ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  12/197

30.08.07

За позовом          Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого технічного обладнання і нових технологій КОЛАН»

До          Антимонопольного комітету України

3-тя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет спору на стороні

відповідача          Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Емальхімобладнання»

Про                                        визнання недійсним рішення

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача                               Надіктов В.М. –предст. (дов. № 138/2 від 10.04.07 р.)

Від відповідача          Бахарева О.В. –предст. (дов. № 21-29/02-7715 від 11.12.06 р.)

Від 3-ої особи          Єрохін В.В. –дир. (протокол № 2 від 25.10.05 р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним рішення Державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 19.06.06р. № 07/73-р про закриття провадження у справі № 27-26.4/36-04 про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції ТОВ «НВП «Емальхімобладнання».

Ухвалою від 23.08.06р. № 05-5-12/10264-А судом позовну заяву та додані до неї документи по справі повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 108 КАС України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.06р. апеляційну скаргу ВАТ «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого технічного обладнання і нових технологій КОЛАН»задоволено, ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.08.06 р. №.05-5-12/10264-А скасовано, матеріали справи № 05-5-12/10264-А направлено на розгляд до Господарського суду м. Києва.

За резолюцією Заступника Голови Господарського суду м. Києва від 02.03.07 р. матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Прокопенко Л.В.

Ухвалою суду від 07.03.07 р. порушено провадження у справі №12/197 та прийнято позовну заяву ВАТ «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого технічного обладнання і нових технологій КОЛАН»до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 19.06.06р. № 07/73-р до розгляду, розгляд справи призначено на 26.04.07 р., залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ НВП «Емальхімобладнання».

В судовому засіданні 26.04.07 р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву (вих. № 21-92 від 24.04.07 р.), відповідно до якого відповідач просить суд відмовити в позові, оскільки вважає твердження позивача такими, що не мають правового обґрунтування з підстав, викладених відзиві.

Також в судовому засіданні 26.04.07 р. представником третьої особи надано письмові пояснення щодо суті спору, відповідно до яких третя особа також просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.04.07 р. розгляд справи відкладено.

В судових засіданнях 17.05.07 р. та 24.05.07 р. оголошено перерви.

В судовому засіданні 04.07.07 р. оголошено перерву для виготовлення повного тексту рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»зареєстроване Полтавським міськвиконкомом у 1996 році.

ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»відповідно до рішення Мінмашпроліу України від 30.09.1994 № 1311 перетворено з державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут емальованого хімічного обладнання»і є правонаступником його прав та обов'язків.

Основними видами діяльності ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»є, зокрема, дослідження та розробка в галузі природничих і технічних наук; дослідження, розробка і впровадження у виробництво нових корозійностійких матеріалів, зокрема, технічної кераміки, склоемалевого покриття, а також технологій нанесення їх на металеві вироби.

Згідно з розпорядженням Полтавського міськвиконкому від 20.02.2004 № 116-р, ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»перереєстровано у ВАТ «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого хімічного обладнання і нових технологій КОЛАН»(надалі - ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН»).

ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН»є правонаступником всіх майнових і немайнових прав та обов”язків ВАТ «НДІ Емальхімобладнання».

Відповідно до протоколу № 2 засідання секцій «емалей і технології емалювання»НДІ «Емальхіммаш»у 1974 році до тематичного плану НДІ «Емальхіммаш»було включено тему 430-04-74 «Розробити і впровадити скловидну або склокристалічну емаль і технологію нанесення покриття на деталі хімобладнання для вирощування лугогалоїдних кристалів»(надалі - Тема «430-04-74»). Науково-дослідні розробки з Теми «430-04-74»було завершено у 1978 році. У результаті було створено склоемаль марки 10-1 (надалі - склоемаль «10-1», або емаль «10-1»). Колектив працівників НДІ «Емальхіммаш»(В.Я. Бідношея, Н.Ф. Бабич, Л.В. Бойко та В.А. Іванов) у 1976 році на цей винахід отримав авторське свідоцтво № 1188122 А. Також було розроблено технічні умови ТУ 0161-124-78 на гранулят склоемалі «10-1»і складено технологічну інструкцію ТІ 61-04-152-78 «Виготовлення і емалювання деталей хімобладнання зі сталі марки 12X18 НІ ОТ».

Звіт НДТ «Емальхіммаш»щодо створеної склоемалі «10-1»та розробленої технології емалювання нержавіючої сталі було надіслано до Всесоюзного науково-технічного інформаційного центру на реєстрацію (надалі - ВНТІцентр). Інформацію про склоемаль марки «10-1»було занесено ВНТІцентром у 1979 році до збірки науково-дослідних розробок (рубрика «Хімія і хімічна промисловість») з грифом «для службового користування». Темі «430-04-74»ВНТІцентром було присвоєно інвентарний номер та номер державної реєстрації. Після повернення ВНТІцентром звіту НДІ «Емальхіммаш»щодо створеної склоемалі «10-1»та розробленої технології емалювання нержавіючої сталі, результати розробки Теми «430-04-74»були визнані НДІ «Емальхіммаш»комерційною таємницею.

З метою захисту комерційної таємниці в НДІ «Емальхіммаш»було вжито необхідних заходів щодо створення умов для обмеження доступу до неї. Зокрема, відповідно до технологічної інструкції ТУ 0161-277-85, розробленої НДІ «Емальхіммаш», інформація про виготовлення та емалювання деталей зі сталі марки 12Х18Н10Т з використанням емалі марки «10-1»була віднесена до інформації для службового користування. У НДІ «Емальхіммаш»діяв пропускний режим, в структурі НДІ «Емальхіммаш»був передбачений Перший відділ, який забезпечував конфіденційність наукових розробок та організацію захисту комерційних таємниць.

Згідно з наказами НДІ «Емальхіммаш»(зокрема, від 06.08.1973 №108 та від 18.05.1978 № Ісп), з метою запобігання розголошенню інформації, яка визнана винаходом чи відкриттям, в НДІ «Емальхіммаш»діяла експертна комісія, яка забезпечувала спеціальний порядок оформлення, використання, обліку, зберігання такої інформації. НДІ «Емальхіммаш», з метою запобігання розголошенню конфіденційної інформації та комерційної таємниці, зобов'язував працівників, які володіють відповідними відомостями в силу своєї службової діяльності, не розголошувати їх навіть після звільнення. Крім того, у НДІ «Емальхіммаш»видавались відповідні накази, зокрема, від 02.11.1990 №283 та від 08.12.1999, № 117 «Про збереження комерційної таємниці і правового захисту».

Для підтримки конкурентоспроможності винайденої вказаної вище технології, НДІ «Емальхіммаш»вдосконалював її під час впровадження у виробництво результатів роботи з Теми «430-04-74».

Результати, одержані під час розробки Теми «430-04-74», постійно використовувались НДІ «Емальхіммаш»(пізніше - ВАТ «НДІ Емальхімобладнання») у господарській діяльності, зокрема під час виконання зобов'язання згідно з договорами (зокрема, від 11.12.1979 №960/215, від 14.01.2000 № 8 та від 16.11.2000 № 15), укладеними із Солікамським магнієвим заводом (надалі - Солікамський завод) (Росія).

Відповідно до інформації позивача Солікамський завод до 2002 року був одним із основних споживачів ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»(НДТ «Емальхіммаш») впродовж більше 10 років.

НДІ «Емальхіммаш»на замовлення Солікамського заводу після проведення позитивних випробувань, які здійснювались в межах договорів із Солікамським заводом, включив до тематичного плану тему 1201-88-32 «Створення установки ректифікації пентахлоридів ніобію і танталу»(надалі - Тема «1201-88-32»).

У 1989 році, в результаті завершення розробок з Теми «1201-88-32», було виготовлено установку ректифікації пентахлоридів ніобію і танталу, в якій для захисту поверхні було використано емаль «10-1», а також відпрацьовано спосіб з підготовки поверхні нержавіючої сталі перед емалюванням.

Між ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»(НДІ «Емальхіммаш») та Солікамським заводом було укладено цивільно-правові угоди (зокрема, від 11.12.1979 № 960/215, від 14.01.2000 р., № 8 та від 16.11.2000 № 15) щодо ремонту майна Солікамського заводу з відновленням на ньому емалевого покриття. За якість та своєчасне виконання робіт з боку ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»до 2002 року, згідно з цими угодами, відповідав Єрохін Володимир Васильович.

Єрохін В.В. перебував у трудових відносинах із НДІ «Емальхіммаш»(потім з ВАТ «НДТ Емальхімобладнання») з 1972 до 2002 року, займаючи посади, зокрема, інженера та завідувача відділу емалювання. Єрохін В.В. був обізнаний з результатами розробки Теми «430-04-74», зокрема, з технічними характеристиками і технологічними особливостями склоемалі «10-1»та організаційно-технічною схемою її виробництва. Для запобігання розголошення та неправомірного використання іншими суб'єктами господарювання інформації, яка визнана ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»(НДІ «Емальхіммаш») комерційною таємницею, товариство зобов'язує працівників, які мають доступ до неї, брати на себе відповідні зобов'язання.

Згідно з формою № 12 від 17.12.1987, Єрохін В.В. зобов'язався не розголошувати відомості, що є державною та службовою таємницями, які йому буде довірено або стане відомо по службі (роботі). У разі звільнення Єрохін В.В. зобов'язався постійно дотримуватися цього зобов'язання.

Крім того, Єрохін В.В., згідно з інформацією позивача був акціонером ВАТ «НДІ Емальхімобладнання». Відповідно до пункту 4.6 Статуту підприємства його акціонери зобов'язані не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію ВАТ «НДІ Емальхімобладнання».

У 1999 році Єрохін В.В., будучи обізнаним із результатами розробки Теми «430-04-74», разом з Єрохіною Ларисою Іванівною, без погодження з ВАТ «НДТ Емальхімобладнання», на базі якого розроблялася Тема «430-04-74», подали до Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України заявку на винахід від 25.05.1999, який є результатом розробки Теми «430-04-74»і на який отримано авторське свідоцтво № 1188122 А, де авторами винаходу зазначено колектив працівників НДІ «Емальхіммаш»(В. Я. Бідношея, Н. Ф., Бабич, Л. В. Бойко та В. А. Іванов).

Після розгляду Держдепартаментом заявки, Єрохін В.В. та Єрохіна Л.І. отримали деклараційний патент на винахід від 15.06.2001 № 39278 А «Емалевий шлікер для безгрунтового покриття на поверхні сталі, утому числі і нержавіючої».

У 2002 році Єрохін В.В., звільнившись з ВАТ «НДІ Емальхімобладнання», став одним із засновників та директором ТОВ НВП «Емальхімобладнання», яке зареєстроване Полтавським міськвиконкомом у 2002 р.

Основними видами діяльності ТОВ НВП «Емальхімобладнання»є, зокрема, дослідження та розробки в галузі природничих і технічних наук; проектування та виготовлення сталевого, зокрема й емальованого, обладнання для потреб хімічної, фармацевтичної, легкої та харчової промисловостей; виготовлення та продаж гранулятів.

ТОВ НВП «Емальхімобладнання»та ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН»є конкурентами.

ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН»(ВАТ «НДІ Емальхімобладнання») не надавав дозволу ТОВ НВП «Емальхімобладнання»на використання комерційної таємниці ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН».

Антимонопольним комітетом України за заявою від 21.05.2003 № 8-01/2347 AM ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»відкрито провадження з розгляду справи № 27-26.4/36-04 про порушення ТОВ НВП «Емальхімобладнання»законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченого статтею 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»у вигляді неправомірного використання комерційної таємниці.

Справу № 27-26.4/36-04 розпочато згідно з розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 07.05.2004 № 07/46-р.

23.06.04 р. у поданні про попередні висновки у справі №27-26.4/36-04 визнано дії 3-ї особи у вигляді неправомірного використання комерційної таємниці порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, яке передбачене ст.19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

15.03.06 р. у поданні про попередні висновки у справі №27-26.4/36-04 запропоновано закрити провадження у справі у зв’язку з не доведенням вчинення правопорушення.

Рішенням Державного уповноваженого АМК від 19.06.06 р. № 07/73-р закрито провадження у справі № 27-26.4/36-04 за недоведенням вчинення порушення.

Зокрема, Комітет дійшов висновку про те, що з 1978 року і протягом багатьох років позивачем не було вжито достатніх організаційних заходів щодо забезпечення належного обліку, зберігання та режиму використання матеріалів Теми при введенні їх у господарський обіг відповідно до законодавства України.

За результатами розгляду справи у діях 3-ї особи щодо впровадження у власне виробництво технології нанесення емалевого покриття (склоемаллю «10-1») порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції у вигляді використання неправомірно здобутих відомостей, що становлять відповідно до законодавства України комерційну таємницю (стаття 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»), не доведено.

Позивач вважає зазначене рішення таким, що прийнято на порушення законодавства, з таких підстав.

В рішенні містяться відверті помилки оцінки фактів і тлумачень, що свідчить про порушення Державним уповноваженим статті 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»,за якою він зобов'язаний виконувати вимоги законодавства України, бути об'єктивним та неупередженим при реалізації своїх повноважень.

У Рішенні міститься твердження про відсутність спеціальних позначень на документах позивача, що призвело до хибних висновків при прийнятті рішення. Такі твердження у якості доказів відсутності своєї вини наводить і 3-я особа, зазначаючи, що документи Заявника з комерційною таємницею на титульному листі не мають позначок «Секретно», «ДСК», тощо (лист у матеріалах справи).

Ці обставини не можуть бути взяті за основу для висновків щодо неналежного вжиття заходів захисту комерційної таємниці позивачем, адже вони стосуються захисту державної таємниці, відповідно до концепції Закону України «Про державну таємницю».

Отже, при цьому не врахована ст. 2 про те, що дія законодавства України про державну таємницю не поширюється на відносини, пов'язані з охороною комерційної та банківської таємниці, та ст. 3 цього ж Закону, в якій зазначено, що забороняється надавати грифи секретності передбачені цим законодавством, носіям таємної або конфіденційної інформації, яка не становить державну таємницю.

Позивач вважає, що Комітет неправомірно перебрав на себе функцію визначення складу і обсягу відомостей, що становлять комерційну таємницю позивача з рекомендацією порядку їх захисту у вигляді позначок типу «Секретно», «ДСК»на титульному листі документів пов'язаних з темою 430-04-74 (далі Тема) і ТУ 26-01-80.

Ця функція не зазначена ні в Законі України «Про Антимонопольний комітет», ні в Законі України «Про захист від недобросовісної конкуренції», на в ст. 30 Закону УРСР «Про підприємства в Українській РСР», ні в ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Зазначення в рішенні що позначка «Не подлежит опубликованию в открытой печати», яка зроблена на бланку авторського свідоцтва №1055181 від 17.09.1980р. «Способ подготовки поверхности нержавеющей стали перед эмалированием»(мова оригіналу) не може вважатися належним захистом власних матеріалів Теми, оскільки цей правоохоронний документ не відноситься до нормативно-технічної (технологічної) документації і не використовується безпосередньо у виробничому процесі", є хибним так як: позначка «не подлежит опубликованию в открытой печати»є запобіжним заходом для захисту формули винаходу по а.с.№1055181, а не Теми, відповідно до якої розроблялась емаль 10-1, правоохоронний документ по а.с. №1055181 визначений за взаємозв'язком ознак формули як «Способ подготовки поверхности нержавеющей стали перед эмалированием»є правомірним і відповідним до вимог визнання винаходу як спосіб в розумінні: «Способ как объект изобретения - это новый, обладающий существенными отличиями и дающий при использовании положительный эффект процесс выполнения взаимосвязанных действий для достижения поставленной цели». (Инструкция по государственной научно-технической экспертизе изобретений, ЭЗ-2-74, Госкомизобретений СССР от 13.12.1973г.).

Безпідставним є твердження в рішенні про те, що спосіб, як технологічний прийом, не використовується безпосередньо у виробничому процесі. Таке твердження Комітету є не що інше, як визнання надійного захисту позивачем його комерційної таємниці, оскільки Комітет, досліджуючи викладене у ТІ 61-04-152-78 і у ТІ 0161-277-85, не встановив, що у п.п 3.11 та 3.9, відповідно, зазначена технологічна операція у повній відповідності до формули винаходу по а.с. №1055181. Без виконання цієї операції неможливо провести захист поверхні нержавіючої сталі емалевим покриттям 10-1.

Цей факт переконливо свідчить про те, що індивідуальний засіб захисту комерційної таємниці, використаний позивачем безпосередньо в тексті технологічних інструкцій, є ефективним і надійним за будь-які директивні позначки на титульних листах типу «Секретно», «ДСК»тощо неправомірно запозичених з Закону України «Про державну таємницю»і на обов'язкову присутність яких безпідставно наголошується в рішенні Комітету.

