ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 червня 2007 р.

№ 45/309-05

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді          Плюшка І.А.

Суддів          Козир Т.П.,
Самусенко С.С.

Розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу          ОСОБА_1;

на рішення
господарського суду Харківської області від 13.07.2005
року

у справі
№ 45/309-05

за позовом
СПД ФО ОСОБА_2.

до           КП
“Харківське міське бюро технічної інвентаризації”; Виконкому Харківської
міськради Харківської області

про          визнання
права власності та спонукання здійснити державну реєстрацію;

за участю представників сторін

-
позивача -не з'явилися;

-
відповідача  -
не з'явилися;

-     скаржника -ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін у справі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13 липня 2005 року у справі №45/309-05 позовні вимоги
СПД ФО ОСОБА_2 до КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” та до
Виконкому Харківської міської Ради Харківської області про визнання за позивачем
право власності на не житлові приміщення №1 (пл.. -9,2 кв. м.), №2 (пл.. -22,5
кв.м.), №3 (пл.. -17,9 кв. м.), №4 (пл.. 9,3 кв. м.) колишньої квартири №3
загальною площею 58,9 кв.м. АДРЕСА_1 -задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятими у справі
судовим рішенням громадянин ОСОБА_3 (далі - скаржник) звернувся з касаційною
скаргою на прийняте у справі судове рішення, в якій просить скасувати
оскаржуване судове рішення з мотивів неправильного застосування та порушення
норм матеріального і процесуального права та прийняти у справі нове рішення.

Розглянувши доводи скаржника
викладені в касаційній скарзі, переглянувши оскаржуване судове рішення по
справі на предмет дотримання судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при вирішенні справи по суті, колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з
наступних підстав.

Згідно ст. 1117 ГПК
України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних

доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти

докази.

Встановлення фактичних обставин
справи, перевірка та оцінка доказів, надання переваги одним доказам над іншими
є виключною прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Вирішуючи справу по суті
господарським судом Харківської області було встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу НОМЕР_1 позивач придбав частину квартири АДРЕСА_1. Право
власності на цю квартиру було зареєстровано в КП “Харківське міське БТІ”
21.10.1997 року за реєстровим НОМЕР_2. На протязі 1997 -2004 року позивачем
було проведено реконструкцію частини квартири АДРЕСА_1 для використання під
офіс, об'єднані приміщення №1 та 8 -а, реконструйовані приміщення за №№ 1,2,3,4
на які позивач просить визнати право власності та зобов'язати зареєструвати
останнє за позивачем. Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції
керуючись положеннями ч.2. ст. 383 та ст. 331 Цивільного кодексу України дійшов
висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Однак, з огляду на встановлені
судом першої інстанції фактичні обставини, перевіряючи повноту та
обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку
про скасування рішення суду першої інстанції та передачу справи № 45/309-05 на
новий розгляд з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11110
ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи
апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду
є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального
права. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду,
якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків
осіб, які не були залучені до участі в справі.

Згідно встановлених судом першої
інстанції фактичних обставин, вбачається що спірна квартира була придбана
позивачем та скаржником в частинах, і перебувала у останніх на праві спільної
часткової власності. Як встановлено судом першої інстанції 04.11.2002 року між
позивачем було підписано угоду про порядок користування комунальною квартирою з
іншим співвласником квартири. Іншим співвласником, як випливає з доводів
касаційної скарги є громадянин ОСОБА_3

Згідно положень ст. 356 ЦК України,
власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві
власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 ЦК України передбачено,
що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю співвласників або законом. Проте, ст. 358 ЦК
України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Отже, колегія суддів касаційної інстанції
приходить до висновку, що прийняття по справі № 45/309-05 рішення судом першої
інстанції впливає на права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у
справі, якою є скаржник.

Відповідно до ст. 320 ЦК України,
власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків, встановлених законом. З встановлених судом першої
інстанції фактичних обставин не вбачається достатніх підстав вважати, що спірна
квартира була придбана позивачем для здійснення підприємницької діяльності та
від імені останнього як суб'єкта господарювання та чи придатна остання для
використання позивачем для здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, колегія суддів
касаційної інстанції виходячи зі змісту касаційної скарги, звертає увагу та те,
що остання подана громадянином ОСОБА_3, як фізичною особою. Відповідно до ст. 1
право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають лише підприємства,
установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни,
які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), а у випадках, передбачених законодавчими актами
України, до господарського суду також звертатися державні та інші органи,
фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія суддів
касаційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на те, що переглядаючи
справу по суті під час нового розгляду, суду першої інстанції слід встановити
підсудність справи господарському суду, для чого необхідно визначити який
правовий статус мали позивач та скаржник на момент придбання спірної квартири
та подальшої її експлуатації, та чи виступають останні в якості суб'єктів
господарської діяльності в спірних правовідносинах.

Також колегія суддів касаційної
інстанції звертає увагу суду першої інстанції на те, що стаття 331 ЦК України,
передбачає набуття права власності на новостворене майно та об'єкти
незавершеного будівництва, відповідно до змісту якої особа набуває права власності
лише на нову річ, тобто річ яка до цього не існувала (не була збудована чи
створена). Отже, під час перегляду справи по суті суду першої інстанції
необхідно звернути встановити, чи є перепланування спірної квартири під офіс
створенням нової речі, яка до цього не існувала, оскільки з матеріалів справи
та встановлених судом першої інстанції фактичних обставин випливає, що в
наслідок перепланування позивачем було змінено набуту останнім згідно договору
купівлі-продажу НОМЕР_1 частину квартири АДРЕСА_1, яка вже була зареєстрована
за останнім на праві власності.

Зважаючи на інші доводи скаржника
викладені в касаційній скарзі, колегії суддів приходить до висновку про
залишення їх без розгляду, оскільки оцінка останніх призведе до порушення меж
касаційного перегляду судових рішень, які визначені в ст. 1117 ГПК
України.

Згідно роз'яснень пленуму
Верховного Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 “Про
судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Законним рішення є тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Перевіривши оскаржуване судове
рішення на предмет дотримання норм матеріального і процесуального права,
колегія суддів касаційної інстанції прийшла до висновку про недостатність
встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, необхідних для
вирішення справи по суті, у зв'язку з чим дійшла висновку про передачу справи
на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно ст. 11112 ГПК
України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

З огляду на вищевикладене,
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

2. Рішення господарського
суду Харківської області від 13.07.2007 року

скасувати.

3. Справу №45/309-05 передати
на новий розгляд до господарського суду

Харківської області.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді
Т. Козир

С. Самусенко