ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

06.06.07                                                              Справа №8/40-АП-07

Запорізький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

Головуючий суддя Федоров І.О. судді  Федоров І.О.    , Кагітіна Л.П.  , Шевченко Т. М.

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю представників:

від позивача – Керц Л.М. (довіреність від 26.02.2007 р. № 01-11/74, юрист);

від відповідача – не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Приватного підприємства “Виробничо-житловий центр “Аріадна”, м. Херсон,

на постанову  господарського суду Херсонської області від 01.03.2007 р.

у справі № 8/40-АП-07

за позовом: Приватного підприємства “Виробничо-житловий центр “Аріадна”, м. Херсон,

до відповідача: Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Херсона, м. Херсон,

про визнання недійсним акту індивідуальної дії,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від 06.06.2007 р. № 1793 справу № 8/40-АП-07 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий Федоров І.О., судді Кагітіна Л.П., Шевченко Т.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

За клопотанням представника позивача апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за його згодою по закінченні судового засідання оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали.

Постановою господарського суду Херсонської області від 01.03.2007 р. у справі         № 8/40-АП-07 (суддя Хом’якова В.В.) в задоволенні позову ПП “Виробничо-житловий центр “Аріадна” до Управління пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Херсона про визнання нечинним Рішення від 28.12.2006 р. № 133 про застосування фінансових санкцій за донарахування сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків відмовлено.

Ухвалу мотивовано тим, що Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 р. № 1058-IV серед страхувальників визначено, зокрема, юридичних осіб, які обрали особливий спосіб оподаткування, та передбачено, що страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення і сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, Закон не містить.

Не погоджуючись із прийнятим у справі рішенням позивач звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду Херсонської області від 01.03.2007 р. у справі № 8/40-АП-07 скасувати і ухвалити нове рішення.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зокрема вважає, що суд неправомірно залишив без розгляду заяву про зміну позовних вимог.

Також зауважив, що підприємство з 01.01.2005 р. є платником єдиного податку, а тому донарахування не може бути застосовано, оскільки стаття 11 Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва” визначає, що спрощена система оподаткування передбачає зміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов’язкових платежів) сплатою єдиного податку.

Вказує на те, що штрафна санкція згідно із Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  застосовується у зв’язку з порушенням правил оподаткування, однак суд не прийняв до уваги, що з боку позивача не було допущено будь-яких порушень правил оподаткування.

Вважає, що суд порушив норми матеріального права, визнавши суперечку між п. 6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” та Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” як підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки згідно з           п. 4.4.1 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі, коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, рішення приймається на користь платника податків.

Зазначає, що суд не прийняв до уваги звіти по розрахункам суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з квітня 2005 р. по грудень 2006 р. та довідку Управління Пенсійного фонду про відсутність заборгованості ПП “Виробничо-житловий центр “Аріадна” перед Пенсійним фондом, які свідчать про згоду Управління Пенсійного фонду зі сплатою страхових внесків за нормативно-правовим актами, що регулюють порядок сплати єдиного податку за спрощеною системою оподаткування.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що згідно Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” обов’язок сплачувати страхові внески не зумовлюється статусом платника податку.

Щодо довідки Управління пенсійного фонду від 06.12.2006 р. відповідач пояснив, що зазначена довідка була видана станом на поточну дату. Заборгованість зі сплати страхових внесків на той момент була відсутня, а 27.12.2006 р. Управлінням було проведено перевірку підприємства, в результаті якої було донараховано відповідні відсотки, оскільки підприємством вони не нараховувались.

Просить апеляційну скаргу ПП “Виробничо-житловий центр Аріадна” залишити без задоволення.

В судове засідання відповідач свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 78).

Згідно з ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Враховуючи достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2005 р. ПП “Виробничо-житловий центр Аріадна” є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвами від 24.12.2004 р.                       № , від 21.12.2005 р. № (а.с. 14, 15).

27.12.2006 р. Управлінням Пенсійного фонду в Дніпровському районі м. Херсона було проведено перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування ПП “Виробничо-житловий центр Аріадна” за період з 01.04.2005 р. по 01.12.2006 р.

За результатами перевірки було складено акт від 27.12.2006 р. № 200, в якому зазначено, що з 01.04.2005 р. по 01.12.2006 р. підприємство не нараховувало та не сплачувало 32,3%, 31,8%, 4% страхових внесків на фактичні витрати на оплату праці, у зв’язку з чим йому донараховано 110731 грн. 08 коп. страхових внесків. В рахунок сплати страхових внесків зарахована частина сплаченого єдиного податку в сумі 38 586,67 грн.     (а.с. 9).

Рішенням начальника управління Пенсійного фонду в Дніпровському районі               м. Херсона від 28.12.2006 р. № 133 на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” до підприємства застосовано фінансові санкції в розмірі 36 920, 41 грн. (а.с. 11).

З 01.01.2004 р. набрав чинності Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі – Закон).

Пунктом 1 частини 8 Розділу XV “Прикінцеві положення” даного Закону встановлено, що до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який  діє  протягом  строку,  визначеного  Законом  України “Про внесення  змін до деяких законів України щодо оподаткування сільськогосподарських підприємств та підтримки соціальних стандартів їх працівників” від 24 червня 2004 року) страхові внески, що перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку,  визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування” для відповідних платників збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами,  згода на  обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють в тому числі й у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний  торговий  патент) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних  осіб  за  договорами цивільно-правового характеру.

У п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону серед страхувальників-роботодавців визначені, зокрема фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які   використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах,  організаціях  чи  у  фізичних  осіб  за  договорами цивільно-правового характеру.

Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення і сплати страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, Закон не містить, а згідно з ч. 6 ст. 18 Закону іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати  страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 106 Закону суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з  нарахуванням  пені  та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний  місяць, за який донараховано ці суми.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Закон України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ є спеціальним законом з питань оподаткування, а тому його дія не поширюється на відносини щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Дана позиція суду знаходить підтвердження у спільних роз’ясненнях Державної податкової адміністрації та Пенсійного фонду України, викладених у листі від 08.04.2004 р. № 6192/7/24-1117.

Відповідно посилання позивача на Закон України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та на Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, який також регулює питання оподаткування, є безпідставними.

Крім того, закон як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, а надто такий, який є спеціальним з питань регулювання певних відносин та прийнятий пізніше, має пріоритет над указами Президента України та іншими законами України.

Зазначеним спростовуються посилання позивача на наявність колізій між законодавством, яке регулює питання оподаткування суб’єктів підприємницької діяльності, які сплачують єдиний податок, та Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Довідка про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків, на яку посилається позивач, була видана Управлінням Пенсійного фонду станом на 06.12.2006 р. За даними звітності заборгованість зі сплати страхових внесків на той момент була відсутня, а 27.12.2006 р. Управлінням Пенсійного фонду було проведено перевірку, в результаті якої було донараховано відповідні відсотки, оскільки підприємством вони не нараховувались.

Колегія суддів погоджується з відмовою суду першої інстанції в задоволенні заяви позивача про зміну позовних вимог, оскільки зі змісту даної заяви вбачається, що позивач фактично заявив додаткову позовну вимогу, тобто вийшов за межі прав, наданих йому статтею 51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції надав правильну оцінку наявним доказам у справі і прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1   ч. 1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Виробничо-житловий центр “Аріадна”, м. Херсон, залишити без задоволення, а постанову господарського суду Херсонської області від 01.03.2007 р. у справі № 8/40-АП-07 – без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Роз’яснити сторонам, що відповідно до ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160  цього  Кодексу  -  з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Федоров І.О.

судді  Федоров І.О.

Кагітіна Л.П.  Шевченко Т. М.