ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  48/319

19.09.07

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой»

До
Державного видавництва «Преса України»Державного управління справами

Про
визнання недійсним правочину у вигляді акту повного внесення вкладу у
спільний проект

Суддя Сулім В.В.

Представники сторін:

Від позивача:
Хасін І.Б. -  пред за довір.

Від відповідача:
Горденок Я.В. –пред. за довір.

28.08.07 р. судове засідання відкладалось відповідно до ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України та було призначено на 10.09.07 р., а 10.09.07р. - на 19.09.2007р. Судом оголошена вступна та резолютивна частина рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой»(далі –ТОВ „Градострой” або позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва із зустрічною позовною заявою до Державного видавництва «Преса України»Державного управління справами (далі - ДВ «Преса України»або відповідач) у справі № 45/108 про визнання недійсним правочину у вигляді Акту повного внесення вкладу у спільний проект від 22.12.2004р. Ухвалою від 19.02.2007р. № 05-6-45/118 судом було відмовлено у прийнятті зустрічного позову на підставі п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України з посиланням на те, спір не підвідомчий господарським судам, оскільки вказаний акт не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, а є окремим документом певної форми, що має юридичне значення, складений сторонами договору (правочину), та не породжує самостійних прав чи обов’язків, а є тільки технічною фіксацією виконання умов договору (правочину), тобто документуванням особами своїх дій по реалізації набутих прав і прийнятих обов’язків.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.06.2007р. було задоволено касаційну скаргу ТОВ «Градострой»та скасовано ухвалу про відмову в прийнятті зустрічного позову, матеріали справи було направлено до Господарського суду м. Києва для розгляду їх по суті.

Ухвалою господарського суду міста Києва 17.07.2007 р. порушено провадження у справі №48/319 та призначено її до розгляду.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача ознайомлено з його правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Крім цього, представнику позивача у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом, у відповідності з вимогами ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

28.08.2007 року Позивач подав заяву про зміну підстав та предмету позову про визнання недійсним правочину у вигляді угоди від 17.04.2006р. про визнання недійсним правочину у вигляді акту повного внесення вкладу у спільний проект.

Так, Позивач просив розірвати договір про просте товариство №1211/04ст від 12.11.2004р. та зобов’язати відповідача виконати взяті на себе за договором про просте товариство №1211/04ст зобов’язання щодо внесення в якості вкладу до спільного проекту належним чином оформлених прав на земельну ділянку площею 1,26 га, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53 або іншу аналогічну земельну ділянку в межах м. Києва, щодо якої відсутні обмеження на здійснення на ній будівництва, яке є  метою спільної діяльності.

Дослідивши подану заяву, суд відмовив в її задоволенні виходячи з наступного. Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову. Норма статті 22 Господарського процесуального кодексу України не дозволяє позивачеві змінити і підставу і предмет позову одночасно. В зв’язку з цим судом відхилено заяву позивача про внесення доповнень до позовної заяви та розглядалися первісні позовні вимоги.

В судових засіданнях позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що Акт повного внесення вкладу у спільний проект (далі –Акт) не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України недійсним може бути визнано лише господарський договір, а не будь-який правочин, підписання сторонами Акту не мало наслідком створення прав та обов’язків для сторін, оскільки ці права та обов’язки було визначено договором про просте товариство, а позовна заява не містить правового обґрунтування для визнання Акту недійсним. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши всі наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1211/04ст про просте товариство (далі –договір).

Згідно п. 1.1. договору сторони зобов’язались об’єднати свої вклади та спільно діяти для досягнення мети –будівництва і введення в експлуатацію житлового комплексу, що споруджується за адресою: вул. Верховинна, 53, в Святошинському районі м. Києва (Комплекс). Пунктом 2.1. договору передбачено, що кожна сторона самостійно створює (формує) свій вклад (елемент вкладу) у спільний проект перед внесенням вкладу (елементу вкладу) і вклад (елемент вкладу) вноситься кожною стороною договору після повного завершення створення (формування) свого вкладу (елементу вкладу). Відповідно до п. 2.2. договору вклад ДВ «Преса України»до спільної діяльності складається з наступних елементів:

- прав щодо частини земельної ділянки орієнтовною площею 1,26 га, що відведена йому рішенням № 1550 від 15.10.1963р. і знаходиться в м. Києві по вул. Верховинна, 53, яка необхідна для будівництва Комплексу, визначеного договором. Конкретний розмір земельної ділянки повинен бути визначений та погоджений сторонами протягом 3-х днів з дня підписання договору;

- надання згоди в простій письмовій формі на переоформлення на ім’я товариства права довгострокової оренди вказаної земельної ділянки з метою виключного її використання –будівництво Комплексу в межах і на умовах договору.

