донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

09.10.2007 р.                                                                           справа №9/27

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Андрєєнков А.В. дов. № Н-01/470 від 13.02.2007р.,

від відповідача:
не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Донецьквантажтранс" м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
17.08.2007 року

по справі
№9/27

за позовом
Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

до
Державного підприємства "Донецьквантажтранс" м.Донецьк

про
стягнення 13117грн. 08коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк у січні 2007р. звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Вугілля України” м.Київ про стягнення плати за користування вагонами у сумі 13117грн.08коп. (з ПДВ) нарахованої за липень 2006р. по станції Донецьк.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст. 119 Статуту залізниць України, п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р.              №113, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458, відомості плати за користування вагонами, умови договору №1/104 від 23.05.2005р. на експлуатацію залізничної під’їзної колії ДП “Донецьквугілля” при станції Донецьк Донецької залізниці, та договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 418 від 23.08.2005р.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 20.02.2007р., на підставі статті 25 ГПК України, за клопотанням відповідача, замінив відповідача по справі №9/27 ДП “Вугілля України” в особі відокремленого підрозділу “Вантажно-транспортне управління” у м.Донецьк на його правонаступника Державне підприємство “Донецьквантажтранс”.

Господарський суд Донецької області рішенням від 17.08.2007р.  задовольнив позовні вимоги ДП «Донецька залізниця»у повному обсязі, стягнувши з Державного підприємства “Донецьквантажтранс” на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” плату за користування вагонами у сумі 13117грн.08коп.

Господарський суд визнав правомірними дії залізниці по нарахуванню плати за користування вагонами у сумі 13117грн.08коп. (в тому числі ПДВ у сумі 2186грн.18коп.) із застосуванням знижки, встановленої для подвійної операції, відхилив доводи відповідача про те, що залізницею невірно визначено вантажні операції як подвійні, що стало причиною неправильного нарахування плати за користування вагонами.

Державне підприємство “Донецьквантажтранс” м.Донецьк, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 17.08.2007р. у справі №9/27 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Заявник скарги вважає, що при розгляді справи господарським судом не були з’ясовані обставини, що мають значення для справи, вважає висновки суду викладені у рішенні необґрунтованими.

Заявник скарги вважає, що господарський суд не з’ясував конкретну  причину спору в частині відмови відповідача від оплати нарахованої плати за користування вагонами в сумі 13117грн.08коп. (в тому числі ПДВ –2186грн.18коп.), яку він вважає нарахованою з порушенням абзацу 19 пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами.

У судове засідання 09.10.2007р. представник ДП «Донецьквантажтранс»  не з’явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Згідно поштового повідомлення №7636039, яке знаходиться в матеріалах справи представник підприємства 19.09.2007р. отримав ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2007р. про порушення апеляційного провадження та про призначення справи до слухання на 09.10.2007р.

Колегія суддів вважає, що заявник скарги був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак не скористався правом захисту своїх прав та інтересів у судовому засіданні. У зв’язку з викладеним колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представника заявника скарги.

Представник позивача у судовому засіданні заявив клопотання, яким просив суд не здійснювати фіксацію судового процесу технічними засобами.

Дане клопотання судовою колегією задоволено.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України складено протокол.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Державне підприємство “Донецька залізниця” свої позовні вимоги про стягнення плати за користування вагонами обґрунтувало тим, що дії відповідача про відмову від оплати 13117грн.08коп. не відповідають Статуту залізниць України та умовам договорів, в зв’язку з чим просило господарський суд суму 13117грн.08коп. стягнути на його користь з відповідача в примусовому порядку.

Позивачем в підтвердження позовних вимог надані копії відомостей плати за користування вагонами форми ГУ–46, копія договору №1/104 від 23.05.2005р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії ДП “Донецьквугілля” при станції Донецьк Донецької залізниці, копія договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 418 від 23.08.2005р.

Відповідно до статті 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організується на договірних засадах. Статтею 71 Статуту залізниць України встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором.

Частиною першою статті 73 Статуту залізниць України передбачений порядок обслуговування контрагентів-підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами – суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Між Державним підприємством „Донецька залізниця” та ДП „Донецьквугілля” 23.05.2005року був укладений договір №1/104 на експлуатацію залізничної під'їзної колії ДП „Донецьквугілля” при станції Донецьк Донецької залізниці.

Умовами даного договору передбачено, що вагони подаються залізницею на під'їзну колію ДП „Донецьквугілля” для нього і його контрагентів та зараховуються у користування власнику колії. Виключення вагонів із користування власника колії здійснюється моментом закінчення приймально-здавальних операцій, оформлення пам'яток користування вагонами та підписання їх представниками залізниці і власника колії.

Пунктом 14 договору зазначено, що відповідач сплачує позивачу плату за користування всіма вагонами, зданими на під'їзну колію згідно Правил користування вагонами і контейнерами.

