ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" серпня 2007 р.

Справа  № 16/232-07-6229

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Шевченко Г.В.

З участю представників сторін:

Від позивача:         ОСОБА_2 за дов. від 06.07.2007р.;

Від відповідача:     не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1до Одеської міської ради  про
визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1(далі по тексту СПД ОСОБА_1) звернувся до господарського
суду Одеської області з  позовними  вимогами до Одеської міської ради  про визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна -нежитлові приміщення, загальною площею 441 кв.м., які
складаються з приміщень першого поверху площею 314 кв.м. та другого поверху
площею 127 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.  Свої вимоги позивач обґрунтовує правомірністю
набуття ним права власності на об'єкт нерухомого майна, здійсненням
реконструкції даного об'єкту та невирішенням органом місцевого  самоврядування на протязі тривалого часу
питання щодо прийняття реконструйованого об'єкту до експлуатації.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та дату судового засідання, про що свідчать відмітки
юридичного управління Одеської міської ради про отримання ухвал суду, але не
скористався наданим законом правом на участь свого представника при
вирішення  даного спору, у зв'язку з чим,
справа була розглянута за наявним в ній матеріалами.

Проаналізувавши матеріали справи,
заслухавши пояснення та доводи представника позивача, суд дійшов до наступних
висновків.

На підставі договору
купівлі-продажу від 12.07.2005р. позивачем було придбано  нежитлове приміщення першого поверху, загальною
площею 59,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу
від 12.07.2005р.  був посвідчений у
нотаріальному порядку та зареєстрований у реєстрі за №НОМЕР_1.

Таким чином, позивачем у
встановленому законом порядку було набуто право власності на нежитлове
приміщення першого поверху, загальною площею 59,3 кв.м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, з метою використання
даного об'єкту для здійснення
підприємницької діяльності позивачем була проведена реконструкція  придбаного за договором купівлі-продажу
нерухомого майна, в результаті чого загальна площа об'єкту стала складати 441,0
кв.м., яка в цілому складається з приміщень першого поверху площею 314,0  кв.м., та другого поверху площею 127,0 кв.м..
Як вбачається з матеріалів справи, реконструкція нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалась позивачем без дозвільних
документів та  відповідного   проекту.

Вважаючи, що відсутність належним
чином оформлених правовстановлюючих документів на реконструйований об'єкт
нерухомості не дозволяє  позивачу, як
власнику зазначеного об'єкту нерухомості, у повному обсязі реалізувати
повноваження щодо володіння, користування та розпорядження належним йому
майном, останній звернувся до господарського суду Одеської області з позовом
про визнання за ним  права власності на
спірний об'єкт нерухомості.

Проаналізувавши матеріали справи та
доводи представника позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги СПД
ОСОБА_1 правомірні, містяться на законних підставах та підлягають задоволенню у
повному обсязі з огляду на наступне.

Статтею 49 Закону України “Про
власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ, який був чинними на момент придбання
позивачем об'єкту нерухомого майна та здійснення реконструкції,  передбачено, що володіння майном вважається
правомірним, якщо  інше  не
буде  встановлено судом,
арбітражним судом, третейським судом.

Відповідності до ч. 1, 2 ст. 4
цього Закону, власник  на   свій
розсуд   володіє,   користується   і розпоряджається належним йому майном та
має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не  суперечать закону.  Він
може  використовувати  майно
для здійснення
господарської   та  іншої,
не  забороненої  законом, діяльності, зокрема, передавати його
безоплатно  або  за
плату у володіння і користування іншим особам, у зв'язку з чим, будь-які
неправомірні дії третіх осіб, які обмежують повноту використання власником
наданих йому законом повноважень володіння, користування і розпорядження
належним  йому майном, на думку суду, є
порушенням чинного законодавства України.

Згідно ч. 1 -3 ст. 48 Закону
України “Про власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ  Україна
законодавчо   забезпечує  громадянам, організаціям  та
іншим  власникам  рівні
умови   захисту   права власності. Власник  може
вимагати  усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці порушення
і  не  були
поєднані  з  позбавленням володіння, і відшкодування
завданих цим збитків. Захист  права  власності
здійснюється, у тому числі,
господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК
України власник має право використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

На підставі листа управління
архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради
НОМЕР_2  СПД ОСОБА_1 була надана згода на
замовлення технічного висновку у ліцензійної організації з метою з'ясування
можливості подальшої експлуатації
самовільно реконструйованого під станцію технічного обслуговування
об'єкту. Позивачем було отримано технічний висновок про можливість зберігання
та здачі в експлуатацію станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1,
складеним ліцензійною організацією АРС-Дизайн (державна ліцензія серії АБ
№НОМЕР_3). Згідно цього висновку,  приміщення
станції технічного обслуговування виконані без порушень пожежних, санітарних та
архітектурно-містобудівельних норм, що надає можливість збереження цього
об'єкту та його здачі до експлуатації.

