ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

03.05.2007
Справа №2-7/2733-2007

За позовом Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03065, м. Київ, бул. Івана Лепсе, 16, ідентифікаційний код 32587579)

До відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю «Новофедорівка» (м. Сімферополь, вул. М. Жукова, 39/85, ідентифікаційний код 32417960)

Про стягнення 135820,54 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Череповський Є. В., предст., дов. №07/17 від 20.01.2007 р.

Від відповідача  - не з’явився.

Суть справи: Дочірнє підприємство «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новофедорівка»  про стягнення 135820,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов’язань по повній та своєчасній оплаті поставленого позивачем за договором №16/05-805 від 31.10.2005 р. природного газу, через що заборгованість ТОВ «Новофедорівка» перед ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України»  складає 110796,32 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання в розмірі 9396,86 грн., 11606,28 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 4021,08 грн.

Відповідач у судове засідання тричі з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у прядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

31.10.2005 р. між Дочірнім підприємством «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новофедорівка» (Споживач) був укладений договір №16/05-805, п. 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов’язується передати у власність Споживачу в 2005-2006 роках природний газ, а Споживач зобов’язується прийняти газ та оплатити його вартість на умовах, визначених сторонами в цьому договорі.

Відповідно до п. 4.1 Договору Постачальник і Споживач щомісячно складають акт приймання-передачі природного газу, в якому зазначають обсяги фактично переданого газу за відповідний період, з обов’язковим розподілом обсягів природного газу призначеного на виробництво теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ, організацій та господарсько розрахункових підприємств. Такий акт складається не пізніше п’ятого числа наступного за звітним місяцем.

В разі відмови Споживача в підписанні акту приймання-передачі природного газу, Постачальник приймає в розрахунок обсяги, надані газорозподільним підприємством, з яким Споживач уклав договір на транспортування природного газу, відповідно до умов п. 3.4 цього Договору.

П. 4.3 Договору передбачено, що акт приймання-передачі природного газу є підставою для здійснення остаточних розрахунків Споживача з Постачальником за переданий газ у звітному місяці.

Ціна газу визначається відповідно до розділу 6 Договору.

Згідно з п. 7.1 Договору оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами в такому порядку:

-          50% від вартості запланованих місячних обсягів передачі газу, сплачується Споживачем в якості попередньої оплати не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця передачі газу;

-          25% від вартості запланованих місячних обсягів, сплачується Споживачем до 8 числа місяця передачі газу;

-          25% від вартості запланованих місячних обсягів сплачується Споживачем до 18 числа місяця передачі газу.

Остаточний розрахунок за переданий газ в звітному місяці здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 8 числа місяця, наступного за звітним.

Додатковою угодою №1 від 26.12.2005 р. та додатковою угодою №2 від 16.01.2006 р., підписаними обома сторонами, ціна природного газу, що постачається, була змінена відповідно до умов вказаний угод.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем був поставлений природний газ на загальну суму 379192,32 грн., про що свідчать наступні акти приймання-передачі природного газу:

- акт від 30.11.2005 р. на суму 9818,92 грн.;

- акт від 31.12.2005 р. на суму 63661,46 грн.;

- акт від 31.01.2006 р. на суму 146911,98 грн.;

- акт від 28.02.2006 р. на суму 104957,58 грн.;

- акт від 31.03.2006 р. на суму 53842,38 грн.

Вартість отриманого природного газу була оплачена відповідачем частково у розмірі 268396,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими квитанціями та виписками з банківського рахунку. Отже, заборгованість ТОВ «Новофедорівка» перед ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України»  складає 110796,32 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 110796,32 грн., у той час як відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах  матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по повній та своєчасній оплаті вартості отриманого за договором №16/05-805 від 31.10.2005 р. природного газу, через що  вимоги позивача в частині стягнення з ТОВ «Новофедорівка»  заборгованості у розмірі 110796,32 грн. підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 8.2 Договору сторони передбачили, що у разі несплати або несвоєчасної сплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 7.1 цього Договору Споживач сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів, споживач додатково сплачує штраф в розмірі 7% від суми заборгованості.

Проте, позивачем були допущені певні помилки при здійсненні розрахунку пені.

Згідно з Листом НБУ №14-011/1373-6039 від 06.06.2006 р. з 10 червня 2006 р. розмір облікової ставки встановлений на рівні 8,5%.

Приймаючи до уваги те, що відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 9391,89 грн.:

- з 26.07.2006 р. по 24.01.2007 р. – 9391,89 грн. (110796,32 грн. х 17% (подвійна облікова ставка НБУ) : 365 дн. х 182 дн.).

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що суми інфляційних втрат у розмірі 11606,28 грн. та 3% річних у розмірі 4021,08 грн., згідно з доданим до позовної заяви розрахунку, обчислені позивачем правомірно, а тому підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новофедорівка»  на користь Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

За таких обставин, позовні вимоги ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» підлягають частковому задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.05.2007 р. були оголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення складений та підписаний 08.05.2007 р.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новофедорівка» (м. Сімферополь, вул. М. Жукова, 39/85, ідентифікаційний код 32417960) на користь Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03065, м. Київ, бул. Івана Лепсе, 16, ідентифікаційний код 32587579) заборгованість у розмірі 110796,32 грн., пеню у сумі 9391,89 грн.,  11606,28 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 4021,08 грн., 1358,16 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.