Позивач вжив низку необхідних заходів загально-організаційного характеру захисту всього масиву відомостей, які вирішив його керівник, на підставі Закону, віднести до поняття «комерційна таємниця»підприємства.

В рішенні є згадка тільки про Наказ позивача №283 від 02.11.1990р. «Про збереження комерційної таємниці і правового захисту».

Проте, Комітетом безпідставно не взятий до уваги Наказ позивача №117 від 08.18.1999р. «Про збереження комерційної таємниці при виконанні статутної діяльності ВАТ «НДІемальхіммаш і НТ», хоча він долучений до матеріалів справи №27-26.4/36-04 від 23.06.04р, як доказ.

Всі факти порушень з боку 3-ї особи позивач підтвердив доказами, або надав, як такі, що доведені судом, і вони знайшли своє відображення у висновках Подання про попередні висновки у справі №27-26.4/36-04/274-спр. від 23.06.04р.

Проте, всі ці докази і суттєві висновки безпідставно не знайшли своє відображення ні в Поданні Комітету про попередні висновки від 15.03.2006р., ні в рішенні Комітету від 19.06.2006р.

Невірно зроблений висновок про твердження позивача, стверджує, що інститутом було вжито належних заходів щодо зберігання відомостей стосовно оптимального складу склоемалі «10-1»як невід'ємної частини матеріалів Теми, але це не підтверджується результатами розслідування у справі.

По-перше, позивач не стверджує, а довів доказами відповідність зберігання та порядок користування звіту по Темі, як того вимагає документ інформація про який опублікована ВНТІцентром з позначкою «ДСК».

По-друге, якщо б звіт Теми досліджувався Комітетом ретельно, то в рішенні від 19.06.2006р. було б зазначено, що в звіті є відомості, якими встановлено тільки межі (від - до) складу емалевих стекол, а не оптимальний склад склоемалі 10-1.

Твердження Комітету про невжиття належних заходів захисту своєї комерційної таємниці у зв'язку з свідченням ВАТ «Полтавхіммаш»(лист від 16.08.2005 вх. №8-27/3959), про те, що в центральній заводській лабораторії (ЦЗЛ) ВАТ «Полтавхіммаш»з 1980 р. без забезпечення будь-якого захисту знаходяться ТУ 26-01—80 «Стеклоемаль марки 10-1, Гранулят (мова оригіналу) (без грифу) «ДСК»на титульному аркуші, є безпідставними.

Невірно зазначено в рішенні, що оригінальний примірник технічних умов ТУ 26-01—80 «Стеклоемаль марки 10-1. Гранулят»(мова оригіналу), який містить оптимальний склад склоемалі «10-1», бо вказаний склад не є оптимальним без застосування коду його комерційної таємниці.

На засіданні Комітету при розгляді справи 27-26.4/36-04 15 червня 2006р. позивач дав пояснення суті коду, ознайомив і надав на огляд учасникам засідання письмове свідчення його автора, що запровадив його на стадії розробки ТУ 26-01—80.

Неправомірно зазначено в рішенні Комітету від 19.06.2006р., що претензії Заявника до будь-якої особи є безпідставними.

Неправомірно робить Комітет узагальнюючий висновок, що з 1978 року і протягом багатьох років інститутом не було вжито достатніх організаційних заходів, щодо забезпечення належного обліку, зберігання та режиму використання матеріалів Теми при введені їх у господарський обіг відповідно до законодавства України.

По-перше, звіт по темі №430-04-74 був зареєстрований в архіві інституту за № 1208 від 27.12.1978р. і занесений до «Инвентарной книги отчетов и расчетно-пояснительных записок НИИэмальхиммаш, г. Полтава, 1978г.». Це був запобіжний захід обмеження доступу користування звітом.

По-друге, на звіт по темі №430-04-74, інвентарний №1208, була заведена відповідна карточка по обліку осіб, які мали доступ до нього. Як слідує з цієї карточки, за період 1979р. по 2005р. до нього мали доступ всього сім осіб, в т.ч. три особи безпосередні розробники звіту. Це свідчить про надійний захист витоку інформації із звіту по Темі.

Починаючи з 1978р. і до 1991р. стосовно матеріалів Теми і їх режиму використання діяли закони колишнього СРСР, а не законодавство України.

Починаючи з 1991р і на момент вчинення порушення 3-ю особою (2003р.) діяли вже Закони України, але які, Комітет у рішенні від 19.06.2006р. не вказує, посилаючись на узагальнене поняття законодавство України.

Безпідставно зроблений узагальнюючий висновок, що за результатами розгляду справи у діях Підприємства щодо впровадження у власне виробництво технології нанесення емалевого покриття (склоемаллю «10-1») порушення не доведено.

Проте у заяві, поданій до Комітету від 19.05.2003р., позивач до 3-ї особи не зазначав такої вимоги, а йшлося про неправомірне використання комерційної таємниці. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», неправомірним використанням комерційної таємниці є впровадження у виробництво або врахування під час планування чи здійснення підприємницької діяльності без дозволу уповноваженої на те особи неправомірно здобутих відомостей, що становлять відповідно до законодавства України комерційну таємницю.

Отже, суперечливим вбачається невизнання Комітетом в діях 3-ї особи порушення, передбаченого ст. 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Проаналізувавши викладену вище інформацію, позивач вважає, що Комітет не в повній мірі з'ясував обставин, які мають значення для справи, не довів обставини, які мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Все це дає підстави для скасування чи визнання недійсним рішення Комітету.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», ст. 505 Цивільного кодексу України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 30 Закону України «Про підприємства в Україні», необхідною умовою віднесення певної інформації до комерційної таємниці визначається встановлення належних способів захисту такої інформації.

Під час розгляду антимонопольної справи позивачем не надано підтверджень, що з моменту введення у господарський обіг склоемалі «10-1»ним було вжито достатніх організаційних заходів щодо забезпечення належного обліку, зберігання та режиму використання матеріалів, що стосуються складу зазначеної емалі, які дозволяють розглядати зазначену інформацію як комерційну таємницю.

Крім того, позивач безпідставно зазначив, що Комітет перебрав на себе функції визначення складу і обсягу відомостей, що становлять комерційну таємницю позивача з рекомендацією порядку їх захисту, адже Комітет лише вказав на відсутність будь-яких позначок на документах, які б свідчили про те, що вони є документами з обмеженим доступом користування, або являються комерційною таємницею, як вважає позивач.

Позивач вважає, що позначка «Не подлежит опубликованию в открытой печати», яка зроблена на бланку авторського свідоцтва № 1055181 від 17.09.1980 «Способ подготовки поверхности нержавеющей стали перед эмалированием»(мова оригіналу), є запобіжним заходом для захисту формули винаходу за а.с. № 1055181 і що цей документ відноситься до технологічної документації.

В той же час, як встановлено під час розгляду справи, за повідомленням позивача, для використання у виробництві емалі позивачем була розроблена технологічна документація, а саме технічні умови ТУ 0161-124-78 «Стеклоэмаль марки «10-1»гранулят»(мова оригіналу), а також складено технологічну інструкцію ТІ 61-04-152-78 «Изготовление и эмалирование деталей химоборудования из стали марки 12Х18Н10Т»(мова оригіналу) та технологічний процес приготування шлікера склоемалі «10-1». Посилання на авторське свідоцтво № 1055181 від 17.09.1980 «Способ подготовки поверхности нержавеющей стали перед эмалированием»(мова оригіналу), яке є охоронним документом, у зазначених технологічних документах не міститься. Тобто, авторське свідоцтво не можна віднести до технологічної документації, яка використовується безпосередньо у виробничому процесі.

А зазначені технічні умови, технологічна інструкція та технологічний процес, які містили комерційну таємницю позивача, з моменту їх введення у виробництво не мали належного захисту відповідно до законодавства.

Також не може вважатися доказом належного і своєчасного захисту створеної у 1978 році технологічної документації, яка містить комерційну таємницю позивача, посилання позивача на існування Наказу № 117 «Про збереження комерційної таємниці при виконанні статутної діяльності ВАТ «НДІемальхіммаш і НТ», який був виданий тільки у 1999 році.

Забезпечення, на думку позивача, запобіжних заходів обмеження доступу користування звітом по Темі, зокрема, реєстрація звіту в архіві і занесення його до інвентарної книги не забезпечували належний захист створеній за результатами розробки Теми технологічній документації - технічним умовам ТУ 0161-124-78 «Стеклоэмаль марки «10-1»гранулят»(мова оригіналу), технологічній інструкції ТІ 61-04-152-78 «Изготовление и эмалирование деталей химоборудования из стали марки 12Х18Н10Т»(мова оригіналу) та технологічному процесу приготування шлікера склоемалі «10-1», які використовувались безпосередньо при виробництві склоемалі марки «10-1».

На час створення зазначеної технологічної документації існувала система належного захисту відповідної інформації та документів, а саме віднесення інформації до інформації для службового користування (ДСК), для чого був передбачений Перший відділ, який забезпечував конфіденційність наукових розробок та організацію захисту комерційних таємниць.

Так, до матеріалів справи долучено вибірковий перелік винаходів Заявника на об'єкт «речовина»(емаль) за 1964 - 1991 роки, яким надано гриф «ДСК». Однак документи, які б стосувалися склоемалі марки «10-1», у зазначеному переліку відсутні.

Тільки у 1985 році позивачем підготовлено технологічну інструкцію ТІ 0161-277-85 «Изготовление і эмалирование деталей из стали марки 12Х18Н10Т»(мова оригіналу) з використанням емалі «10-1», в якій інформація про виготовлення та емалювання деталей зі сталі марки 12Х18Н10Т з використанням склоемалі марки «10-1»була віднесена до інформації для службового користування.

Отже, як свідчать матеріали справи, технології виготовлення склоемалі «10-1», яка визначена позивачем як комерційна таємниця, не було забезпечено належного та своєчасного захисту відповідно до законодавства.

Щодо розробленого позивачем у 1980 році одного з варіантів (оригінал) технічних умов ТУ 26-01-80 «Стеклоэмаль марки 10-1, гранулят»(мова оригіналу), який містить оптимальний склад склоемалі «10-1», то до матеріалів справи долучено лист від 16.08.2005 вх. № 8-27/3959, в якому ВАТ «Полтавхіммаш»підтверджує, що зазначені технічні умови зберігалися в центральній заводській лабораторії ВАТ «Полтавхіммаш»з 1980 року без забезпечення будь якого захисту, оскільки позивач таких вимог не висував.

Пояснення позивача, що зазначені технічні умови не були затверджені і тому були не дійсні, не є переконливими, оскільки такі обставини не можуть слугувати підставою для недотримання спеціального режиму обігу цих документів. Відсутність на титульному аркуші затверджувальних підписів представників позивача, ВАТ «Полтавхіммаш»та третіх осіб не змінює змістовної частини цього документа і не позбавляє позивача обов'язків належного зберігання цих документів, якщо їм надано статус комерційної таємниці.

При цьому не має значення, копія чи оригінал ТУ 26-01-80 знаходились у ВАТ «Полтавхіммаш»з 1980 року, оскільки важливим є саме факт наявності у третьої особи зазначених технічних умов, які за твердженням позивача, мають статус комерційної таємниці, але щодо яких позивачем не висувалось жодних вимог відповідного зберігання і захисту.

Крім того, до матеріалів справи долучено документи, якими підтверджується, що на Фастівському заводі «Червоний Жовтень»протягом більш як 20 років виготовлялась склоемаль «10-1», яка називалась ще емаль «10-К». Позивачем до Фастівського заводу «Червоний Жовтень»надсилався лист —заявка, в якому повідомлявся склад емалі «10-1»для вирахування вартості цієї роботи, яка проплачувалась позвиачем заводу наперед. Як зазначає головний емалювальник Фастівського заводу «Червоний Жовтень»(1992 - 2003) Каплюченко М. С: «... перша партія заявленої склоемалі згідно представленої рецептури, була розрахована та виготовлена в присутності спеціалістів Інституту (Позивача), послідуючі партії розраховувались спеціалістами лабораторії самостійно і плавились у цеху під моїм контролем або під контролем іншого спеціаліста лабораторії...».

Що стосується деклараційного патенту на винахід № 39278А, зазначаємо, що визнання зазначеного патенту Октябрським районним судом міста Полтави (рішення від 17.12.2003, суддя Панченко О.О.) недійсним не підтверджує неможливості використання рецептури склоемалі у виробництві, а лише вказує на відсутність захисту прав інтелектуальної власності.

Тобто, зважаючи на викладені факти, претензії позивача до будь-якої особи, зокрема до 3-ї особи, щодо неправомірного збирання, розголошення та використання у виробництві відомостей, яким не було забезпечено належного захисту як комерційній таємниці позивача у розумінні статей 16, 17 і 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», є безпідставними.

3-я особа проти задоволення позовних вимог заперечила з огляду на те, що інформація не є комерційною таємницею у зв’язку з поширенням її серед працівників заводів –контрагентів позивача, а також з тих підстав, що 3-ю особою не використано емаль 10-1 при виконанні контракту з Солікамським магнієвим заводом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»неправомірним використанням комерційної таємниці є впровадження у виробництво або врахування під час планування чи здійснення підприємницької діяльності без дозволу уповноваженої на те особи неправомірно здобутих відомостей, що становлять відповідно до законодавства України комерційну таємницю.

Згідно зазначеної вище норми для кваліфікації дій особи згідно ст. 19 Закону необхідно встановити наступні обставини:

чи є використовувана інформація є комерційною таємницею згідно законодавства України;

чи використано її без дозволу уповноваженої особи;

чи правомірно здобуто відомості, що становлять комерційну таємницю, особою, що звинувачується у їх використанні;

чи використовується інформація у якості впровадження у виробництво або врахування під час планування чи здійснення підприємницької діяльності.

Оскаржуване рішення побудоване на висновку про те, що інформація в даному випадку не може вважатися комерційною таємницею згідно законодавства України у зв’язку з її неналежним зберіганням та наявністю доступу до неї третіх осіб, а також у зв’язку тим, що 3-я особа, маючи доступ до копії технічних умов, правомірно отримала інформацію.

Суд не може погодитися з зазначеним висновком Комітету з таких підстав.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про підприємства в Україні»(що був чинний станом на дату подачі позивачем заяви до Комітету), під комерційною таємницею підприємства маються на увазі відомості, пов'язані з виробництвом, технологічною інформацією, управлінням, фінансами та іншою діяльністю підприємства, що не є державною таємницею, розголошення (передача, витік) яких може завдати шкоди його інтересам. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, порядок їх захисту визначаються керівником підприємства.

Згідно законодавства України, чинного станом на дату прийняття оскаржуваного рішення –ст. 505 ЦК України –комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якої вона належить, у зв’язку з чим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію.

Суд вважає, що Комітет, розглядаючи справу, мав надавати оцінку діям 3-ї особи щодо наявності правопорушення, передбаченого ст. 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»з огляду на законодавство, що існувало на момент вчинення правопорушення згідно заяви позивача, тобто, станом на 2002-2003 р. р.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як було зазначено вище, ст. 30 Закону України «Про підприємства в Україні»під комерційною таємницею підприємства маються на увазі відомості, пов'язані з виробництвом, технологічною інформацією, управлінням, фінансами та іншою діяльністю підприємства, що не є державною таємницею, розголошення (передача, витік) яких може завдати шкоди його інтересам. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, порядок їх захисту визначаються керівником підприємства.

В даному випадку інформація щодо Теми «430-04-74»безпосередньо пов’язана з виробництвом позивача, що не оспорюється учасниками по справі і встановлено Комітетом при проведенні розслідування; інформація не є державною таємницею; її розголошення може завдати шкоди інтересам позивача, так як її використання третіми особами без згоди позивача зменшує його прибутки від використання Теми.

Висновок Комітету про те, що позивачем не вжито всіх заходів для нерозголошення інформації, на думку суду, не може вважатися обґрунтованим, так як матеріали справи свідчать про те, що позивачем, починаючи з 70-х років, вживалися заходи для обмеження доступу до інформації, яка визнана винаходом чи відкриттям, в тому числі, і щодо Теми.

У 1979 р. інформацію про склоемаль «10-1»було внесено Всесоюзним науково-технічним інформаційним центром (м. Москва) до збірки науково-дослідних розробок у рубриці «Хімія і хімічна промисловість»з грифом «для службового користування».

У 1985 році Інститутом підготовлено технологічну інструкцію ТІ 0161-277-85 «Изготовление і эмалирование деталей из стали марки 12Х18Н10Т»(мова оригіналу) з використанням емалі «10-1», в якій зазначено оптимальний склад склоемалі «10-1», на титульному аркуші якої розміщено позначку «ДСК».

При чому, той факт, що інструкція була підготовлена лише у 1985 р., в даному випадку не впливає на кваліфікацію дій 3-ї особи як правопорушення згідно ст. 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», так як власне дії з використання інформації вчинені протягом 2002-2003 р.р., після того як інформація отримала гриф «ДСК».

Крім того, директор ТОВ НВП «Емальхімобладнання»Єрохін В.В. підтвердив, що йому було відомо, що відомості про склад емалі «10-1»та відповідна технологія емалювання нержавіючої сталі становлять комерційну таємницю ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»(лист № 17 від 04.07.2003р.).

Наявність розробленого Інститутом у 1980 році одного з варіантів (оригінал) технічних умов ТУ 26-01-80 «Стеклоэмаль марки 10-1, гранулят»(мова оригіналу) (без грифу «ДСК»на титульному аркуші), який з 1980 року знаходився у відкритого акціонерного товариства «Полтавхіммаш»- ділового партнера Інституту, в даному випадку не впливає на кваліфікацію дій 3-ї особи як використання комерційної таємниці, так як правопорушення скоєне не ВАТ «Полтавахіммаш», і навіть Комітетом встановлено, що відомості щодо Теми отримані 3-ю особою не від ВАТ «Полтавахіммаш»або будь-яких інших контрагентів позивача, а безпосередньо на підприємстві позивача.

За таких обставин висновок Комітету про те, що інформація щодо Теми не може вважатися комерційною таємницею, є необґрунтованим.

Про те, що використання інформації, що є комерційною таємницею позивача, позивачу завдано шкоди, свідчать факти, встановлені Комітетом під час проведення розслідування, а саме:

У 2003 році ТОВ НВП «Емальхімобладнання»та Солікамський завод уклали контракти від 21.02.2003 № 3 та від 27.02.2003 № 4, предметами яких є відповідно ремонт та реемалювання майна Солікамського заводу з наступним відновленням на ньому емалевого покриття і виготовлення деталей та їх емалювання.

Від імені ТОВ НВП «Емальхімобладнання»контракти № 3 та № 4 укладав та підписав Єрохін В. В. - директор ТОВ НВП «Емальхімобладнання». За своїм предметом контракт № З є аналогічний цивільно-правовим угодам, укладеним між ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»та Солікамським заводом (від 11.12.1979 № 960/215, від 14.01.2000 № 8 та від 16.11.2000 № 15).

У результаті Солікамський завод відмовився від виконання робіт позивачем згідно з цивільно-правовими угодами від 14.01.2000 № 8 та від 16.11.2000 №15.

Підтвердженням того, що Солікамський завод надав перевагу умовам контракту від 21.02.2003 № 3, укладеного з ТОВ НВП «Емальхімобладнання», є те, що Солікамський завод на виконання своїх зобов'язань згідно з цим контрактом на адресу ТОВ НВП «Емальхімобладнання»надіслав за допомогою залізничного транспорту обладнання для реемалювання.

У зв'язку з відмовою Солікамським заводом від виконання позивачем робіт згідно з цивільно-правовими угодами від 14.01.2000р. № 8 та від 16.11.2000р. № 15, йому заподіяно суттєвих матеріальних збитків (в межах 310 000-350 000 доларів США).

На запити державного уповноваженого Комітету про надання інформації, ТОВ НВП «Емальхімобладнання»не надало будь-яких документів, які б свідчили про наявність правових підстав у ТОВ НВП «Емальхімобладнання»використовувати результати розробки  Теми "430-04-74", необхідні для виконання умов контракту від 21.02.2003 № 3 на час його укладення з Солікамським заводом.

Деклараційний патент від 15.06.200і jNa ЗУ273 А, отриманий Єрохіним В.В. та Єрохіною Л. І.  на винахід «Емалевий шлікер для безгрунтового покриття на поверхні сталі, у тому числі й нержавіючої" рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 17.12.2003р. визнаний недійсним. У рішенні суду зазначено, що Єрохіна Л.І. та Єрохін В.В. під час виконання своїх службових обов'язків мали доступ, а також брали безпосередню участь у роботах з емалювання нержавіючої сталі емаллю марки 10-1, керуючись при цьому матеріалами, які були використані під час подачі заявки на патент, що підтверджується тим, що Єрохін В.В., як посадова особа, підписав 23.06.1988р. технологічну інструкцію, яка містить відомості про ознаки об'єкту.

Згідно з наданою ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»інформацією, працівникам ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»Білорибкіну Л.В., Гончаренку В.І., Криську О.В. та Кулік С В. з боку ТОВ НВП "Емальхімобладнання" (в особі директора Єрохіна В.В.) було надано пропозиції щодо працевлаштування за сумісництвом у ТОВ НВП «Емальхімобладнання».

Білорибкін Л.В., Гончаренко В.І., Крисько О.В. та Кулік С.В, які перебували у трудових відносинах із ВАТ «НДІ Емальхімобладнання», в силу своїх посадових обов'язків володіли інформацією про результати розробки Теми «430-04-74»: Кулік СВ.- про рецептурний підбір компонентів шлікеру, забезпечення відповідності технологічним вимогам, розмелювання шлікеру і дослідження технологічності; Білорибкін Л. В. - про технологічні вимоги до поверхні деталей під емалювання; Крисько О.В. - про технологію термообробки поверхні, нанесення шлікеру, обпалення шлікеру (технологічні режими, організаційні прийоми покриття); Гончаренко В.І. - про спосіб підготовки поверхні під емалювання. Крім того, Єрохін В.В., на час перебування у трудових відносинах із ВАТ «НДІ Емальхімобладнання», здійснював загальне керівництво, контроль технологічної дисципліни та рецептурної відповідності емалі «10-1», а Єрохіна Л.І. здійснювала приготування емалевого шлікера і доведення його до потрібних технологічних параметрів.

У результаті, із вказаних вище працівників ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»у ТОВ НВП «Емальхімобладнання», відповідно до наказу від 03.10.2003р. № 28 за підписом директора ТОВ НВП «Емальхімобладнання»Єрохіна В.В., за сумісництвом працевлаштувались Кулік С.В. - на посаду інженера-технолога, Білорибкін Л.В. - на посаду газоелектрозварювальника шостого розряду.

Отже, дії ТОВ НВП «Емальхімобладнання»щодо працевлаштування у ТОВ НВП «Емальхімобладнання»працівників ВАТ «НДІ Емальхімобладнання», які володіли відомостями про склад емалі «10-1»та технологією її застосування, підтверджують те, що ТОВ НВП «Емальхімобладнання»створювались умови, необхідні для використання ним у власній господарській діяльності інформації, яка є комерційною таємницею ВАТ «НДІ Емальхімобладнання».

ТОВ НВП «Емальхімобладнання»не надало Комітету інформації та документів, які б підтверджували наявність у ТОВ НВП «Емальхімобладнання»власних науково-дослідних розробок та матеріально-технічної бази, необхідних для виконання умов контракту від 21.02.2003р. № 3 на час його укладення з Солікамським заводом.

Угоди між ТОВ НВП «Емальхімобладнання»та ВАТ «Полтавхіммаш», а саме договори від 02.07.2003р. та від 02.10.2003р., свідчать про те, що ТОВ НВП «Емальхімобладнання»не володіло власною матеріально-технічною базою для проведення науково-дослідницьких розробок щодо технологій емалювання. Відповідно до наявних у Комітеті матеріалів, власні науково-дослідницькі розробки ТОВ НВП «Емальхімобладнання»мали проводитись з жовтня 2003 року (лист ТОВ НВП «Емальхімобладнання»на адресу ВАТ «Полтавхіммаш»від 02.10.2003р. № 26 у якому Єрохін В.В. просить ВАТ «Полтавхіммаш»дозволити проводити дослідницькі роботи з дослідження емалі марки М-3 з використанням лабораторного обладнання).

Відповідно до календарного плану до контракту № 3 від 21.02.2003р., укладеного між ТОВ НВП «Емальхімобладнання»та Солікамським заводом, ремонт та емалювання обладнання ТОВ НВП «Емальхімобладнання»мало розпочати у квітні 2003 року, тоді як власні науково-дослідницькі роботи, згідно з наявною у Комітеті інформацією, ТОВ НВП «Емальхімобладнання»мало проводити з жовтня 2003 року.

Крім відсутності можливості забезпечення умов виконання зобов'язань згідно з контрактом № 3 від 21.02.2003р., укладеним між ТОВ НВП «Емальхімобладнання»та Солікамським заводом, за рахунок власних науково-дослідницьких розробок та власної матеріальнотехнічної бази, про можливість використання ТОВ НВП «Емальхімобладнання»інформації, яка є комерційною таємницею ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН»(ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»), свідчить також те, що контракт № 3 від 21.02.2003р. був кладений впродовж нетривалого терміну з часу заснування ТОВ НВП «Емальхімобладнання»(25.11.2002р.).

Отже, для виконання зобов'язань відповідно до контракту від 21.02.2003р. № 3, укладеного між ТОВ НВП «Емальхімобладнання»та Солікамським заводом, ТОВ НВП «Емальхімобладнання»могло скористатися відомостями, які є комерційною таємницею ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН»(ВАТ «НДІ Емальхімобладнання», НДІ «Емальхіммаш»), а саме відомостями про винайдену під час розробки Теми "430-04-74" скловидну або склокристалічну емаль і технологією нанесення покриття на металеву поверхню.

З відомостями, які є комерційною таємницею ВАТ «НДІ Емальхімобладнання КОЛАН»(ВAT «НДІ Емальхімобладнання», НДІ «Емальхіммаш»), був обізнаний Єрохін В. В , директор ТОВ НВП «Емальхімобладнання»на час підписання контракту від 21.02.2003р. № 3, який, перебуваючи з 1972р. до 2002р. у трудових відносинах із ВАТ «НДІ Емальхімобладнання»(НДІ «Емальхіммаш»), зобов'язався їх не розголошувати, зокрема й після звільнення.

Отже, дії ТОВ НВП «Емальхімобладнання»щодо врахування під час планування та здійснення підприємницької діяльності без дозволу уповноваженої на те особи неправомірно здобутих відомостей, які є комерційною таємницею, містять ознаки порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченого статтею 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», у вигляді неправомірного використання комерційної таємниці.

Проте, зазначенні обставини, встановлені Комітетом у поданні про попередні висновки від 23.06.04 р. не знайшли свого відображення в остаточному рішенні по справі, що є предметом оскарження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-89, 93 ГПК України, ст. 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити.

2.          Визнати недійсним рішення Державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 19.06.06р. № 07/73-р про закриття провадження у справі № 27-26.4/36-04 про порушення законодавства про захист від добросовісної конкуренції Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Емальхімобладнання».

3.          Стягнути з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Урицького, 45) на користь Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічннй інститут емальованого хімічного обладнання і нових технологій КОЛАН»(36002 м.Полтава, вул.Фрунзе, буд.153, п/р 4650 в ПОД «Укрсоцбанк», м.Полтава, МФО 331014, ) 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                               Л.В.Прокопенко