ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"26" червня 2007 р.                                                                                   Справа №  02/2276

Господарський суд Черкаської області в складі  головуючого судді  Пащенко А.Д.,  із секретарем судового засідання Давиденко В.Г., за участю представників:

позивача: Чоботар В.І. –за довіреністю, відповідача: не з’явився, третьої особи: не з’явився,  розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу

за позовом АКБ соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі Олександрівського відділення КОФ АКБ Укрсоцбанк”

до дочірнього підприємства „Кам’янський цукровий завод” ТОВ „Руна”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватне підприємство „Співдружність”

про стягнення 193 672 грн. 63 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача  193 672,63 грн. збитків, завданих позивачу в результаті порушення відповідачем зобов’язань по збереженню цукру, який був наданий позивачу у заставу для забезпечення виконання  зобов’язань позичальника (ПП „Співдружність”) перед позивачем по кредитному договору та був переданий відповідачу  на відповідальне зберігання відповідно до договору схову № 70 від 22.09.2005 року.  В обґрунтування позовних вимог  позивач вказує на те, що відповідач порушив умови договору схову і не зберіг переданий йому на зберігання цукор, в зв’язку з чим неможливо виконати рішення господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2006 року та наказ від 10.01.2007 року у справі № 5/57, яким  стягнуто із ПП  „Співдружність” на користь позивача 191 599 грн. 03 коп.  та звернуто стягнення на заставлене майно - цукор-пісок у кількості 108 тонн,  який належить ПП  „Співдружність” та зберігається на території дочірнього підприємства  „Кам’янський цукровий завод” ТОВ „Руна”.

Представник позивача до прийняття рішення у справі подав  уточнення до позову від 25.06.2007 року, в якому зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на його користь 191 599 грн. 03 коп. збитків і  просив  прийняти рішення у даному судовому засіданні,  оскільки представник відповідача вдруге не з’явився у судове засідання,  не  надав пояснень по суті спору,  ігноруючи вимоги суду.

Відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, але представників своїх у судове засідання не направили, не повідомили суду поважних причин їх неявки та невиконання вимог суду.    Відповідачем та третьою особою у даному спорі є підприємства –юридичні особи,  представником підприємства може бути будь-яка особа, визначена керівником,  чи керівник особисто, неявка представника  підприємства у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони,  а не обов’язком.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представника позивача,  суд  встановив наступне.

Суд приймає заяву АКБ соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі Олександрівського відділення КОФ АКБ Укрсоцбанк” про зменшення позовних вимог до 191 599 грн. 03 коп. збитків,  оскільки відповідно до частини 4 статті 22 ГПК України  це є самостійним правом  позивача.

22 вересня 2005 року АКБ соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі Олександрівського відділення КОФ АКБ Укрсоцбанк” та ПП „Співдружність” уклали договір кредиту № 425/070-КЮ1, за умовами якого позивач надав ПП „Співдружність” грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Для забезпечення виконання  підприємством „Співдружність” своїх зобов’язань за кредитним договором позивач та ПП „Співдружність” уклали договір застави № 425/132-КЮ8 від 22.09.2005 року, за умовами якого ПП „Співдружність” передало у заставу позивачу цукор –пісок, 2005 року виготовлення, в кількості 108 тонн, заставною вартістю 414 720 грн., що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Кам’янка, вул. Перемоги, 2, склад готової продукції № 3 дочірнього підприємства “Кам’янський цукровий завод” ТОВ „Руна”.

В цей же день, 22 вересня 2005 року позивач, ПП „Співдружність” та відповідач уклали тристоронній договір схову № 70, за умовами якого відповідач прийняв на відповідальне зберігання цукор – пісок в кількості 108 тонн, який є предметом застави за договором № 425/132-КЮ8 від 22.09.2005 року, заставною вартістю 414 720 грн.

Відповідно до договору схову № 70 від 22.09.2005 року відповідач, як зберігач, зобов’язався вживати всіх заходів,  необхідних для збереження майна,   здійснювати відпуск  цукру замовнику (ПП „Співдружність”)  чи  повернути цукор тільки за наявності письмового дозволу Банку.  Суду не подано доказів наявності такого дозволу.

Відповідно до пункту 6.2. договору схову він  набуває чинності з моменту фактичної передачі  майна на зберігання і діє до повного виконання замовником –ПП „Співдружність”  умов договору застави та того моменту, доки майно, передане на зберігання Зберігачу (відповідачу)  буде повернено в повному обсязі.

Факт передачі цукру відповідачу на зберігання підтверджується Актом № 1 прийому –передачі на складське зберігання від 02.08.2005 року (за цим актом на зберігання було передано підприємством „Співдружність” 120 тонн цукру-піску). Про наявність цукру, який  належав ПП „Співдружність” та зберігався на складі ДП “Кам’янський цукровий завод”, вказано (підтверджено) у листах, довідках відповідача № 12/64 від 20.09.2005 року, № 179/1 від 21.09.2005 року, № 202/1 від 24.10.2005 року, № 238/1 від 14.11.2005 року, № 441 від 29.12.2005 року, № 46 від 24.02.2006 року.

Однак, 28 квітня 2006 року працівниками позивача було здійснено виїзд до м. Кам’янка ДП „Кам’янський цукровий завод” ТОВ „Руна” з метою перевірки заставного майна: цукру –піску в кількості 108 тон, яке належить ПП „Співдружність” та знаходиться на зберіганні на цукровому заводі.  Охороною цукрового заводу було відмовлено в доступі перевірки заставного майна, мотивувавши відмову відсутністю розпорядження керівництва щодо здійснення даної перевірки.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.12.2006 року у справі № 5/57 за позовом позивача із ПП  „Співдружність” на користь позивача стягнуто 191 599 грн. 03 коп. заборгованості по кредиту, процентах, пені, судових витрат та звернуто стягнення на заставлене майно - цукор-пісок у кількості 108 тонн,  який належить ПП  „Співдружність” та зберігається на території дочірнього підприємства  „Кам’янський цукровий завод” ТОВ „Руна”, про що видано наказ від 10.01.2007 року у справі № 5/57.

