ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"06" серпня 2007 р.
Справа №  2/227

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді ДеревінськоїЛ.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 2/227

за позовом: прокурора Бобринецького району Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Кіровоград

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬ - ЛТД", м.Бобринець Кіровоградської області

про стягнення 1391,67 грн.

Секретар судового засідання – Галушко М.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від прокуратури - прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури області Гребенюк Т.Г., посвідчення № 457;

від позивача - Пилипенко О.І., довіреність № 04-04/21  від 11.01.07;

від відповідача -  директор Дикусар М.І.;

Час прийняття постанови – 09:45.

Прокурором Бобринецького району Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬ - ЛТД" про стягнення штрафних санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2006 році в сумі 1391,67 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 01.08.2007р. за № 04-03/3996 заперечив позовні вимоги повністю мотивуючи тим, що підприємство не є платником внесків до Фонду України соціального захисту інвалідів, оскільки знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Також подано докази, що ним були створені всі заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, визначено посади на яких доцільно використовувати працю інвалідів.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, після оголошеної перерви в судовому засіданні з 01.08.2007р. по 06.08.2007р., господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 19 Закону України „Про соціальну захищеність інвалідів в Україні» для підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інваліді у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює 25 чоловік – у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від  05.07.2001р. підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Порядок сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів  затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року № 1767 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2-5 вищезазначеного Порядку, підприємства, на яких працює 15 і більше чоловік, реєструються у відділеннях Фонду за своїм місцезнаходженням і щороку, не пізніше 1 лютого подають до відділень звіт про зайнятість  та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується Держкомстатом.

Підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша від установленого нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні» сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції самостійно, 15 квітня року, що настає за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку чи в установах комерційних банків.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі підприємств,   організацій   громадських   організацій  інвалідів, фізичних   осіб,   на  яких  працює  від  8  до  15  осіб,  розмір адміністративно-господарських  санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в   розмірі   половини   середньої   річної  заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,  в установі, організації, у тому числі підприємстві,  організації  громадських  організацій  інвалідів, у фізичної  особи,  яка  використовує  найману працю.

З матеріалів справи: копії звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік від 28.02.2007р. відповідача вбачається, що при середньообліковій чисельності працюючих на підприємстві відповідача в 2006 році 12 осіб та виходячи з нормативу, передбаченого ч. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у відповідача мали бути працевлаштовані інваліди в кількості 1 особи. Фактично у відповідача не було працевлаштовано інвалідів.

За твердженнями позивача, кількість не зайнятих інвалідами робочих місць у відповідача у 2006 році склала 1 місце. Виходячи з того, що середньомісячна заробітна плата у відповідача у 2006 році складала 2783,33 грн., сума штрафних санкцій, які відповідач повинен був сплатити становить 1391,67 грн.

Так як в строки, визначені  вищезазначеним Порядком,  відповідач самостійно не сплатив штрафні  санкції згідно вимог 20 Закону України  "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні",  прокурор звернувся до господарського суду з позовом про стягнення штрафних санкцій в сумі  1391,67 грн.

Спростовуючи вимоги позивача, відповідач  зазначив, що ним були проведені всі організаційні заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідне підтверджується матеріалами справи: витягом з наказу № 21 від  30.10.1999р. про створення квотного робочого місця для працевлаштування особи з обмеженими фізичними можливостями в кількості 1 особи, визначено посади на яких доцільно використовувати працю інвалідів та подано до Бобринецького районного центру зайнятості звіт про наявність вакансій для працевлаштування станом на 30.06.2006р., 30.08.2006р. та 30.12.2006р. Крім того, подано оголошення в газету «Честь хлібороба» № 65 від 02.09.2006р. про наявність робочого місця для працевлаштування інваліда.

Аналізуючи норми чинного законодавства при вирішенні даного спору господарський суд прийшов до висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов'язком підприємства підбирати і працевлаштовувати  інвалідів, такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, які зазначені в ч.1 ст. 18 Закону України «Про основи соціального захисту  інвалідів в Україні».

Позивачем не надано доказів того, що до відповідача направлялись інваліди для працевлаштування, а відповідач відмовив їм у працевлаштуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення – працевлаштування інвалідів на створені робочі місця,  господарський суд дійшов до  висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі згідно п. 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись п. 5 ст. 94, ст.ст. 160, 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя