ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.02.07                                                                                       Справа №2/277-05

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Акімовій Т.М.

За участю представників:

позивача: Білецький О.В. – довіреність б/н від 18.09.2006р.;

відповідача-1: Новицький С.А – довіреність №100 від 20.12.2006р.;

Скриль С.А. – довіреність №101 від 20.12.2006р.;

відповідача-2: не з’явився;

відповідача-3: не з’явився;

третьої особи-1: не з’явився;

третьої особи-2: не з’явився;

третьої особи-3: не з’явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Херсонський целюлозно-паперовий комбінат», м. Цюрупинськ Херсонська область

на рішення господарського суду Херсонської області від 12.05.2006 року по справі №2/227-05

за позовом: Виноградівської сільської ради, с. Виноградове Цюрупинський р-н Херсонська область

до відповідача-1: Відкритого акціонерного товариства «Херсонський целюлозно-паперовий комбінат», м. Цюрупинськ Херсонська область

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Орман-Транзит», м. Сімферополь АР Крим

відповідача-3: Приватного підприємця Кучерова Віктора Павловича, с. Микільське Білозерський р-н Херсонська область

третя особа-1, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору – Цюрупинська районна рада, м. Цюрупинськ Херсонська область

третя особа-2, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору – Державне підприємство Великокопанівське лісомисливське господарство, с. Великі Копані Цюрупинський р-н Херсонська область

третя особа-3, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору – Херсонське обласне управління лісового господарства, м. Херсон

про стягнення  збитків

Рішенням господарського суду Херсонської області  від 12.05.2006 року (суддя Скобелкін С.В.) позовні вимоги задоволені, стягнуто з відповідача-1 - ВАТ «Херсонський целюлозно-паперовий комбінат» на користь територіальної громади с. Виноградове в особі Виноградівської сільської ради 450107,40 грн. збитків, завданих незаконною порубкою  насаджень тополю на земельних ділянках «Луки» та «Степок», що знаходяться на території Виноградівської сільської ради і належать до земель запасу  та заборонено відповідачам 2 і 3, а також іншим особам вчиняти дії, пов’язані з виробкою та вивезенням лісових насаджень на зазначених земельних ділянках. Рішення мотивовано приписами ст. 16, 22, 1166, 1192 ЦК України, ст.. 20 ГК України, ст. 35 ГПК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ВАТ «Херсонський целюлозно-паперовий комбінат» (відповідач-1) звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Просить рішення господарського суду Херсонської  області скасувати.

В обґрунтування доводів  заявник посилається на  наступне: стверджує, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи, вважає, що суд  неналежним чином оцінив докази по справі, неповно з’ясував обставини, що мають значення, а саме, не прийняв до уваги, що Херсонському ЦПК в 1984 та 1986 р.р. були виділені в безстрокове та безоплатне користування земельні ділянки  в урочищах «Луки» та «Степок» для створення лісосировинної бази. Зазначені земельні ділянки зайняті насадженнями канадського швидкоростучого тополю, посадка та вирощування якого здійснювалось за рахунок підприємства, є власністю підприємства, тому ВАТ « Целюлозно–паперовий комбінат», відповідно до ст. 52 Закону України «Про власність», на свій розсуд розпоряджається своєю власністю, отже, вирубку та продаж тополю канадського на  спірних земельних ділянках вважає правомірним.

В судовому засіданні  представник відповідача -1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, в судовому засіданні  пояснив, що спірні земельні ділянки ( «Луки» та «Степок») розпорядженням голови Цюрупинської районної ради від 11.05.1998 року №59  та рішення Цюрупинської районної ради від 11.09.1998 року №45   були вилучені з користування відповідача-1 на підставі його власної заяви та передані до земель запасу Виноградівської сільської ради. Тому твердження  відповідача-1 про наявність у нього у 2005 році права власності на насадження  на зазначених земельних ділянках є хибним. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду залишити без змін.

Відповідачі 2,3  та третя  особа -1   в судове засідання не з’явились, письмові відзиви на апеляційну скаргу не направили.

Третя особа -3  без самостійних вимог на предмет спору – Херсонське обласне управління лісового господарства у письмовому відзиві зазначає, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін ( письмовий відзив додано до справи).

Третя особа -2  без самостійних вимог на предмет спору  - Державне підприємство «Великокопанівське лісомисливське господарство» також вказує на законність та обґрунтованість рішення господарського суду Херсонської області (письмовий відзив залучено до справи).

