ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.10.07 р.                                                                               Справа № 6/243

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді _Подколзіной Л.Д.

При секретарі  Шабановой Н.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:  Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь, Донецької області

до відповідача 1 Відкритого акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” м.Запоріжжя

до відповідача 2  Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

третьої особи

про  стягнення 9 581грн. 08коп.

за участю

прокурора

представників сторін:

від позивача –  Риженіна Н.М. -  представник по довіреності № 09-18/1128 від 25.12.2006р.

до відповідача 1.-  Вініченко С.В. – представник по довіреності №18-127 від 19.12.2006р.

до відповідача 2.  - не з”явився

від третьої особи

Відповідно ст.77 ГПК України у судовому

засіданні оголошувалася перерва з 10.09.2007р.

по 10.10.2007р. для представлення  сторонами

додаткових документів.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь, Донецької області, звернувся до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” м.Запоріжжя та Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк про стягнення  збитків у виді вартості втраченого майна –грошових коштів, сплачених за 1,17тн недопоставленого ферросиликомарганца МнС17РБ у сумі 9 581грн. 08коп. відповідно договору №11-04/68/16 від 12.01.2004р.

Відповідач 1 у відзиві  та доповненні до відзиву на позовну заяву заперечив проти позовних вимог та вважає, що посвідчення на участь в прийманні продукції по кількості є недійсними,  оскільки в них відсутнє найменування продукції. Також вказує на те, що у порушення Інструкції №П-6 у актах приймання продукції  по кількості  відсутні вартість бракуючої продукції,  відомості про час  зупинення приймання, а також  відомості про забезпечення збереження вагону з продукцією., в зв”язку з чим вважає їх недійсними.

Відповідач 2 у судове засідання не з”явився, але у відзиві на позовну заяву  позовні вимоги відхилив та пояснив, що вантаж завантажено засобами відправника без участі залізниці. Вантаж прибув у технічно справному  вагоні. Люки та двері закриті на справні запірні механізми, доступ  до вантажу відсутній. Протікання немає.  Крім цього вказує на те, що відповідно п “а” ст.111 Статуту залізниць України  залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу вантажу який прибув у непошкодженому відкритому  рухомому складі, завантаженого відправником, якщо немає ознак втрати, розкрадання, псування або пошкодження вантажу у час перевезення.

У процесі слухання справи відповідач 1 надав доповнення до відзиву на позовну заяву у порядку ст.22 ГПК України, в якому стверджує, що позивач на підставі ст.257 ЦК України пропустив позовну давність по вимогам про стягнення збитків у вагоні №65555914. В зв”язку з чим, просить суд на підставі ст.267 ЦК України застосувати позовну давність та відмовити позивачу у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

встановив:

12 січня 2004р. між Відкритим акціонерним товариством “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь, Донецької області (далі-позивач) та Відкритим акціонерним товариством “Запорізький завод феросплавів” м.Запоріжжя (далі-відповідач 1) був укладений договір поставки № 11-04/68/16, згідно умов якого відповідач 1. зобов”язався поставити продукцію –ферросиликомарганец марки МнС17РБ в строки, по номенклатурі та ціні, вказаними у договорі, а позивач зобов”язався   прийняти та оплатити її вартість.

Відповідно до умов укладеного договору, у серпні 2004р. за залізничними накладними №47110741, №47110740, №47112526, №47108968, №47112527  вантажовідправник – ВАТ “Запорізький завод феросплавів” у вагонах №№67901454, 67891341, 65255556, 65555914, 62186127 здійснив перевезення ферросиликомарганця марки МнС17РБ у адресу вантажоодержувача – ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь”.

Вантаж прибув на ст.Сартана Донецької залізниці у вагонах, завантажених  засобами відправника на відкритому  рухомому складі, і був виданий органом транспорту у порядку ст.52 Статуту залізниць України без перевірки кількості вантажу.

Після переваги вагону на стаціонарних залізничних вагах типу СВ150000-В, повірених 11.11.2002р. було виявлено невідповідність фактичної ваги-брутто  надійшовшого вантажу, вазі-брутто, вказаній у  залізничних накладних №47110741, №47110740, №47112526, №47108968, №47112527, що послужило підставою для складання актів про фактичну наявність продукції  від 11.08.2004р., 18.08.2004р. та 24.08.2004р.

Згідно п.3.7 договору №11-04/68/16 від 12.01.2004р. ( у редакції протоколу узгодження розбіжностей від 10.02.2004р.) приймання продукції по кількості здійснюється відповідно Інструкції  про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості П-6.

Відповідно  до п. 14 Інструкції П-6, при неможливості переваги продукції без тари, визначення ваги нетто здійснюється шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції та ваги тари після звільнення її з-під продукції. Результати перевірки оформлюються актами.

В зв”язку з чим, приймання продукції було зупинено для розвантаження  вагонів, переваги порожніх  вагонів та складання актів про вагу тари відповідно з п.14  Інструкції про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. № П-6. Фактична тара вагонів №№67901454, 67891341, 65255556, 65555914, 62186127, згідно актів про вагу тари №№603, 593/1, 593/2, 603/а, 523 не відповідала тарі, вказаній у залізничних накладних №47110741, №47110740, №47112526, №47108968, №47112527.

