ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2007 р.                                                            Справа № 45/191-07

вх. № 5318/5-45

Суддя господарського суду Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Коробко Є.С.

за участю представників сторін:

позивача - Драбчук С.В., довіреність від 02.03.2007 р., Шіпка М.П., голова правління

відповідача -  Омельницька Т.В., довіреність № 851 від 13.12.2005 р.

розглянувши справу за позовом ЗАТ "Агрошляхбуд", м. Чернівці

до  ВАТ "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" м. Х-в

про стягнення 54342,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 54342,13 грн. заборгованості за надані послуги за Договором від 24.09.2004р. № 229 та відшкодувати державне мито та витрати на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу мотивуючи тим, що позивач належним чином виконав умови договору про надання послуг технікою на реконструкції автомобільної дороги Київ – Одеса км 353+000-км 358+000 від 24.09.2004 р., надав відповідні послуги відповідачеві в період з вересня по жовтень 2004 року на загальну суму 80139,05 грн. Враховуючи використання ПММ відповідача при  виконанні робіт на суму 25796,93 грн., позивач просить суд стягнути 54342,13 грн.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що умови договору не містять чіткого визначення вартості, внаслідок чого за розрахунком відповідача, який  виконаний також на його думку у відповідності до вимог спірного договору, становить 52674,80 грн. без урахування вартості ППМ.  Також вважає, що правовідносини, які виникли за договором, є перевезенням, та просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача.

Розглянувши подані учасниками процесу документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

24.09.2004 р. між ВАТ „Агрошляхбуд” (позивач) та ВАТ Шляхове ремонтно – будівельне управління № 33 (відповідач) було укладено Договір № 229, що  визначений сторонами як договір про надання послуг технікою на реконструкції автомобільної дороги Київ – Одеса.

Пунктом 1.1 Договору № 229  сторони передбачили його предмет, зазначивши, що замовник доручає, а виконавець зобов’язується надати послуги технікою на реконструкції автомобільної дороги Київ – Одеса км 353+000-км 358+000 в межах договірної ціни, скоригованої по фактичних витратах з урахуванням ринкової вартості ресурсів. Замовник приймає ці послуги  та оплачує їх вартість. Оплата наданих Виконавцем та прийнятих від нього Замовником послуг здійснюється щомісячно на протязі 10 банківських днів після сплати за них ДП „Одеським облавтодором” (п. 5.1 Договору № 229).

Відповідно до п. 2.1 договору сторонами визначено, що ціна 1 машино-години роботи техніки та перевезення 1 тонни вантажів автосамоскидами визначається відповідно до ДБН Д 1.1.-1-2000, ДБН Д 2.7. -2000 та інших чинних документів в рамках вартостей, затверджених Держбудом.

В період з 10.09.2004 р. по 14.10.2004 р. включно позивач здійснював перевезення вантажів відповідача, зокрема будівельних матеріалів (щебеню та шлаку) на території будівництва автомобільної дороги Київ - Одеса, що підтверджується оформленими у відповідності до вимог Наказу Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.1995 р. № 488/346 „Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля”,  товарно-транспортними накладними за типовою формою № 1-ТН. Зазначене не спростовував і відповідач, посилаючись, що фактично позивач виконав послуги з перевезення його вантажів та не виконував ніяких інших дій з надання послуг автомобільною технікою, про що зазначає найменування договору.

При перевезенні вантажів позивач використовував паливо відповідача, яке  йому ним передано за видатковою накладною № 11 від  01.02.2005 р.

15.10.2004 р. позивачем на адресу відповідача надано рахунок № 56 на сплату транспортних послуг за договором на суму 80139,05 грн., в т. ч. з них 11216,70 грн. за подачу транспорту та 2448,00 грн. у відшкодування відрядних витрат. Листом  за                     вих. № 936 від 23.11.2004 р.  відповідач відмовив позивачеві в сплаті його рахунку в повному обсязі, посилаючись, що вартість перевезень їм прийнято із розрахунку 0,4 грн. за 1 т/км, а тому складає 50784,80 грн., а також погодився із розміром відрядник витрат 1890,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноважений на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Згідно із ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Суд, проаналізувавши укладений між сторонами Договір № 229 від 24.09.2004 р. та вчинені на його виконання сторонами дії, вважає, що за правовою природою він є договором перевезення, оскільки саме послуги по переміщенню (транспортуванню) матеріальних цінностей виконувались позивачем на користь відповідача за цим договором.  Тобто, найменування сторонами договору як про надання послуг технікою на реконструкції автомобільної дороги не відповідає його юридичному змісту та дійсному волевиявленню сторін.

