СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

16 жовтня 2007 року
Справа № 2-21/6394-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Антонової І.В.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Котлярової О.Л.,

за участю представників сторін:

прокурор: Бучко Роман Васильович, посвідчення № 299 від 28.09.07, військовий прокурор Феодосійського гарнизону,

позивача: Федоров Дмитро Якович, довіреність б/н від 15.10.07, Центр санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України,

Кісс Володимир Емільянович, довіреність б/н від 15.10.07, Центр санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України,

позивача: не з'явився, Міністерство оборони України,

відповідача: не з'явився, товариство з обмеженою відповідальністю "Фонд соціальної безпеки",

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд соціальної безпеки" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Чонгова С.І.) від 09 серпня 2007 року у справі №2-21/6394-2007

за позовом           військового прокурора Феодосійського гарнизону (вул. Свєрдлова, 10,Феодосія,98100)

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (Повітрянофлотський пр-т, 6,Київ 1,01001)

Центру санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України (вул. Набережна, 1,Судак,98000)

до           товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд соціальної безпеки" (вул. Козлова, 45,Сімферополь,95000)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Феодосійського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Центру санаторного лікування Військово-Повітряних Сил України звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Фонд соціальної безпеки” про визнання договору № 8 від 01 вересня 2004 року  недійсним та таким, що укладений всупереч вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні 09 серпня 2007 року в порядку статті 25 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з правонаступництвом, здійснено заміну позивача з Центру санаторного лікування Повітряних Сил Збройних Сил України на Центр медичної реабілітації санаторного лікування та спеціального підготування льотного складу Повітряних Сил Збройних Сил України.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 09 серпня 2007 року у справі № 2-21/6394-2007 (суддя Чонгова С.І.) позов військового прокурора Феодосійського гарнізону задоволений.

Визнано договір № 8 від 01 вересня 2004 року повністю недійсним та таким, що укладений всупереч вимогам чинного законодавства та є нереалізованим.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Фонд соціальної безпеки" звернулося до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Доводи апеляційного подання обґрунтовані неповним з’ясуванням господарським судом Автономної Республіки Крим обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального  права.

Так, товариство з обмеженою відповідальністю "Фонд соціальної безпеки" зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, відповідно до ст. 3 якого командир військової частини (з’єднання) ,яка має права юридичної особи, у межах своїх  повноважень має право укладати господарські  угоди та договори та несе повну відповідальність за обґрунтування та правомірне використання коштів необхідних для їх виконання.

Також апелянт, посилаючись на статтю 215 Цивільного кодексу України, де встановлено перелік підстав для визнання правочину недійсним, стверджує, що жодних з перелічених обставини недійсності правочину або порушень обов’язкових умов договору в позовній заяві не наведено.

У судове засідання, призначене на 16 жовтня 2007 року, представники позивача, Міністерства обороні України, та відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю „Фонд соціальної безпеки”, не з’явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином  рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи ,від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю представника брати участь у судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 101 Господарського-процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, судова колегія вважає  можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся  представників сторін.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статей 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

Згідно з положенням  (статутом) про Центр медичної реабілітації санаторного лікування та спеціального підготування льотного складу Повітряних Сил Збройних Сил України - Центр медичної реабілітації санаторного лікування та спеціального підготування льотного складу Повітряних Сил Збройних Сил України створено відповідно до директиви Міністерства Оборони України від 16 жовтня 2006 року № 322/1/013, є правонаступником Центру санаторного лікування Повітряних Сил Збройних Сил України та підпорядковується начальнику медичної служби повітряних Сил Збройних Сил України.

01 вересня 2004 року між Центром санаторного лікування Повітряних Сил Збройних Сил України, правонаступником якого є Центр медичної реабілітації санаторного лікування та спеціального підготування льотного складу Повітряних Сил Збройних Сил України, та товариством з обмеженою відповідальністю „Фонд соціальної безпеки” був укладений договір № 8 про охорону об’єктів.

Відповідно до умов договору позивач доручає, а відповідач  приймає на себе обов’язки з забезпечення пропускного режиму та зовнішньої охорони на об’єкти  Центру санаторного лікування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що договір укладається строком до 31 грудня 2004 року та набирає чинності з моменту підписання.

Вважаючи договір таким, що протиречить вимогам діючого законодавства, військовий прокурор Феодосійського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Центру санаторного лікування Військово-Повітряних Сил України звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим із даною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд соціальної безпеки".

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що повноваження командира військової частини, що уклав договір від імені позивача, були обмежені необхідністю узгодження цього договору з відповідними підрозділами, а також з того, що вказаний договір був підписаний не лише за відсутністю необхідних узгоджень, але й за межами запланованих витрат, передбачених кошторисом.

Однак, судова колегія не може погодитись з вказаними висновками суду виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 55 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Відповідно до пункту 2 частині 2 статті 397 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом  або іншими актами цивільного законодавства та скраплюється печаткою.

Відповідно до п.п.3, абз.3, статті 3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 року за № 615/2419 командир військової частини (з’єднання), яка має права юридичної особи, у межах своїх повноважень та виділених коштів має право укладати господарські угоди або  договори та несе повну відповідальність за обґрунтування і правомірне витрачання (використання) коштів на пов’язану з цими угодами діяльність. Він забезпечує обов'язкове попередне письмове  погодження проектів майбутних господарських угод (договорів) з начальником фінансової служби та юрисконсультом військової частини (з'єднання). За відсутності  згаданих спеціалістів у військовій частини (з'єднанні) проекти угод (договорів) погоджуються з відповідним спеціалістом вищого військового органу.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з доводами відповідача про те, що командир Центру, підписуючи договір від 01 вересня 2004 року, діяв в межах наданих нормативно-правовими актами повноважень, а факт відсутності узгодження цього договору з окремими посадовими особами Центру, а саме - з начальником фінансової служби та юрисконсультом військової частини не може бути підставою для визнання його недійсним.

Як на підставу визнання договору недійсним прокурор також посилається на відсутність між сторонами договірних зобов’язань з огляду на те, що договір не зареєстрований в книзі реєстрації договорів та угод, а також на відсутність фінансових зобов’язань з боку Центру, оскільки під час проведення ревізії  Контрольно-ревізійним Управлінням в місті Судак кредиторських зобов’язань перед товариством з обмеженою відповідальністю „Фонд соціальної безпеки”  у Центру не виявлено.

Однак, дані твердження на мають принципового значення для вирішення спору, оскільки чинним законодавством не передбачено визнання недійсними договорів за даних підстав.

Так, перелік підстав при наявності яких правочин може бути визнаний недійсним ,встановлено статтею 215 Цивільного кодексу України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину,  містить стаття 203 Цивільного кодексу України.

Жодних із перелічених обставин  недійсності правочину або порушень обов’язкових умов чинності договору  позовна заява не містить, не передбачено визнання недійсними договорів з таких обставин, як відсутність реєстрації договору в реєстраційній книзі підприємства та відсутність заборгованості в акті перевірки контролюючого органу, що свідчить про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним.

На підставі викладеного судова колегія дійшла висновку про порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, що дає підстави суду апеляційної інстанції для скасування прийнятого у справі рішення та відмови у задоволенні позовних вимог  військового прокурора Феодосійського гарнизону.

Керуючись статтями 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтею 105  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю „Фонд соціальної безпеки” задовольнити.

2. Рішення господарського суду  Автономної Республіки Крим від 09 серпня 2007 року у справі № 2-21/6394-2007 скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі.

В задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя                                                  І.В. Антонова

Судді                                                                                В.А. Лисенко

О.Л. Котлярова