На підставі заяви позивача  державною виконавчою службою було порушено провадження  по примусовому виконанню наказу господарського суду  від 10.01.2007 року, однак, 21.02.2007 року було складено акт державного виконавця про  відсутність  цукру на складах ДП „Кам’янський цукровий завод”, в зв’язку з чим державним виконавцем  Лога А.В. прийнято постанову від 14.03.2007 року  про повернення позивачу (як стягувачу) наказу господарського суду від 10.01.2007 року без виконання.

Відповідач не спростував встановлені факти,  не заперечив доводи позивача,  не подав суду доказів наявності у нього на складах цукру, належного ПП „Співдружність”.

Згідно статті 936  Цивільного кодексу України  зберігач за договором зберігання одна сторона  (зберігач) зобов’язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, і повернути її поклажедавцеві у схоронності.  Відповідно до частини 2 статті 938 ЦК України якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов’язаний зберігати річ до пред’явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.  За статтею 944 ЦК України  зберігач не має права без згоди поколажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання,  а також передавати її у користування іншій особі.

Відповідно до статті  174 Господарського кодексу України та статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які  згідно зі статтями  193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530  Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк  відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства;  одностороння відмова від зобов’язання  не допускається,  якщо інше не передбачено договором або законом.  У даних правовідносинах   та за даних обставин не передбачено  права на  односторонню відмову  від зобов’язання. Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті  188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно частини 1 статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Чинним законодавством України встановлена господарсько - правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання.  Відповідно до статті 224 Господарського Кодексу України    учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки.  Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.  Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Отже, системний аналіз правових норм щодо застосування такої  господарської санкції як стягнення збитків, дає підстави стверджувати,  що для покладення  відповідальності на того, хто наніс збитки, повинна бути сукупність  чотирьох умов: вчинення правопорушення, наявність реальної шкоди,  причинний зв’язок між протиправною поведінкою (вчиненням правопорушення) і збитками,  вина  відповідача.

Суд вважає,  що позивачем  доведено наявність всіх чотирьох  умов. а саме:

- доведено факт порушення відповідачем господарського зобов’язання,   взятого на себе за договором схову № 70 від 22.09.2005 року,  оскільки він не зберіг  переданий йому на зберігання цукор-пісок;

- доведено вину відповідача у незабезпеченні збереження цукру,  а відповідачем це не спростовано;

-  доведено, що неотримані  позивачем кошти в сумі 191 599 грн. 03 коп. (які стягнуті рішенням суду ще в грудні 2006 року за рахунок заставленого цукру, який зберігався на складі відповідача) є  збитками для позивача;

-  доведено наявність причинного зв’язку  між  неможливістю для позивача отримати  кошти у вказаній сумі за рахунок реалізації заставленого цукру та діями  відповідача.

І  навпаки, відповідачем не спростовані встановлені факти, не заперечені доводи позивача, незважаючи на вимоги суду в ухвалах від 26.04.2007 року, 07.06.2007 року.  Довідка  № 61 від 26.02.2007 року  про відсутність цукру на зберіганні,  не може бути належним доказом дійсної його відсутності, оскільки вона не спростовує  і не пояснює причини  зазначення у ній інформації, протилежної тій,  що вказана у  листах та довідках відповідача № 12/64 від 20.09.2005 року, № 179/1 від 21.09.2005 року, № 202/1 від 24.10.2005 року, № 238/1 від 14.11.2005 року, № 441 від 29.12.2005 року, № 46 від 24.02.2006 року,  підписаних  посадовими особами дочірнього підприємства та скріплених печаткою підприємства. Зміна керівника підприємства не може змінювати в односторонньому порядку умови договорів та завдавати збитки іншим суб’єктам      господарювання.

Суд прийшов до висновку, що позивач  довів і належними доказами  підтвердив наявність збитків у вказаній ним сумі  і нанесення їх позивачу саме відповідачем.

Позивачем  подано суду докази відсутності у ПП „Співдружність”  будь-якого іншого майна  (довідки № 385 від 15.06.2007 року,  № 1389/16 від 13.06.2007 року, № 278 від 25.06.2007 року).

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення із відповідача  збитків в сумі 191 599 грн. 03 коп. доведена позивачем, обгрунтована, підтверджена належними доказами, не спростована відповідачем, тому позов підлягає задоволенню  у заявленій позивачем сумі 191 599 грн. 03 коп.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату державного мита в  сумі 1916 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу.

Виходячи з викладеного, керуючись  статтями 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Прийняти заяву  позивача про зменшення розміру позовних вимог до 191 599 грн. 03 коп.

Позов задовольнити  повністю.

Стягнути із дочірнього підприємства „Кам’янський цукровий завод” ТОВ „Руна” (10800, Черкаська область, м. Кам’янка, вул. Перемоги, 2, ідентифікаційний код 32895522) на користь Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" (28000 Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Леніна, 88, ідентифікаційний код 09323294) збитки в сумі 191 599 грн. 03 коп., 1916  грн. витрат на сплату  державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу.

Рішення  може бути  оскаржене  до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                       А.Д. Пащенко

Рішення підписане суддею 02.07.2007 року.