ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.07.07                                                                                           Справа  № 11/19

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                        Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу ТзОВ «Портвуд», м. Мукачево № 21 від 04.05.2007 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.04.2007 р.

у справі № 11/19

за позовом ВАТ «Закарпатінтерпорт», м. Чоп

до відповідача ТзОВ «Портвуд», м. Мукачево

про визнання права власності на об’єкт самочинного будівництва

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –Логойда В. М. –представник (довіреність б/н від 07.02.2007 р.)

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –Мільчев Л. Й. –адвокат (довіреність б/н від 05.05.2007 р.); Анікін В. Ф. –директор

Представникам сторін у судовому засіданні були роз’яснені права та обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Згідно клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2007 р. прийнята до свого провадження апеляційна скарга ТзОВ «Портвуд», м. Мукачево, розгляд справи призначено на 12.06.2007 р., а ухвалою від 12.06.2007 р. за клопотанням відповідача (скаржника) розгляд справи відкладався до 03.07.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.04.2007 р. у справі № 11/19 за позовом ВАТ «Закарпатінтерпорт», м. Чоп до ТзОВ «Портвуд», м. Мукачево про визнання права власності на самочинно збудовані відповідачем об’єкти нерухомого майна на належній позивачу земельній ділянці, а саме навіси пилорам, вагон-склад, побутовий вагончик, естакаду та мощення позов задоволено частково, за ВАТ «Закарпатінтерпорт»визнано право власності на навіси пилорам, споруджені на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві постійного користування.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 257, 376 ЦК України, положеннями Закону України «Про іпотеку», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1440 від 10.09.2003 р. і Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1442 від 28.10.2004 р., Положенням Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженим Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 р., а також положеннями укладеного між сторонами договору від 19.01.2000 р. № 000119 на реалізацію інвестиційного проекту «Освоєння безвідходних технологій по переробці лісу на території СЕЗ «Закарпаття»»та мотивував його тим, що відповідно до висновків будівельно-технічних експертиз, побутовий вагончик, вагон-склад, естакада належать до об’єктів рухомого майна, а до нерухомого належать лише навіси пилорам. Щодо мощення, то господарський суд дійшов висновку, що це не є об’єктом нерухомого майна.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Закарпатської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення в частині визнання за позивачем права власності на навіси пилорам, а в решті рішення залишити без змін, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на те, що даний спір виник виключно з вини ВАТ «Закарпатінтерпорт», яке згідно договору зобов’язувалося видати необхідні дозволи на користування земельною ділянкою ТзОВ «Портвуд», але не виконало своїх обов’язків. Крім цього, апелянт вважає, що позивач пропустив 3-річний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Також відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, зазначає, що навіси є рухомим майном, оскільки це споруди збірно-роздрібного типу, а до нерухомого майна відносить монолітне бетонне покриття, бетонні стовпчики під навісом, фундамент пилорами та мощення.

Позивач, скориставшись правом, наданим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи, викладені в ній, просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що до набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»2004 року в основу кваліфікації майна як нерухомого ставилася наявність фундаменту, а відповідно до ст. 181 ЦК України і ст. 2 вказаного Закону, базовою ознакою стала неможливість переміщення будівлі чи споруди у просторі без їх знецінення та зміни їх призначення. Щодо строку позовної давності, то позивач вважає, що початок його відліку слід проводити від дати повідомлення Мукачівського міського виконавчого комітету про визнання судом за відповідачем права власності на нерухоме майно на завершене будівництво, тобто з 05.09.2005 р.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що 19.01.2000 р. між сторонами у справі укладено договір № 000119 на реалізацію інвестиційного проекту «Освоєння безвідходних технологій по переробці лісу на території СЕЗ «Закарпаття»»за адресою пров. Шевченка, 1, м. Мукачево.

Розпорядженням Закарпатської обласної державної адміністрації від 01.06.1999 р. № 294 ВАТ «Закарпатінтерпорт»делеговані повноваження органу господарського розвитку СЕЗ «Закарпаття».

19.01.2000 р. ТзОВ «Портвуд»(відповідачу) видано свідоцтво № 001 про реєстрацію суб’єкта господарської діяльності на території ВАТ «Закарпатінтерпорт»у складі СЕЗ «Закарпаття».

Листом від 17.12.1999 р. № 305 позивач надав згоду відповідачу на розміщення на частині вищевказаної земельної ділянки виробництва пиломатеріалів (комплексу відповідного обладнання –пилорами, верстатів та кранової техніки).