Даний технічний висновок був
погоджений санітарно-епідеміологічною станцією м. Одеси висновком за №НОМЕР_4
від 28.03.2006р. та листом головного управління МНС України в Одеській області
за №НОМЕР_5.

23.06.2006р. управління архітектури
та містобудування виконавчого комітету
Одеської міської ради надало СПД ОСОБА_1 висновок  за №НОМЕР_6 про можливість введення  станції технічного обслуговування,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію, яким узгодило питання ведення
об'єкту до експлуатації.

При вирішенні даного спору суд
вважає за необхідне звернутися до положень статті 376 ЦК України, якими
врегульовані питання самочинного будівництва.

Приписи статті 376 ЦК України
визначають поняття самочинного будівництва як забудови на земельній
ділянці, яка не була належним чином відведена, або була відведена для іншого
цільового призначення, або будівництво здійснювалося без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і
правил.

Відповідно до наведених положень
статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено законодавцем як
забудова на земельній ділянці, тобто створення нового об'єкту будівництва.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем була здійснена лише
реконструкція вже існуючого об'єкту нерухомого майна, який належить останньому
на праві власності. Приймаючи до уваги те, що законодавцем розрізняються
поняття будівництва та реконструкції, суд доходить висновку щодо відсутності
підстав для визнання реконструйованого об'єкту нерухомості,  самочинним будівництвом.

Засадами чинного Цивільного кодексу
України в редакції від 16.01.2003р. передбачено, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України від
16.01.2003р.).

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі  визнання незаконними рішення, дій бездіяльності
органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити
цивільне право  або інтерес іншим
способом, що встановлений законом (ст. 16 ЦК України від 16.01.2003р.).

Так, відповідно до положень ст. 328
ЦК України, право  власності набувається
на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів. Право  власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не
випливає  із  закону
або  незаконність  набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України
власник на свій розсуд  володіє,
користується і розпоряджається належним йому майном та має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 320 ЦК
України власник має право використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

В свою чергу, відповідно до ч. 2
ст. 331 ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Приймаючи до уваги ті обставини, що
позивачем було правомірно набуто право власності на нежитлове приміщення
першого поверху, загальною площею 59,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1
та реконструкція  зазначеного об'єкту
нерухомості здійснена СПД ОСОБА_1 в межах реалізації його повноважень як
власника зазначеного  майна, суд доходить
висновку про наявність правових  підстав
для задоволення позовних вимог СПД ОСОБА_1
щодо визнання за ним права власності на
нежитлове приміщення, загальною площею 441 кв.м., яке складається з
приміщень першого поверху площею 314 кв.м. та другого поверху площею 127 кв.м.,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Аналіз наведених по тексту рішення
вище документів та положень діючого законодавства України, якими врегульовані
питання права власності та самовільного будівництва дозволяє суду дійти
висновку щодо наявності  згоди органів
місцевого самоврядування із проведеною СПД ОСОБА_1 реконструкції об'єкту
нерухомого  майна з можливістю його
збереження та прийняття цього об'єкту до експлуатації.  Представник Одеської міської ради у судові
засідання не з'явився, будь-яких заперечень з приводу заявлених вимог суду не
надав.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Підсумовуючи зазначене, суд оцінює
позовні вимоги СПД ОСОБА_1 про  визнання
за ним права власності на  нежитлові
приміщення, загальною площею 441 кв.м., які складаються з приміщень першого
поверху площею 314 кв.м. та другого поверху площею 127 кв.м., розташовані за
адресою: АДРЕСА_1  обгрунтованими та правомірними,
у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат між сторонами по справі, враховуючи ті обставини, що звернення
СПД ОСОБА_1  до господарського суду з
позовом  у даній справі не було зумовлене
неправомірними діями відповідача, суд вважає за правомірне витрати, пов'язані
із сплатою державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу, віднести на рахунок позивача згідно із ст. 44, ч. 2 ст. 49 ГПК України  (Лист ВАСУ від 26.06.1995р. №01-8/453 “Про
деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при
вирішенні спорів”).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 328,
331 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати право власності  суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_7  на нежитлове приміщення, загальною площею
441,0 кв.м., яке в цілому складається з приміщень першого поверху площею 314,0
кв.м. та другого поверху площею 127,0 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення
набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписане 31.08.2007р.

Суддя