Згідно п. 2.3. договору вклад ТОВ «Градострой»до спільної діяльності (Спільного проекту) складається з наступних елементів:

- договору оренди земельної ділянки, оформленого і оплаченого в порядку, передбаченому законодавством, за рахунок власних коштів;

- проекту будівництва Комплексу на вказаній земельній ділянці, розробленого, узгодженого і затвердженого в порядку, передбаченому законодавством, за рахунок власних коштів;

- дозволу на здійснення будівництва Комплексу на вказаній земельній ділянці за затвердженим проектом будівництва Комплексу.

- збудованого на вказаній земельній ділянці за рахунок коштів ТОВ «Градострой», введеного в експлуатацію і оформленого відповідно до законодавства Комплексу.

Пунктом 2.5.1. договору встановлено обов’язок ДВ «Преса України»внести свій вклад у повному обсязі протягом трьох календарних днів з дня узгодження сторонами конкретного розміру земельної ділянки і підписання додатку № 1/1. Виконання ДВ «Преса України»зазначених зобов’язань з внесення свого вкладу відповідно до п. 2.5.2. договору є передумовою внесення свого вкладу ТОВ «Градострой».

22.12.2004р. сторонами договору підписано Акт повного внесення вкладу у спільний проект, яким визначено, що ДВ «Преса України» передало, а ТОВ «Градострой»отримало лист ДВ «Преса України», в якому ДВ «Преса України»повідомило, що воно надає згоду на переоформлення на ім’я ТОВ «Градострой»права довгострокової оренди частини земельної ділянки, розміщеної за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53, для будівництва житлового комплексу згідно договору №1211/04-ст. П. 2 та п. 3 цього Акту сторони зафіксували, що ДВ «Преса України»в повному обсязі внесло свій вклад до спільного проекту та виконало всі свої зобов’язання за договором.

Однак, з листа від 22.12.2004р. №103-1358к/1, адресованого Київському міському голові, копію якого надано позивачем, вбачається, що в ньому ДВ «Преса України»не заперечує проти припинення права користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53/13 в частині, не зайнятій під нічний профілакторій, на користь ТОВ «Градострой-сервіс»для будівництва житлового будинку з об’єктами соціально-побутового призначення та підземним паркінгом. Лист не містить інформації про розмір земельної ділянки, щодо якої надається згода на припинення права користування. Крім того, судом встановлено, що зазначена згода надана не на користь ТОВ «Градострой», яке є стороною договору про просте товариство і на яке згідно п. 2.2.2. договору має бути надана згода, а на інше товариство –«Градострой-сервіс», яке не є стороною договору простого товариства № 1211/04-ст, а також не на земельну ділянку, яка визначена договором № 1211/04-ст, а на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53/13. Відповідач не зміг спростувати зазначені обставини або надати суду інших листів, в яких ДВ «Преса України»надавало б згоду на переоформлення земельної ділянки, визначеної договором, а саме земельної ділянки орієнтовною площею 1,26 га, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53, на користь ТОВ «Градострой»чи доказів внесення змін до договору про просте товариство в цій частині. Також відповідачем не надано суду доказів на підтвердження визначення та погодження конкретного розміру земельної ділянки та укладення додатку № 1/1 до договору в порядку, передбаченому п. 2.2.1. договору. В той же час, відповідно до п. 2.5.1. договору ДВ «Преса України»зобов’язується внести свій вклад в повному обсязі протягом трьох календарних днів саме з дня узгодження сторонами конкретного розміру земельної ділянки і підписання Додатку № 1/1 до договору.

Суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що надання відповідачем листа про згоду на переоформлення земельної ділянки не може вважатись доказом внесення ним до спільної діяльності частини свого вкладу, визначеної п. 2.2.1. договору, а саме, прав на частину земельної ділянки площею 1,26 га, що відведена йому рішенням № 1550 від 15.10.63р. і знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53 в м. Києві. Посилання представника ДВ «Преса України»на те, що відповідно до п. 2.5.1. договору єдиним і достатнім доказом внесення ДВ «Преса України»у повному обсязі свого вкладу у Спільний проект є оформлена в простій письмовій формі згода на переоформлення на ім’я ТОВ «Градострой»права довгострокової оренди на земельну ділянку, не приймається судом до уваги, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Часиною 1 ст. 1134 Цивільного кодексу України закріплено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Згідно ст. 190 Цивільного кодексу України майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов’язки. Отже, за договором простого товариства права на земельну ділянку, як майнові права, мають передаватись їх власником в якості вкладу до спільної діяльності і отримувати статус спільного майна. Згода, надана учасником спільної діяльності керівнику органу місцевого самоврядування –в даному випадку Київському міському голові О.О. Омельченку на припинення права користування земельною ділянкою та переоформлення цієї ділянки на іншу особу не може вважатись передачею майнових прав на цю ділянку до спільної діяльності, оскільки, надаючи таку згоду, ДВ «Преса України»не вносило до спільної діяльності вкладу в розумінні ст. 1133 Цивільного кодексу України, а лише надавало іншій особі, в даному випадку –ТОВ «Градострой-сервіс», яке не є учасником договору про просте товариство - можливість оформити в оренду на себе земельну ділянку, від якої відмовилося ДВ «Преса України», розташовану за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53/13. При цьому, за умовами договору про просте товариство, земельна ділянка для будівництва є вкладом ТОВ «Градострой», яке повинно оформити на себе право користування земельною ділянкою та передати права на неї до спільної діяльності.

Суд вважає обґрунтованим посилання ТОВ «Градострой»на невідповідність Акту повного внесення вкладу у спільний проект від 22.12.2004р. вимогам ст.125 Земельного кодексу України, згідно якої право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. ДВ «Преса України»не надано суду доказів отримання ним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, визначеною договором, рішення 1963 року про виділення йому цієї ділянки не надає йому будь-яких прав щодо користування або розпорядження цією ділянкою, отже воно не має права на передачу цих прав або їх частини іншим особам. Посилання відповідача те, що земельна ділянка перебуває «у його постійному володінні»не приймається судом до уваги, оскільки законодавством не передбачено такого титулу як «постійне володіння».  Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі»орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. В даному випадку відповідач лише володіє земельною ділянкою, оскільки, як зазначалося вище, до отримання державного акту та його реєстрації він не має права навіть приступати до використання земельної ділянки. Земельна ділянка перебуває у комунальній власності. Отже, за будь-яких обставин, для її передачі у користування іншим особам, в т.ч. у разі передачі в якості внеску до спільної діяльності необхідним є отримання письмової згоди власника, а саме Київської міської ради, якій належать повноваження власника комунальної землі. Натомість, в даному випадку такої згоди відповідачем отримано не було, отже у нього було відсутнє право на передачу прав на земельну ділянку в якості внеску до спільної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Законодавство не передбачає, що вилучення землі може відбуватись на оплатній основі. Суд погоджується з позицією позивача, що в даному випадку йшлося фактично не про передачу ДВ «Преса України»прав на земельну ділянку, а про його добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою в порядку ст. 140 Земельного кодексу України та подальше оформлення користування цією земельною ділянкою позивачем на себе шляхом оформлення договори оренди з Київською міською радою. В той же час, ст. 140 Земельного кодексу України встановлює, що добровільна відмова від права постійного користування земельною ділянкою відбувається на користь держави або територіальної громади на безоплатній основі. Подальше розпорядження цією земельною ділянкою здійснюється уповноваженим органом державної виконавчої влади або місцевого самоврядування незалежно від особи, яка відмовилась від права постійного користування та її побажань щодо передачі цієї ділянки конкретним особам. Таким чином, заява про відмову від права постійного користування земельною ділянкою на користь територіальної громади м. Києва не може вважатись вкладом відповідача до спільної діяльності з ТОВ «Градострой»не тільки тому, що такий вид вкладу не передбачено ст. 1133 Цивільного кодексу України, але й тому, що ТОВ «Градострой»та просте товариство нічого не отримали від відмови ДВ «Преса України»від права постійного користування земельною ділянкою, а поняття «згода на переоформлення земельної ділянки за постійного користування однієї особи на оренду іншої особи»земельне законодавство не містить.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що відповідач не вніс свій вклад до спільної діяльності, оскільки він не має права розпоряджатись земельною ділянкою по вул. Верховинній, 53 в м. Києві, відмова від права постійного користування на користь іншої особи не може вважатись вкладом до спільної діяльності, оскільки така відмова здійснюється на користь територіальної громади, згоду на переоформлення прав на земельну ділянку надано ДВ «Преса України»не на ТОВ «Градострой», а на іншу особу.