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від 13.02.2007 року  №395 справу передано для розгляду колегії суддів: Антонік С.Г., Шевченко Т.М., Кагітіна Л.П.

14.02.2007 року проводився  аудиозапис розгляду судової справи  за допомогою технічних засобів: програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

Розгляд справи закінчився, за згодою представників сторін, оголошенням вступної та резолютивної частини постанови.

Згідно ст. 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи   рішення в апеляційному порядку, користується правами,  наданими суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,   Запорізький апеляційний господарський суд

Встановив:

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.1998 року листом за вих.№ 743  Акціонерне товариство «Херсонський целюлозно-паперовий комбінат» звернулось до райдержадміністрації Цюрюпінського району, в якому зазначило про відмову від  земельних ділянок  загальною площею 762,6 га  в урочищах «Луки» і «Стпове», які були раніше надані  Товариству  у користування для організації лісосировинної бази відповідно до  державного акту на право постійного користування землею №23 від 13.02.1986 року та просило розглянути  питання щодо передачі державі зазначеної землі.

Відповідно до рішення Цюрюпинської районної ради №59 від 11.05.1998 року зазначені земельні ділянки загальною площею 762,6 га були вилучені із землекористування ВАТ «Целюлозно-паперовий комбінат» та в подальшому, відповідно до рішень  Цюрюпинської районної ради №45 від 11.09.1998 року  та №123 від 22.10.1999 року до земель запасу Виноградівської сільської ради передані зазначені вище землі, в тому числі  387,1 кв. м – в урочищі «Луки» та 275 га – в урочищі «Степок» (том 1 а.с.17-19). Отже, 662,10 га  в названих урочищах   відносяться до  земель запасу Виноградівської сільської ради.

Здійснення відповідачем-1 у 2005 році дій щодо розпорядження насадженнями тополю, що ростуть на земельних ділянках на землях запасу Виноградівської сільської ради (порубка та вилучення)  з’явилось причиною звернення Виноградівської сільської ради із позовом до суду про стягнення заподіяних порубкою насаджень збитків та забороною  в подальшому  вчиняти дії, пов’язані з виробкою лісонасаджень.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування  судом норм матеріального та процесуального права, не знаходить правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду Херсонської області, виходячи з наступного.

За змістом ст. 27 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, право  користування земельною ділянкою припиняється, серед іншого, у випадку добровільної відмови від земельної ділянки за рішенням відповідної ради.

Аналогічні приписи містяться у ст.142 ЗК України в редакції 2001 року – припинення  права власності або права постійного користування земельною ділянкою  у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється заявою до відповідного органу.

Як встановлено господарським судом і підтверджено матеріалами справи, право постійного користування ВАТ « Херсонський целюлозно-паперовий  комбінат» спірними земельними ділянками припинилось у зв’язку з його добровільною відмовою від права постійного користування землю у вересні 1998 року та зазначені землі були передані  Виноградівській сільській раді.

Відповідно до ст.ст.13,14 Конституції України, права власника землі від імені Українського народу здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених  законом межах. У статті 80 Земельного кодексу України закріплено, що суб’єктом права власності на землю є територіальна громада, яка реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Стаття 12 ЗК  України наголошує: до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин  належить розпорядження землями територіальних громад.

У ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції  і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виходячи зі змісту ст. 79 ЗК України, земельна ділянка–це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах  на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об’єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Системний аналіз норм земельного кодексу України свідчить про те, що з припиненням права (права власності, права постійного користування) на земельну ділянку припиняється і право користування, розпорядження насадженнями, що знаходяться на даній земельній ділянці.

Разом з тим, як підтверджено матеріалами  справи, в 2005 році ВАТ ««Херсонський целюлозно-паперовий комбінат», не маючи будь-яких прав не земельні ділянки в урочищах «Луки» і «Степок» , здійснював дії, спрямовані на вирубку лісових  насаджень  на вказаних землях. Про зазначене свідчать: договір купівлі-продажу   від 12.05.2005 року, за умовами якого відповідач-1 продав ТОВ «Орман-Транзит» насадження тополю канадського на кореню, що розташовані на земельній ділянці на території Виноградівської сільської ради в урочищах «Луки» та «Степок» ( а.с. 22 т.1), договором  про надання послуг від 21.05.2005 року, укладеним між відповідачами 2 і 3, за умовами якого відповідач 3 (ПП Кучеров В.П.) взяв на себе зобов’язання вирубати та перевезти насадження тополю  на перелічених вище земельних ділянках загальною кількістю 10000 тон  за ціною 90 грн. за 1 тону. ( том 1 а.с. 24).

