ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
м.Чернігів                                                                                                                            тел.7-99-18
просп.Миру,20                                                                                                                    тел.178-853
=============================================================
Р І Ш Е Н Н Я

10 вересня 2007р.                                                                     Справа № 8/199

За позовом:                 Куликівського районного споживчого товариства,

вул..Шевченка, 9а, смт.Куликівка Куликівського району

до відповідачів:  1.      Хлібокомбінату Куликівського районного споживчого

товариства, вул..Заводська, 1, смт.Куликівка Куликівського

району

2.          Відділу Державної виконавчої служби Куликівського

Районного управління юстиції Чернігівської області, вул..Коцюбинського, 27,смт.Куликівка Куликівського району

про                                виключення майна з акту опису й арешту

Суддя     Т.Г.Оленич

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Климок О.І. –голова правління, Гвоздь К.С. –представник, довір. №1 від 06.09.07р.

від відповідача 1: не з’явився

від відповідача 2: Ленько А.М. –начальник відділу, наказ №299/2 від 16.04.07р.

За згодою сторін в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

С У Т Ь          С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про виключення з акту опису й арешту майна від 23.03.04р., складеного державним виконавцем відділу ДВС Куликівського  райуправління юстиції майна, а саме: будівлі хлібокомбінату з котельнею та димовою трубою, будівлі контори з прохідною, трансформаторну підстанцію, водонапірну башту, огорожу хлібозаводу, погріб, артезіанську свердловину, будівлю насосної станції, газову лінію, побутове приміщення, приміщення ситроцеху, приміщення коптильного цеху, а також   приміщення  магазину в с.Виблі Куликівського району.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що майно, яке внесено до акту опису й арешту майна від 23.03.04р., в рахунок погашення боргів Куликівського хлібокомбінату, не належало боржнику,  а належить на праві власності саме Куликівському райспоживтовариству на підставі  рішення виконкому Куликівської селищної ради від 13.03.06р. та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.11.06р.

Відповідач-1 письмовий відзив на позов не надав. Представник відповідача-1 в судове засідання не з’явився, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним  у справі повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач-2 проти позову заперечує, стверджуючи, що в ході складання акту опису й арешту майна від 23.03.04р. від керівництва  боржника –Куликівського хлібокомбінату –будь-яких заперечень щодо відсутності у підприємства права власності на спірне майна не надходило. Крім того, відповідач-2 зазначає, що рішення Куликівської селищної ради від 13.03.06р. про оформлення на позивача права власності на спірні об’єкти скасовано рішенням Куликівської сільської ради від 12.04.07р. Також, відповідачем-2 повідомлено, що, за наявною у нього інформацією, спірне майно було реалізовано посадовими особами позивача.

Після порушення провадження у справі позивачем подані  додаткові пояснення, в яких позивач просить захистити його право шляхом визнання за ним права власності на об’єкти нерухомості, розташовані по вул..Заводській,1 у смт.Куликівка, та прийняти рішення  про виключення цього майна з акту опису та арешту майна від 23.03.04р.

Аналіз поданих додаткових пояснень свідчить, що позивач фактично змінює підстави позову, оскільки в позовній заяві позивач стверджує, що він є власником спірного майна, посилаючись при цьому на рішення виконкому Куликівської селищної  ради від  13.03.06р. і свідоцтво про право власності від 22.11.06р., а у  додаткових поясненнях містяться посилання на інші фактичні обставини. Крім того позивач змінює і предмет позову, об’єднуючи свої вимоги за позовною заявою про виключення майна з акту опису та арешту майна, з вимогами про визнання за ним права власності. Таким чином, позивач змінює як підстави так і предмет позову одночасно. Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити або предмет, або підстави позову. При цьому одночасна зміна предмета та підстав позову не допускається, оскільки за своєю суттю це є новим позовом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені у додаткових поясненнях додаткові вимоги до розгляду не приймаються, а тому спір вирішується в з урахуванням вимог, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи  представників сторін,  з’ясувавши обставини, які мають значення для вирішення спору та оцінивши докази, надані сторонами, суд ВСТАНОВИВ:

23 березня 2004р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Куликівського районного управління юстиції при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення заборгованості з Куликівського хлібокомбінату (відповідач-1 у справі)  складений акт серії АА №213615  опису й арешту майна, до якого включені об’єкти нерухомості: будівля хлібозаводу з котельнею та димовою трубою, контора з прохідною, трансформаторна підстанція, водонапірна башта, огорожа хлібозаводу, погріб, артезіанська свердловина, будівля насосної станції, газова лінія, побутове приміщення, приміщення ситроцеху, приміщення коптильного цеху, а також   приміщення  магазину в с.Виблі Куликівського району.

Як вбачається із даного акту будь-які заперечення щодо відсутності у боржника права власності на майно, що внесено до опису, від директора Куликівського хлібокомбінату не надходило. Постановою державного виконавця  від 13.02.06р. накладений арешт на все майно відповідача-1 та внесено запис до Єдиного реєстру  заборон відчуження об’єктів нерухомого майна, що не заперечується позивачем.

Відповідно до ст.59 Закону України “Про виконавче провадження” , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Отже, предметом доказування по даній справі є наявність у позивача права власності на об’єкти нерухомості, що внесені до акту опису й арешту  майна,  на момент складання цього акту та на момент прийняття рішення по справі.

Згідно із ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не забороні законом, зокрема із правочинів.

За загальними правилами, підтвердженням права власності  можуть бути, насамперед, правовстановлювальні документи. Перелік таких документів наведений у додатку № 1 до п.2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України  18.02.02р. за № 157/6445, серед яких зазначені, в тому числі,  свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями.

Разом з тим, оскільки органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями  свідоцтва про право власності на об’єкти нерухомого майна видаються на підставі прийнятих ними відповідних актів (рішень) про державну реєстрацію права власності на об’єкт нерухомості, то первинним правовстановлювальним документом є саме таке рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 березня 2006р. виконавчим комітетом Куликівської селищної ради  прийнято рішення №29 “Про оформлення права особистої власності на об’єкти нерухомості”, згідно із яким схвалені матеріали для оформлення права особистої власності на Куликівський хлібокомбінат по вул.Заводській, 1 у смт.Куликівка Куликівському РайСТ. На  підставі вказаного рішення виконкомом Куликівської селищної ради  позивачу видано свідоцтво від 22.11.06р. про право власності на нерухоме майно, в яком зазначено про право власності позивача на об’єкти нерухомості, розташовані по вул..Заводській,1 у смт.Куликівка, а саме: прохідна А-1, 29,8кв.м.;  виробничий корпус  Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3-1, 1639кв.м.; вагова Д-1,Д1-1, 10,2кв.м.; льохи Є,Є1, 9,7кв.м; насосна Е-1, 9,4кв.м; склад Ж-1, 23,4кв.м; адмінбудівля І-1, І1-1, 85,6кв.м; трансформаторна Ї-2, Ї1-2, 31,0кв.м;, димова труба –В, димова труба –З, огорожа; покриття.

Проте, рішенням виконкому Куликівської селищної ради від 12.04.07р. №38 “Про розгляд Протесту прокуратури Куликівського району”, скасовано раніш прийняте рішення виконкому від 13.03.06р. № 29 в частині  оформлення на позивача права власності на об’єкти нерухомості по вул..Заводській, 1 у смт.Куликівка. Скасування рішення про оформлення права власності тягне за собою недійсність свідоцтва про право власності, яке оформлювалося на підставі  такого рішення.  Отже, суд приходить до висновку, що на день вирішення спору не існує будь-якого правовстановлювального документу, на підставі якого можна встановити наявність у позивача права власності на об’єкти нерухомості, які внесені до акту опису й арешту майна від 23.03.04р.

Відповідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладений обов’язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог або заперечень.

Позивач також не довів встановленими засобами доказування, що й на день складання акту опису й арешту майна від 23.03.04р.  він був власником спірного майна. До того ж, як свідчить довідка Комунального підприємства “Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації” від 19.09.06р. №74, за наявною інформацією за останні п’ять років  право власності на об’єкти нерухомості: Хлібокомбінат Куликівської райспоживспілки, станом  на 20.09.06р., не було зареєстровано за будь-якою особою.

Виходячи із змісту ст.59 Закону України “Про виконавче провадження” з вимогою про звільнення майна з-під арешту може звертатися лише власник цього майна.  Оскільки позивач не довів наявність у нього права власності на спірне майно, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави вимагати виключення цього майна із акту опису й арешту.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

В силу ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.328 Цивільного кодексу України, ст.59 Закону України “Про виконавче провадження”, ст.ст.49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В  И  Р  І  Ш  И  В:

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                  Т.Г.Оленич

Повне мотивоване рішення підписано 14 вересня 2007р.

Суддя                                                                  Т.Г.Оленич

14.09.07