Крім того, як вбачається з повідомлення від 24.01.2006р. Заступника Київського міського голови-секретаря ради В. Ялового, земельна ділянка, розташована за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 53/13, згоду на вилучення якої надано ДВ «Преса України», розташована в зеленій зоні і це виключає можливість будівництва на ній житлового будинку, отже вона або права на неї не можуть бути передані в якості вкладу до спільної діяльності метою якої є будівництво житлового будинку. ДВ «Преса України»не спростовано зазначену обставину в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, отже ДВ «Преса України»не мало права на передачу цієї земельної ділянки до спільної діяльності, метою якої є будівництво житлового будинку.

Оскільки згідно п. 2.5.2. договору про просте товариство передумовою для внесення ТОВ «Градострой»свого вкладу до спільної діяльності є внесення у повному обсязі свого вкладу ДВ «Преса України», ТОВ «Градострой»не може вважатись таким, що порушило строки внесення свого вкладу, зважаючи на те, що ДВ «Преса України»не було внесено свій вклад.

Таким чином, судом встановлено, що ДВ «Преса України»не сформувало та не передало свій вклад до спільної діяльності за договором № 1211/04ст про просте товариство і Акт повного внесення вкладу у спільний проект від 22.12.2004р. за договором про просте товариство є недійсним, оскільки його зміст суперечить ст.ст. 125 та 126 Земельного кодексу України, ст. 1133 Цивільного кодексу України, ДВ «Преса України»не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для його укладення та передачі за ним прав, які їй не належали, Акт не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки земельна ділянка перебуває в зеленій зоні і її використання для досягнення мети договору простого товариства є неможливим, наслідком чого є визнання його недійсним на підставі ст.ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача на те, що Акт не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України не приймається судом до уваги. Правову оцінку цій позиції надано в постанові Вищого господарського суду України у цій справі від 19.06.2007р., вказівки якої є обов’язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді справи в силу ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вказане визначення прямо допускає можливість здійснення правочину в процесі виконання іншого правочину, оскільки правочин може змінювати або припиняти права та обов’язки, які існують за іншим правочином, а також визначати додаткові права та обов’язки. Акт, який є предметом спору, є правочином, яким створюються права та обов’язки сторін, а саме обов’язок ТОВ «Градострой»внести свій вклад до спільної діяльності у визначені п. 2.5.2. договору строки з моменту підписання Акту та право ДВ «Преса України»вимагати виконання ТОВ «Градострой»своїх зобов’язань за договором. Обов’язки ТОВ «Градострой» виникають тільки після підписання Акту.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Предмет спору та суб’єктний склад сторін справи передбачають розгляд цієї справи саме господарським судом.

Враховуючи вищевикладеного суд вважає первісний позовні вимогиобгрунтованими та такими, що  підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, сплати державного мита підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним правочин у вигляді Акту повного внесення вкладу у спільний проект, підписаний між Державним видавництвом «Преса України»Державного управління справами (03047, м. Київ, пр-т Перемоги, 50, п/р 4669 в Київській регіональній дирекції (філії) АППБ „Аваль”, МФО 322904, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Градострой»(02660, м. Київ, пр-т Визволителів, 1, п/р 9584 в Печерській філії КБ “Приватбанк” у м. Києві, МФО 300711, ) 22.12.2004р.

3.          Стягнути з Державного видавництва «Преса України»Державного управління справами (03047, м. Київ, пр-т Перемоги, 50, п/р 4669 в Київській регіональній дирекції (філії) АППБ „Аваль”, МФО 322904, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой»(02660, м. Київ, пр-т Визволителів, 1, п/р 9584 в Печерській філії КБ “Приватбанк” у м. Києві, МФО 300711, ) витрати по сплаті державного мита в сумі 85 (вісімдесят п’ять) гривень, витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 118 (сто вісімнадцять) гривень.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                                           В.В. Сулім

Дата підписання  09.10.07р.