Згідно п.18 “б” Інструкції П-6 в якості представників громадськості приймання продукції по кількості здійснювали Федченко Л.М. (посвідчення №603 від 21.08.2004р., №603а від 21.08.2004р.) Тищенко В.П. (посвідчення  №523 від 10.08.2004р.), Чеботаєв В.В. (посвідчення №593 від 18.08.2004р.).

По факту недостачі позивачем були складені акти прийомки продукції по кількості № 593 від 18.08.2004р.,  (недостача ферросиликомарганця   – 1,4тн), №523 від 11.08.2004р. (недостача ферросиликомарганця - 0,8тн), №603а від 24.08.2004р. (недостача ферросиликомарганця –0,85тн), №603 від 24.08.2004р. (недостача ферросиликомарганця –0,6тн). Загальна кількість недостачі, згідно вказаним актам – 3,65тн.

Відповідальна недостача (недостача, виявлена при прийомки, за  вирахуванням норми природної втрати та норми точності зважування), згідно доданого розрахунку, склала 1,17тн ферросиликомарганця марки МнС17РБ на суму 9 581грн.08коп.

Рахунки №398789 від 10.08.2004р.,  №399175 від 25.08.2004р., №398960 від 16.08.2004р., №399173 від 25.08.2004р. за продукцію, отримані у вищевказаних спірних вагонах, сплачені позивачем повністю.

Наявність невиконаного зобов”язання щодо поставки за договором №11-04/68/16 від 12.01.2004р. оплаченого ферросиликомарганця марки МнС17РБ – є порушенням статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, виконання зобов”язання належним чином відповідно до умов договору, причому одностороння відмова від виконання зобов”язання не  допускається. Отже, відповідач 1. свої зобов”язання за договором поставки №11-04/68/16 від 12.01.2004р. виконав не в повному обсязі,  тому  продавець має відшкодувати збитки у вигляді вагової недостачі у сумі  9 581грн. 08коп., завдані ним неналежним виконанням договору, оскільки збитки виникли внаслідок недовантаження продукції. Причиною виникнення спору є протиправне порушення продавцем умов договору, а також порушення норм чинного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов”язання наступають правові наслідки встановлені договором або законом,  зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов”язковим для виконання сторонами. Також ст. 528 п.2 ЦК України  передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов”язків боржника іншою особою, це зобов”язання боржник повинен виконати сам.

Неналежне виконання взятих на себе зобов”язань відповідачем 1 по договору №11-04/68/16 від 12.01.2004р. тобто недостача оплаченого  ферросиликомарганця марки МнС17РБ підтверджена  актами прийомки продукції по кількості № 593 від 18.08.2004р.,  №523 від 11.08.2004р., №603а від 24.08.2004р., №603 від 24.08.2004р.

Оскільки позивачу заподіяні збитки в результаті недостачі вантажу, переданого для перевезення, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за рахунок  продавця – Відкритого акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” м.Запоріжжя, який є стороною по договору № 11-04/68/16 від 12.01.2004р.

Суд відхиляє вимоги позивача до залізниці, оскільки відповідно п. “а” ст.111 Статуту залізниць, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли: вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно ст.129 Статуту залізниць підставою для матеріальної відповідальності залізниці є комерційний акт або акт загальної форми. У даному випадку ні комерційний акт, ні акт загальної форми не складалися. Претензій до залізниці ніхто не пред”являв.

Крім того, ст.136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту, зокрема, з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

Норми статті 315 ГК України, яка є спеціальною правовою нормою для спірних правовідносин, зазначено, що для пред’явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Суд відхиляє доводи відповідача 1. про те, що посвідчення на участь в прийманні продукції по кількості, акти про вагу тари  та акти приймання продукції  по кількості є недійсними, оскільки вони були складені відповідно Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного  споживання  по кількості  П-6, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р.

Крім того, ствердження  відповідача 1 про те, що позивачем пропущений строк позовної давності по вимогам про стягнення збитків у вагоні №65555914 не відповідає дійсності з наступних підстав.

Статтею 261 Цивільного Кодексу України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, поставка ферросиликомарганця у вагоні  №65555914 відбулася 11.08.2004р.  та право вимоги заборгованості у позивача виникло до 11.08.2007р. Позовна заява позивача була надіслана до суду 13.08.2007р., тобто у вихідний день.

Статтею 254 ЦК України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. У даному випадку днем закінчення строку є 13.08.2007р.,  тому по вимогам позивача про стягнення збитків у вагоні №65555914  не закінчився строк позовної давності.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Витрати по сплаті держмита та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу треба віднести на відповідача 1, оскільки він необґрунтовано довів розгляд справи до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 224, 225 ГК України,  ст.ст. 525, 526, 610, 629 ЦК України,   ст.ст.   33, 43, 44, 49, 75, 82,  84, 85  ГПК  України,  суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги  Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь, Донецької області до Відкритого акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” м.Запоріжжя  про стягнення 9 581грн. 08коп. задовольнити повністю

Стягнути з  Відкритого акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” (69035, м.Запоріжжя, вул.Діагональна,11, )  на користь Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” (87500, м.Маріуполь, вул.Лепорського,1, )    збитки від недостачі у сумі  у сумі 9 581грн. 08коп., витрати по сплаті  державного мита у розмірі 102грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

У задоволені позову Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь до Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк  про стягнення 9 581грн. 08коп.  відмовити.

Видати наказ.

Рішення було оголошено у судовому засіданні    10.10.2007р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                         Подколзіна Л.Д.