ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.07
Справа №АС16/376-07.

Господарський суд Сумської області у складі:

Головуючого судді – Моїсеєнко В.М.

секретаря судового засідання – Сорока Л.М.

розглянувши справу

За позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю « Конвалія»

до відповідача     Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення№ 000227233/0 від 13.11.2006р.

за участю представників сторін:

Від позивача                     Шишиморова Л.М.

Від відповідача:                Чередниченко М.В., Сіренко І.С., Бакаєва І.А

Прокурор                          Дубова О.В.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до12год.50 хв.26.07.2007р.

Суть спору: Позивач просить суд  визнати нечинним прийняте відповідачем податкове повідомлення- рішення  № 000227233/0 від 13.11.2006р. про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 357794 грн., вт.ч. по основному платежу – 238529,00 грн. і штрафним санкціям – 119265,00 грн.

Позивач подав  клопотання від 23.07.2007р. № 352 з додатковими обгрунтуваннями своєї позиції по справі.

Відповідач  подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог , вважає  вимоги позивача безпідставними, так як оскаржуване  повідомлення-рішення винесене в повній відповідності з вимогами Закону України « Про податок на додану вартість».

17.07.2007р. від прокуратури Сумської області надійшла заява  , в якій зазначено, що спір по справі №АС16/376-07 стосується державних інтересів, тому є підстави для їх представництва і вступу прокурора у справу. Тому, відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України “Про прокуратуру”, ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України, у справу вступає прокурор.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача , відповідача, прокурора  дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив наступне :

07.11.2006р. посадові особи відповідача склали акт № 1343/23-3/14024122  про результати виїзної планової перевірки  Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005р. по 30.06.2006р.

Перевіркою встановлено порушення п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.5.10 ст.5 Закону України «Про оподаткування  прибутку підприємств» від 22.05.1997р. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, з врахуванням ст. 3 Закону України  «Про бухгалтерський  облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р.№ 996-Х1У в редакції від 09.02.2006р., п.1 ст.216 Цивільного кодексу та п.2 ст.208 Господарського кодексу, а саме – відповідач вказує , що позивач занизив валовий дохід за 1 квартал та 1 півріччя 2006р. в розмірі 742644 грн. за рахунок неправомірно проведеного коригування валових доходів в сторону зменшення. За рахунок цього підприємством занижено податок на прибуток за 1 квартал 2006р. на 32527 грн., але за результатами  роботи за 1 півріччя 2006р. податок на прибуток зменшено на 32329 грн., занижено податок на прибуток за 1 півріччя 2006р. в розмірі 198 грн., завищено від’ємне значення об’єкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2006р. на 74264 грн. та відповідно за 1 квартал 2006р. на 742644 грн. ,  в зв’язку з чим відповідач своїм податковим  повідомленням-рішенням від 000227233/0 від 13 листопада 2006р.  визначив суму податкового зобов’язання за платежем податок на  додану вартість в сумі 357794 грн., в т.ч. по основному платежу 238529,00 грн. і штрафним санкціям 119265,00 грн.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що за період з серпня 2004р. по липень 2005р. між ним та ТОВ « Мрія» м.Київ було укладено декілька договорів купівлі-продажу товарно- матеріальних цінностей, зобов’язання за якими були виконані заліком зустрічних однорідних вимог.

Під час перевірки  з 06.09. 2005р. по 26.09.2005р.  було виявлено, що на момент укладання цих договорів купівлі-продажу ТОВ «Мрія» не було зареєстроване як суб’єкт  підприємницької діяльності. Господарським судом Сумської області  у справі № 5/14-06 було винесене 16.02.2006р. рішення , яким були визнані недійсними угоди, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю « Конвалія» та ТОВ « Мрія». Зазначене рішення набрало законної сили 27.02.2006р.

Так, як зазначає  позивач, оскільки рішенням суду угоди визнані недійсними з моменту укладення , то це свідчить про те, що угод , як таких, фактично не було  отже  не  може бути об’єктом оподаткування господарська операція за вказаними недійсними угодами.

Позивач вважає, так як операція втратила статус продажі товарів, не було у зв’язку з цим і законних  підстав для нарахування і сплати в бюджет сум податку на додану вартість, оскільки відсутній об’єкт оподаткування.

Позивач , обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що одним із постачальників  товарів , які  були придбані  ним,  являлось  ТОВ «Славутич», яке поставило йому   товарно-матеріальних цінностей на  загальну суму 540000,90 грн., у т. ч. ПДВ 90000, 15 грн.. Розрахунки за отриманий товар  були проведені шляхом здійснення зустрічного продажу товарів по укладеним договорам. Оскільки , як зазначає позивач ,  на час укладення договорів ТОВ « Славутич» не володіло цивільною  правоздатністю і не мало повноважень на укладення договорів , позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовом  до вказаного товариства про визнання укладених між ними угод недійсними. Рішенням господарського суду Сумської області від 18.12.2006р. по справі № 5/711-06 було визнано недійсними з моменту їх укладення договори купівлі-продажу між  позивачем та ТОВ « Славутич».