Як вбачається з матеріалів справи у липні 2006р. позивачем на під'їзну колію, що належить відповідачу, подавалися вагони для нього та його контрагентів для вивантаження та навантаження, які зараховувалися в користування власнику під’їзної колії –відповідачу.

Пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами  передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за „Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)” форми ГУ-46, яка складається на підставі «Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)»форми ГУ-45.

Відповідно до розділів 2, 3 Правил користування вагонами та контейнерами облік часу перебування вагонів на під’їзній колії відповідача  проводився станцією Донецьк за відомостями плати користування вагонами форми ГУ–46 №№0307238, 0307240, 0407241, 0607244, 0707246, 0807248, 0907249, 1007250, 1107252, 1207254, 1307256, 1407257, 1507260, 1707263.

У вищевказаних відомостях плати за користування вагонами визначений час користуваннями вагонами за даними відповідних пам’яток про користування вагонами.

Таким чином, за умовами договору всі вагони були передані залізницею в користування безпосередньо власнику залізничної під’їзної колії (п.5 договору).

Власником під’їзної колії оформлювалися пам’ятки про користування вагонами і відомості плати за користування вагонами відповідно п.п. 3 п. 16 договору, саме власник під’їзної колії, відповідно до п.14 договору здійснював розрахунки із залізницею за користування всіма вагонами зданими на під’їзну колію.

Відповідно до пункту 12 Правил користування вагонами і контейнерами загальний час за якій вноситься вантажовласником плата за користування вагонами включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Відповідно статті 119 Статуту залізниць України та п.п.4, 12 Правил користування вагонами і контейнерами відповідач повинен був сплатити залізниці плату за користування вагонами за весь час перебування вагонів в його безпосередньому розпорядженні, якій зазначений у відповідних пам’ятках про користування вагонами.

Таким чином, позивачем на підставі статті 119 Статуту залізниць України, п.п.4, 12 Правил користування вагонами та контейнерами та умов договору від 23.05.2005р. №1/104, правомірно нарахована плата за користування вагонами за весь час, якій вагони знаходилися в його користуванні, у тому числі і невизнана відповідачем сума 13117грн.08коп.

Враховуючі вищенаведене, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог у сумі 13117грн.08коп. та визнав їх такими, що підлягають задоволенню.

Доводи заявника скарги про те, що сума 13117грн.08коп. плати за користування вагонами нарахована з порушенням абзацу 19 п.4 Правил користування вагонами і контейнерами не приймаються до уваги, оскільки відповідно до цього пункту про зарахування для подвійних операцій (розвантаження одержувачем та наступне навантаження вагона цим же одержувачем) у графі 14 «Примітки»Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) робиться відмітка «Подвійна операція».

Тобто, подвійною операція вважається тоді, коли навантаження вагону здійснено одержувачем вантажу і ним же здійснено розвантаження.

Як зазначає в апеляційній скарзі заявник, в даному випадку розвантаження та навантаження вагонів здійснено різними контрагентами.

Крім того, як встановлено господарським судом і вбачається з матеріалів справи дані про час користування вагонами визначені відповідно пам’яток про користування вагонами і заявником скарги не надано документів підтверджуючих повернення вагонів ним раніш ніж зазначено в відомостях плати за користування вагонами.

Доводи заявника скарги про те, що власник під’їзної колії не є відправником та вантажоодержувачем, не приймаються до уваги, оскільки заявник скарги являється власником під’їзної колії, тобто вантажовласником, якій відповідно до п.2 Правил користування вагонами і контейнерами повинен вносити плату за користування вагонами.

Крім того, господарським судом прийнято до уваги ті обставини, що залізницею у даному випадку плата за користування вагонами нарахована у меншому розмірі ніж передбачено діючим законодавством, оскільки в разі нарахування залізницею плати при використані однієї вантажної операції за даний час користування вагонами була б нарахована сума більша ніж пред’явлено у позові до стягнення.

Оскільки плата за користування вагонами розрахована із застосуванням п.4 Правил користування вагонами і контейнерами, із застосуванням знижки встановленої для подвійних операцій, дані в пам’ятках про користування вагонами і контейнерами свідчать про те, що вагони після вивантаження їх одним контрагентом та до подавання їх під навантаження іншому контрагенту залізниці відповідачем не поверталися, підтверджують той факт, що весь час вагони знаходилися на під’їзній колії у розпорядженні власника під’їзної колії, відповідача по справі. Відповідачем доказів повернення вагонів залізниці раніше, ніж зазначено в пам’ятках не надано.

Отже, враховуючі вищенаведене судова колегія вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та вважає безпідставними доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 17.08.2007року у справі №9/27 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, підстав до його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита при зверненні з апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Донецьквантажтранс” м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 17.08.2007р. у справі № 9/27 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС