ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.

№ П24/44

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Катеринчук Л.Й. (доповідач)

суддів:

Заріцької А.О. Мамонтової О.М.

розглянувши  касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова компанія «Грант», м. Дніпропетровськ

на ухвалу  та постанову

господарського суду
Дніпропетровської області від 19.01.2007 Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 05.03.2007

у справі
господарського суду

№ П24/44 Дніпропетровської
області

за заявою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова компанія «Грант», м. Дніпропетровськ

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про

визнання банкрутом

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від заявника

не з'явились

від боржника

не з'явились

В С Т А Н О В
И В  :

Ухвалою від 19.01.2007р (суддя
Калиниченко Л.М.) господарський суд Дніпропетровської області повернув ТОВ  “Факторингова компанія “Грант” (далі
-кредитор) заяву про порушення провадження у справі про банкрутство суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (далі
-боржник) без розгляду з тих підстав,  що
боржник зареєстрований у Красногвардійському районі, акт складено Державною
виконавчою службою у Жовтневому районі, Постанова про відкриття виконавчого
провадження, довідка з МБТІ та МРЕВ до заяви не додані.

Не погодившись з зазначеною
ухвалою, кредитор  оскаржив її до
апеляційного суду на предмет невідповідності нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 05.03.2007 апеляційну скаргу заявника
залишено без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, заявник звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просив постанову суду апеляційної інстанції та
ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, аргументуючи порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема, статей 7, 52 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі Закон), статті 101
Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду
апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції, на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіривши застосування судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

За приписами частини 2 статті 101
Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Згідно з частиною 7 статті 7 Закону
заява кредитора повинна містити крім відомостей, передбачених частиною 1 цієї
статті виклад обставин, що підтверджують наявність зобов'язання між боржником
та кредитором, докази обґрунтованості вимог кредитора, інші обставини, на
яких ґрунтується заява кредитора.

За приписами частини 3 статті 5
Закону провадження у справах про банкрутство окремих категорій суб'єктів
підприємницької діяльності регулюється з урахуванням особливостей, передбачених
розділом УІ цього Закону.

Отже, законодавцем передбачено
доведення ініціюючим кредитором при порушенні провадження у справі про
банкрутство правового статусу боржника як юридичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності .

Відповідно до частини 1 статті 52
Закону у разі, якщо громадянин-підприємець боржник або керівні органи боржника
-юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання
боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із
законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а
також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність  підприємницької діяльності боржника, заява
про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана
кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання
зобов'язань.

Відповідно до вимог статті 17
Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців”, який набув чинності з 01.07.2004 року в Єдиному державному
реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну
особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог частин 1, 3
статті 18 названого Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в
спорі з третьою особою.

Названий Закон також визначає
порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність
юридичної особи за її місцезнаходженням, які здійснюються державним
реєстратором  (п.7 ст. 19 Закону).

Виходячи з вимог частини 2 статті
34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства  повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Як було встановлено судом
апеляційної інстанції, кредитор звернувся до суду з заявою про порушення
провадження по справі про банкрутство боржника та про визнання його банкрутом
на підставі статті 52 Закону.

У заяві кредитора про порушення
справи про банкрутство, кредитор обґрунтовував необхідність порушення справи за
спрощеною процедурою у зв'язку з відсутністю підприємства та його керівних
органів за адресою місцезнаходження (т.1 а.с. 4), відповідно до актів
державного виконавця Державної виконавчої служби у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська від 28.10.2006 та 29.10.2006 (т.1 а.с. 12-13).

Колегія суддів Вищого
господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції,
що єдиним належним доказом відсутності боржника або керівних органів боржника
-юридичної особи за її місцезнаходженням є наявність такого запису в Єдиному
державному реєстрі України. Таким чином, заявником всупереч зазначеним вимогам
Закону, не було надано належних доказів відсутності керівних органів боржника
за місцезнаходженням. З такими висновками погодився Верховний Суд України в
постанові № 07/161 від 22.05.2007.

Крім того, судами встановлено
неподання скаржником доказів на обґрунтування правового статусу боржника як
юридичної особи -суб'єкта підприємницької діяльності в порушення положень
частини 3 статті 5 Закону та частиною 7 статті 7, що є загальною підставою
повернення без розгляду заяви ініціюючого кредитора про порушення справи про банкрутство.

Відтак, колегією суддів Вищого
господарського суду України вважаються необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи доводи скаржника про вихід суду апеляційної
інстанції при розгляді апеляційної скарги за межі поданої скарги та порушення
норм права судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду
касаційної інстанції згідно приписів ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України, не вбачає
підстав для скасування ухвали господарського суду Сумської області від
04.12.2006 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від
26.02.2007 в даній справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

1.          Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Грант»залишити без
задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 05.03.2007 та ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 19.01.2007 залишити без змін.

Головуючий
Л. Катеринчук

Судді                                                                                                 А.
Заріцька

О. Мамонтова