ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
вересня 2007 р.

№
1/62

Вищий
господарський  суд України у складі
колегії суддів:

Кочерової
Н.О., - головуючого,

Рибака
В.В., Черкащенка М.М.,

розглянувши
матеріали касаційної скарги

ТОВ
“Чернівціміськбуд”

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду від 05.06.2007 року

у
справі господарського суду

Чернівецької
області

за
позовом

ЗАТ КБ
“Приватбанк”

до
3-тя особа:

ПП
“Макс-М”, ТОВ “Чернівціміськбуд” ОСОБА_1

про

визнання
договору недійсним,

В
засіданні взяли участь представники:

-
позивача:

Молодико
К.Ю., Войченко С.О.,

-
відповідача:

не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2006 року ЗАТ КБ “Приватбанк” звернулось до господарського суду з
позовом до ПП “Макс-М” та ТОВ “Чернівціміськбуд” про визнання договору про
відступлення права вимоги (цесії) від 17.10.2005 року, укладеного між ПП “Макс-М”
та ТОВ “Чернівціміськбуд” недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що догові
про відступлення права вимоги порушує законні права та інтереси позивача на
отримання від ПП “Макс-М” заборгованості по укладеному між ними кредитному
договору НОМЕР_2 від 03.04.2003 року.

Рішенням
господарського суду Чернівецької області від 29.01.2007 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між
ПП “Макс-М” та ТОВ “Чернівціміськбуд” 17.10.2005 року.

Доповідач:
Черкащенко М.М.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 05.06.2007 року рішення
місцевого господарського суду від 29.01.2007 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Не
погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями ТОВ “Чернівціміськбуд” подало
касаційну скаргу, в якій просить постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 05.06.2007 року та рішення господарського суду
Чернівецької області від 29.01.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволені позову.

В
обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно
застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до
прийняття незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали,
обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм
матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови
від 29.12.76 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності -на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України.

Судові
рішення цим вимогам не відповідають.

Згідно
ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний
судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно
до ч. 2 ст. 207 ГК України, недійсною може бути визнано також нікчемну умову
господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,
03.04.2003 року між ЗАТ КБ “Приватбанк” та ПП “Макс-М” було укладено договір
про надання овердрафтового кредиту НОМЕР_2 із змінами та доповненнями,
відповідно до якого позивач надає відповідачу-1 кредит в сумі 5 000 000,00 грн.
на строк до 01.04.2005 року, а відповідач зобов'язується у зазначений договором
строк повністю погасити кредит та сплатити відсотки за користування кредитом
(п.п. 1.4, 2.2.5, 2.2.6 договору).

На
виконання укладеної угоди, позивач належним чином виконав своє зобов'язання та
надав відповідачу-1 кредит в сумі 5000000,00 грн. Водночас, як встановлено
судами попередніх інстанцій, відповідач-1 в порушення умов договору лише
частково погасив отриманий кредит в результаті чого утворилась заборгованість
по кредиту в сумі 802523,47 грн. по відсоткам 978156,39 грн. та по пені
516562,84 грн., всього загальна сума заборгованості становить 2297645,91 грн.

Судами
попередніх інстанцій також встановлено, що 17.10.2005 року між ПП “Макс-М”
(цедент) та ТОВ “Чернівціміськбуд” (цесіонарій) було укладено договір про
відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого цедент відступає
цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає
кредитором у відносинах між цедентом та ОСОБА_1 (боржником) по перерахуванню
останньому 225000,00 грн. на підставі рахунку б/н від 19.03.2004 року за
транспортні послуги.

Визнаючи
укладений договір про відступлення права вимоги недійсним, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що даний договір свідчить про ухилення відповідача-1
від виконання ним зобов'язань по кредитному договору та порушує законні права
та охоронювані законом інтереси позивача на отримання від ПП “Макс-М”
заборгованості по цьому договору шляхом списання цих коштів з рахунку
відповідача-1 на підставі п.п. 2.2.3-2.2.8 кредитного договору.

Проте,
такий висновок попередніх судових інстанцій є помилковим та таким, що зроблений
без врахування всіх обставин справи, зокрема.

Суди
попередніх інстанцій під час розгляду справи не врахували рішення
господарського суду Чернівецької області від 15.08.2005 року у справі № 7/199,
яке набрало законної сили, відповідно до якого з ПП “Макс-М” було стягнуто
шляхом звернення на заставлене за договором застави НОМЕР_1 від 21.03.2004 року
майно (обладнання по розпиловці деревини) на користь ЗАТ КБ “Приватбанк” в
особі Чернівецької філії Приватбанку, структурного підрозділу ЗАТ КБ
“Приватбанк” 1828925,75 грн., у т.ч. 965305,47 грн. боргу по кредиту, 602451,86
грн. боргу по відсоткам, 260502,73 грн. пені по кредиту і 25303,63 грн. пені по
відсоткам, а відповідно, і не перевірили достатню обґрунтованість позивача про
наявну заборгованість відповідача-1 перед ним по кредитній угоді.

Крім
того, колегія суддів зазначає, що вирішуючи даний спір, суди попередніх
інстанцій не врахували ст. 16 ЦК України, яка передбачає право особи звернутись
за захистом порушеного права та інтересу до суду та способи захисту таких
цивільних прав та інтересів, не врахували ст. 627 ЦК України, відповідно до
якої сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні
умов договору, а відповідно, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного
висновку про порушення відповідачами при укладанні спірного договору
охоронюваних законом інтересів позивача та про наявність правових підстав для
задоволення позову.

На
підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що суди попередніх інстанцій
порушили вимоги ст. 43 ГПК України і прийняли незаконні рішення.

Згідно
до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Правова
оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива
першої та апеляційної інстанції.

За
таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

При
новому розгляді суду необхідно врахувати вищевикладене, витребувати докази у
відповідності з вимогами ст.36 ГПК України, повно, всебічно та об'єктивно
дослідити всі обставини справи, перевірити доводи позивача та відповідача, дати
їм належну юридичну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу задовольнити частково.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 05.06.2007 року та рішення
господарського суду Чернівецької області від 29.01.2007 року у справі № 1/62
скасувати.

Справу
направити на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий,
суддя
Н. Кочерова

Судді:
В. Рибак

М. Черкащенко