01.10.2004 р. між сторонами даного спору було укладено договір

оренди частини  промислового майданчика з об'єктами інфраструктури, в тому числі огорожею, тролейною лінією, підкрановою колією, дія якого припинена 01.01.2005 р.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» № 2505-ІУ від 25.03.2005 р., статус спеціальної митної зони, передбачений главою 36 Митного кодексу України, на території СЕЗ «Закарпаття» скасовано, як і всі податкові, митні, валютні пільги та особливі нетарифні умови діяльності суб’єктів СЕЗ «Закарпаття».

Отже, з 31.03.2005 р. (дата набрання чинності зазначеним Законом) правовий режим господарювання СЕЗ не відрізняється від правового режиму будь-якого іншого суб'єкта господарської діяльності України. Статус позивача, як органу господарського розвитку СЕЗ «Закарпаття», скасовано розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 23.06.2005 р. № 335.

У квітні 2005 року відповідач передав у власність позивача в погашення заборгованості, згідно судових рішень та відкритих на їх підставі виконавчих проваджень, основний комплекс обладнання, а самекран, пилораму та многопильний верстат.

20.05.2005 року, у зв'язку з закінченням дії договору оренди від 20.12.2004 р. № 962 та відмовою відповідача виселитись в добровільному порядку, останнього було виселено примусово.

Під час проведення діяльності по лісопереробці відповідач збудував на

земельній ділянці, яка належить позивачу на праві постійного користування згідно

Державного акту від 27.10.1997 р. № 120 (4, 7450 га) у м. Мукачево, пров. Шевченка, 1, спірні об’єкти: навіси пилорам, вагон-склад, побутовий вагончик, естакаду та мощення.

Відповідач у липні 2005 року звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з заявою про визнання за ним права власності на об’єкти незавершеного будівництва, тобто спірні об’єкти, яка рішенням суду від 25.07.2005 р. була задоволена, однак, 17.11.2005 р. апеляційним судом Закарпатської області вказане рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Мукачівського міськрайонного місцевого суду від 26.01.2006 р. заяву залишено без розгляду на підставі ст. 235 ЦПК України.

Оцінивши наявні у справі документи щодо споруджених відповідачем спірних об’єктів, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони споруджені з порушенням чинного законодавства України з огляду на наступне:

Так, земельна ділянка відповідачу для спорудження спірних споруд не відводилась у встановленому законом порядку, позивач згоди на вилучення у нього земельної ділянки для цієї мети не давав, така не вилучалась.

Згода позивача на розміщення на його території обладнання для виробництва пиломатеріалів не може розцінюватись як згода на вилучення у нього земельної ділянки.

Крім цього, у відповідача відсутній дозвіл Мукачівської інспекції архітектурно-будівельного контролю на проведення будівельних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Для визначення належності спірних об'єктів до нерухомого майна господарським судом першої інстанції призначалась будівельно-технічна експертиза.

Згідно висновку № 311 (а) від 24.01.2007 р. судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Корчинською Д. В., навіси пилорам відносяться до будівель нерухомого майна; побутовий вагончик, вагон-склад, естакада відносяться до будівель рухомого майна, мощення – до тимчасових будівель.

Із матеріалів даної справи вбачається, що за клопотанням відповідача, була призначена повторна експертиза. При цьому, відповідач обґрунтував дане клопотання тим, що з огляду на Постанову Кабінету міністрів України № 1440 від 10.09.2003 р., Закони України «Про іпотеку», «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування», основною характеристикою терміну «нерухоме майно»є:

а) нерозривність між будівлею, спорудою на якій це майно розташовано;

б) неможливість його переміщення, яка є неможливим без знецінення та зміни його призначення;

в) щоб це майно підпадало під визначення першої групи основних фондів згідно із Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

На думку відповідача, бетонна основа з анкерними болтами під навісами пилорам, бетонні поли, фундамент пилорам та станків з анкерними болтами для їх розбірного кріплення нерозривно, невід’ємно пов’язані з земельною ділянкою, тобто вони є нерозривні і їх переміщення призведе до знецінення фундаменту та зміни його призначення –по всіх характеристиках підпадає під поняття «нерухоме майно».

Однак, навіси пилорам, самі пилорами та станки прикріплені до фундаменту за допомогою з’єднання (болт-гайка, анкерний болт-гайка). З інженерної точки зору, такого типу з’єднання однозначно відноситься до роз’ємних (розривних) з’єднань. Отже, є можливість переміщення металевого навісу без знецінення та зміни його призначення, а саме є можливість його розібрати, перемістити у просторі і провести будівельно-монтажні роботи на новому місці.