Таким чином,  як вважає позивач, оскільки рішенням суду договори визнано недійсними, втрачають юридичну силу первинні документи, які відображали факт  здійснення такої операції, а значить відсутні підстави для нарахування і сплати до бюджету суми  податку на додану вартість у розмірі 90000,15 грн.

Суд не погоджується з позицією позивача з огляду на наступне.

В ході перевірки відповідачем було встановлено, що позивачем безпідставно проведено коригування податкового зобов’язання з ПДВ в сторону зменшення у поданій 19.04.2006р. до Шосткинської МДПІ податковій декларації з податку на додану вартість  № 8072 за березень 2006р. в розмірі 148529 грн. на підставі рішення господарського суду Сумської області  про визнані договорів купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей недійсними в порушення п.п. 3.1.1. п.3.1 ст. 3, п.4.5 ст. ; Закону України « Про податок на додану вартість» з  врахуванням вимог ст..3 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , п.1 ст.216 Цивільного кодексу України та п.2 ст. 208 Господарського кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість за березень 2006р. в сумі 148529 грн.

Коригування здійснено на підставі рішення господарського суду Сумської області від 16.02.2006р. по справі № 5/14-06 про визнання  договорів купівлі-продажу товарно- матеріальних цінностей недійсними між ТОВ  «Конвалія» та ТОВ « Мрія», м.Київ , яке не зареєстроване платником податку, як такі що не відповідають вимогам Закону на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України на загальну суму 128264,72 грн. Позивачем в порушення п.п .3.1.1. п.З.1.ст.З Закону України "Про податок на додану варткть" де визначено, що об’єктом оподаткування є операції  платників  податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України ... та п.4.5 ст.4 цього Закону "Якщо після поставки товарів  (послуг) здійснюєтъея будь-яка зміна суми компенсації ix вартості , включаючи наступний за поставкою перегляд цін , перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їx надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачалъника та отримувача підлягають відповідному коригуванню», скориговано податкові зобов’язання з ПДВ в сторону зменшення.

Пункт 2 ст. 203 «Цивільного кодексу Украни» визначає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Пунктом 1 ст.216 Цивілъного кодексу України визначено, що "Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності  правочину кожна iз сторін зобов'язана повернути другій стороні  у натурі  все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в paзi неможливості такого повернення, закрема тоді коли одаржане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій  послузі, - вщшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування." Крім цього, такі  ж вимоги передбачені п. 2 ст. 208 "Господарського кодексу України", "У paзi визнання недійсним зобов 'язання з інших  підстав  кожна із сторін зобов 'язана повернути другій стороні  все одержане за зобов'язанням, а за нeмoжлuвocmi повернути одержане в натурі- відшкодувати  його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов 'язання не передбачені Законом. "

Зпдно аналізу залишків товарно-матеріальних цінностей на складі позивача, товари, що відпущені ТОВ "Мр1я" не поверталися та по рахунку 281 «Товари на складі» неоприбутковані, тобто позивач  не набув прав власності  на товари, які повинні бути повернені на підставі рішення суду про визнання угод недійсними. В бухгалтерскому обліку не проведено коригувань по рахунках бухгалтерського обліку". Таким чином, право власності  на товар позивач не набув.

Відповідно  до п. 1.4 Закону Украти " Про податок на додану вартість", поставка товарів  - будь-які операції , що здійснюються  згідно з договорами кyпiвлi-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари  за компенсацію незалежно від  строків її  надання, а також операції з безоплатної поставки товарів.

Таким чином, об’єктом оподаткування є продаж товарів (перехід права власності) у відповідних періодах і відповідно до договорів купівлі-продажу , визнаних у судовому порядку недійсними, об’єкт оподаткування податком на додану вартість згідно діючого законодавства існує незалежно від того чи зареєстрований платником ПДВ покупець чи ні.

Підпунктом 7.4.5. п.7.4 ст. 7 Закону України « Про податок на додану вартість» визначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту сплаченого ( нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів  (послуг) , не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Отже відповідно п.2.1 ст. 2 Закону України « Про податок на додану вартість» платниками податку є будь-яка особа, яка здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що суперечать вимогам закону. Отже - не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені позову відмовити.

2.Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДД                                                                                          В.М.Моїсеєнко

В судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складений і підписаний 27.07.2007р.

З оригіналом згідно

Секретар судового засідання                            Л.М.Сорока