Такий висновок суду підтверджується також текстом рахунку на сплату № 56 від 15.10.2004 р., на який посилається позивач в позовній заяві як на одну із підстав позову, та визначає, що його видано ВАТ ШРБУ № 33 на сплату транспортних послуг за вересень-жовтень 2004 р.  в розмірі 80139,05 грн., та Розрахунком вартості перевезення 1 тони вантажу автомобілями позивача, який ним наданий на вимогу суду.

Крім того, відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені Наказом Мінтрансу № 363 від 14.10.1997р. в редакції від 05.11.2001 р. товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, а транспортна послуга – це  перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов'язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом. Пункт 11.1. розділу 11 зазначених Правил також встановлює, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Позивачем не надано суду інших документів, окрім тих, що оформленні на виконання транспортних послуг на користь відповідача, які б підтверджували, що за спірним договором надавались інші послуги, зокрема послуги технікою позивача при реконструкції автомобільної дороги. За таких обставин суд не погоджується з твердженням позивача щодо необхідності розглядати суму боргу, яка виникла за договором, як таку, що випливає не із факту перевезення вантажів відповідача за укладеним договором, а із виконання інших послуг за цим же договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 925 ч. 3 Цивільного кодексу України  до вимог, що випливають із договору  перевезення вантажу, пошти застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до п. 168  Статуту автомобільного транспорту УРСР позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають із Статуту, можуть бути пред’явлені відповідно до встановленої підвідомчості в арбітраж або в суд протягом 6 місяців, які обчислюються з настання події, що стала підставою для пред’явлення позову.

Оскільки з огляду на наведене обґрунтування спірний договір, на якому ґрунтуються позовні вимоги в частині, що виконана сторонами, є саме договором перевезення , а позовна заява позивачем подана до суду лише 19.04.2007 р., тобто більш ніж через 2,5 роки після фактичного перевезення вантажів та висунення вимоги про їх сплату на адресу відповідача, а така вимога висунута згідно рахунку позивача               № 56 від 15.10.2004 р., суд вважає, що визначений законом строк для захисту порушеного права, позивачем пропущено.

Згідно із ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування до вимог позивача позовної давності при розгляді справи, що викладено у його відзиві на позов від 10.05.2007р. за вих.. № 327, а тому суд вважає, що така заява відповідача підлягає задоволенню,  а у задоволенні позову позивачу  слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до ст. 61 Закону України „Про автомобільний транспорт” від 05.04.2001 р. договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом загального користування укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотною умовою такого договору є вартість перевезення.

Згідно п. 2.1 договору сторонами визначено, що вартість послуг за договором  визначається відповідно до ДБН Д 1.1.-1-2000, ДБН Д 2.7.-2000 та інших чинних документів в рамках вартостей, затверджених Держбудом,  є динамічною  та переглядається за наявності певних обставин, в т.ч. при зміні цін на паливо-мастильні матеріали.

Тобто, сторонами однозначно не визначено такої істотної умови перевезення – як вартість послуг з перевезення або чіткого порядку формування такої вартості, позивач також не довів суду, що розрахунок суми позову зроблений та відповідає умовам договору.

Доказів, які б свідчили про досягнення між сторонами згоди з цього питання у встановленій законом формі, зокрема щодо однозначного порядку визначення (формування) ціни або розширеної калькуляції різних видів перевезень, тощо позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає недоведеним розрахунок суми боргу за договором, який просить стягнути позивач на його користь з відповідача.

Згідно із Наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.1995 р. № 488/346  „Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля”,  розділами 37-47 типової форми товарно-транспортної накладної передбачено визначення розрахунку вартості наданих транспортних послуг. Жодна ТТН, на  які посилається позивач, не містить в собі даних про узгодження учасниками перевезень, зокрема між автоперевізником та замовником,  вартості виконаних автоперевезень.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача, оскільки судом не задовольняються його позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні  позову відмовити.

Рішення підписане  29 серпня 2007 р.

Суддя                                                                                            Калініченко Н.В.