Згідно   висновку   повторної   судової   будівельно-технічної експертизи № 56/07 від 29.03.2007 р., проведеної експертом Манзуренко Г. В., монолітні бетонні покриття, окремі монолітні бетонні стовпчики та фундамент пилорам Р-63 навісів (літ. М та літ. О) нерозривно пов’язані із земельною ділянкою і відносяться до нерухомого майна; тимчасові будівлі - навіс (літ. М) і навіс (літ. О) є збірно-розбірного типу і відносять до рухомого майна; тимчасові будівлі –побутовий вагон (літ. Н) і вагон-склад (літ. П) є контейнерного типу і відносяться до рухомого майна; споруди –естакада (літ. І) і естакада (літ. П) відносять до нерухомого майна.

Монолітне бетонне покриття та окремі монолітні бетонні стовпчики, на які опираються металеві колони навісу (літ. М) і навісу (літ. О), не відповідають вимогам п. 2.25 БНІП 2.02.01-83 «Основи будівель і споруд» і їх неможливо вважати фундаментом. Монолітне бетонне покриття навісу (літ. М) по призначенню є площадкою під промислове обладнання і відповідає вимогам п. 2.2. БНІП «Підлоги». Залізобетонний фундамент під пилорамою Р-63, який знаходиться у середині навісу (літ. О), по призначенню є фундаментом для машини із динамічними навантаженнями.

Таким чином, згідно висновків обидвох експертиз, побутовий вагончик, вагон-склад, естакада відносяться до будівель рухомого майна і до такого висновку дійшов і апеляційний господарський суд, підтримуючи позицію місцевого господарського суду.

Щодо навісів-пилорам та мощення, то у висновку № 311 (а) від 24.01.2007 р. вказано, що навіси пилорам відносять до будівель нерухомого майна, а мощення –до тимчасових будівель, а у висновку № 56/07 від 29.03.2007 р. –мощення (технічний майданчик) відноситься до нерухомого майна. Щодо навісів пилорам, то у зазначеному висновку не дано відповіді на запитання, чи в цілому вони відносяться до нерухомого майна, а тільки по окремих їх частинах.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України, висновок експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього кодексу.

Ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і

майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від

10.09.2003 р. та п. 2 Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна»,

затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 р. № 1442, визначено поняття нерухоме майно, як земельна ділянка без поліпшень, або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов’язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що, згідно із законодавством, належить до нерухомого майна.

Як вбачається із висновку експерта, у експертизі від 29.03.2007 р. № 56/07 експерт цілісне майно розділив на конструктивні елементи і частину з них відніс до нерухомого майна, а частину до рухомого, оцінку ж об’єкту в цілому не дав.

Колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції, як і місцевий господарський суд, вважає, що вказаний спірний об’єкт необхідно оцінювати в цілому з точки зору віднесення його до рухомого чи нерухомого майна, оскільки він втратить своє цільове призначення у випадку розібрання його на конструктивні елементи.

Враховуючи наведене, навіси пилорам слід розглядати як нерухоме майно.

Як зазначалося вище, мощення –в одній експертизі віднесено до тимчасових будівель, а в іншій –до споруд.

Згідно визначень, наведених у згаданих Національних стандартах: споруди –це земельне поліпшення, що не належить до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тунелі, естакади, мости тощо).

Відповідно до Положення «Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт» (розділ 4 п. 4.9), затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 р. № 273, тимчасові будівлі та споруди –це будівлі та споруди, зведення яких не потребує виконання робіт з влаштування фундаментів.

Мощення, за своєю технічною характеристикою, є бетонні плити, про що зазначено в інвентарній справі на спірні об’єкти, і як встановлено у судовому засіданні під час розгляду даного спору у господарському суді Закарпатської області.

З огляду на викладене апеляційна інстанція, погоджуючись з місцевим господарським судом, вважає, що мощення не відноситься до нерухомого майна.

Таким чином, до нерухомого майна, із спірних об’єктів можна віднести лише навіси пилорам. А оскільки вони споруджувалися відповідачем на земельній ділянці позивача, яка не була відведена відповідачу у встановленому законодавством порядку, а також без належного дозволу, то враховуючи норми ч. 1 ст. 376 ЦК України, такі навіси пилорам є об’єктами самочинного будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а ч. 5 цієї ж статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Щодо 3-річного строку позовної давності, то місцевий господарський суд правомірно зазначив, що позивачу стало відомо про те, що відповідач розглядає споруджені об’єкти як нерухоме майно, 05.09.2005 р. з відповіді Мукачівського міського виконавчого комітету № 2697/01-14 на його скаргу від 25.08.2005 р. № 392 щодо факту незаконного будівництва на належній йому земельній ділянці.

Таким чином, враховуючи наведене, а також положення чинного законодавства України і беручи до уваги доводи, викладені у відзиві, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм законодавства України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99, 101-105 ГПК України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Закарпатської області від 28.04.2007 р. у справі № 11/19 залишити без змін.

2.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Портвуд», м. Мукачево залишити без задоволення.

3.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

4.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                       В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                                       М. Г. Слука