ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2007 р.
№ 3/198-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Остапенка М.І.

суддів :
Борденюк Є.М.
Плюшка І.А.

розглянувши касаційну скаргу
ТОВ "Мілана-Сервіс"

на рішення

Господарського суду Сумської області від 04.05.2007 року

у справі за позовом
ТОВ "Укрроспрод"

до

1)          ТОВ "Мілана-Сервіс";
2)          ТОВ "Роменський м’ясокомбінат"

про
визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2006 року, ТОВ "Укрроспрод" звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до ТОВ "Мілана-Сервіс" та ТОВ "Роменський м’ясокомбінат" про визнання договору недійсним.

Позивач зазначав, що 01.12.2005 року між відповідачами у справі укладено договір купівлі-продажу транспортних засобів, за умовами якого ТОВ "Мілана-Сервіс" купило у ТОВ "Роменський м’ясокомбінат" сім автомобілів,  сплативши за них 18 416 грн.

Проте, цей договір є недійсним, оскільки, укладений всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та позбавляє позивача можливості отримати кошти, стягнуті на його користь з ТОВ "Роменський м’ясокомбінат" за рішенням господарського суду Сумської області від 16.05.2005 року у справі №14/174-05.

Рішенням господарського суду Сумської області від 04.05.2007 року позов задоволено.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.07.2007 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ "Мілана-Сервіс", у якій воно посилається на безпідставність задоволення позову і визнання договору від 01.12.2005 року недійсним, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, і просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, який визнав правомірність доводів касаційної скарги, та ТОВ "Мілана-Сервіс", перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволення, з огляду на наступне.

Постановляючи про задоволення позову, господарський суд послався на укладання договору всупереч вимогам ст.55 Закону України "Про виконавче провадження", а тому, в силу ст.215 ЦК України, такий договір є недійсним.

Проте, повністю погодитись з наведеними мотивами задоволення позову не можна, оскільки, висновки суду зроблені без належного з’ясування дійсних обставин справи та її правової оцінки.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

При цьому, як передбачено ст.55 цього Закону (у редакції на час укладання спірної угоди), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Виходячи з наведеного, арешт та заборона відчуження майна –це така процедура обмеження права власності, яка вимагає не тільки прийняття постанови органу ДВС про накладення арешту на майно, але й складання спеціального процесуального документу - акту опису майна, який конкретизує перелік арештованого (описаного)майна, визначає осіб, кому воно передається на відповідальне зберігання, визначає умови обмеження речових прав, а щодо окремих об’єктів, зокрема об’єктів нерухомості, вимагає обов’язкової реєстрації заборони у визначеному порядку.

Але, чи дотримано зазначених вимог під час виконавчого провадження, та чи були встановлені обмеження боржнику щодо розпорядження спірним майном на час укладання угоди з його продажу судом не з’ясовувалось, а тому, висновки суду не можна визнати обґрунтованими, а судове рішення - законним.

Під час нового розгляду справи суду необхідно, з урахуванням того, що об’єкт продажу перебував у заставі третьої особи, повно та всебічно з’ясувати дійсні обставини справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 04.05.2007 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                          М.І. Остапенко

Судді                                                                                    Є.М. Борденюк

І.А. Плюшко