справі  № 3/51-07  залишити без змін.

Головуючий суддя          В.Я.Погребняк

Судді          Т.В. Гончар

О.А.Істоміна