Факт порубки лісових насаджень підтверджується протоколом про порушення вимог лісового законодавства, складеного 31.05.2005 року органами державного лісогосподарського об’єднання  «Херсонліс», Актом  перевірки дотримання земельного законодавства від 10.06.2005 року, складеним Цюрупинським районним відділом земельних ресурсів за результатами відповідної перевірки, Актами посадових осіб Великокопанівського лісомисливського господарства та Виноградівської сільської ради.

Згідно з Актами обстеження земельної ділянки на предмет виявлення  випиляних насаджень тополю від 31 травня 2005 року та 20 лютого 2006 року та доданих розрахунків до цих актів, обсяг шкоди, заподіяної незаконною порубкою  насаджень тополю, складає 450107,40 грн.

Отже, неправомірними діями відповідача-1 завдано збитки територіальній громаді в особі Виноградівської  сільської ради на зазначену вище суму.

Відповідно до приписів ст. ст. 16, 22 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування;

Стаття 22 ЦК України визначає відшкодування збитків як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Позивачем заявлені  вимоги про відшкодування шкоди до юридичної особи, з якою він не знаходиться  в договірних правовідносинах.

При таких обставинах суд першої інстанції  правильно застосував до спірних відносин норми глави 82 підрозділу 2 "Недоговірні зобов'язання" ЦК України.

У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування шкоди – один з видів цивільно-правової (майнової) відповідальності.

Як і будь–яка інша юридична відповідальність, цивільно-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність суб’єктів цивільних відносин. По-друге, це правосуб’єктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації  тощо.

Третя підстава – це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена  підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами цивільно-правової відповідальності. До них відносяться:

-          наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого(позивача у справі) ;

-          протиправність поведінки  правопорушника;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитків;

-          вина  правопорушника.

Вина є однією з умов відповідальності в деліктних (позадоговірних) зобов’язаннях між суб’єктами цивільних правовідносин.

Виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника, причинний зв'язок.

Відповідач  повинен довести суду  відсутність його вини, якщо заперечує проти завдання позивачу шкоди.

Досліджені обставини справи свідчать про наявність  правових підстав для застосування  до відповідача-1  відповідальності  у вигляді стягнення з нього завданої позивачу неправомірними діями шкоди у визначеному  розмірі.

Посилання відповідача -1 на те, що він є власником  насаджень тополю  і  вправі був ними розпоряджатися, спростовано вищенаведеним.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача -1 на ст.52 Закону України «Про власність» з огляду на наступне. Зазначена стаття Закону регулює правовідносини щодо захисту права власника у разі вилучення земельної ділянки, на якій розташоване належне йому майно, в тому числі і насадження. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Земельний кодекс України передбачає різні механізми та правові наслідки вилучення земельних ділянок з постійного користування для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та місцевого самоврядування (ст. 149 ЗК України) і  припинення права власності або права постійного користування земельної ділянки у разі добровільної відмови (ст. 141,142 ЗК України). Як вбачається зі змісту ст. 52 Закону України «Про власність», в ній йдеться саме про  вилучення земельної ділянки.  Разом з тим, у відповідача-1 не вилучались спірні земельні ділянки, а його право користування припинилось  в результаті добровільної відмови  від землі.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, проти чого не заперечував відповідач-1, що  і до теперішнього часу здійснюється незаконна вирубка насаджень тополю.

При таких обставинах рішення господарського суду в частині заборони відповідачам вчиняти дії, спрямовані на незаконну порубку і вилучення насаджень тополю, є також обґрунтованим.

На підставі викладеного та  з огляду на відповідність висновків, викладених у рішенні  господарського суду Херсонської області обставинам справи на чинному законодавству, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог відповідача щодо скасування рішення суду.

Згідно зі ст.49 ГПК України, судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на відповідача-1 у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.  49, 101 ч.1. п.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Херсонський целюлозно-паперовий комбінат», м. Цюрупинськ Херсонська область,   залишити  без  задоволення,  а рішення господарського суду Херсонської  області від 12 травня 2006р. у справі № 2/277-05 –  без змін.

Постанова оформлена відповідно до ст.84 ГПК  України  26.02.2007 р.