ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 9/438-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Ребристої С. В. при секретарі Шевченко М..С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної  податкової  інспекції  у м. Херсоні, м. Херсон

до  відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Міжгалузевий торговий дім "Камелот-Сервіс", м. Херсон.

відповідача-2 Приватного підприємства  приватної фірми “Оріон”, м.Херсон

про  визнання недійсною  угоди купівлі-продажу

За участю представників сторін:

від позивача –Іващенко Р.М.,  державний податковий інспектор, дов. № 7273/9/10-105 від 12.07.2007р.

від відповідача-1 – Шмидко І.М., юрисконсульт дов. №90 від 25.09.2007р.

від відповідача-2 –не прибув

Суть спору: Позивач звернувся  до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсною угоду  купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, укладену між відповідачами як таку, що вчинена з метою, яка суперечить інтересам держави  - з метою ухилення від оподаткування та застосувати наслідки визнання господарського зобов’язання  недійсним за ст.208  ГК України: стягнути з ПП ПФ “Оріон” на користь ТОМ МТД “Камелот-Сервіс” отримані за результатами виконання угоди грошові кошти в сумі 131053 грн. 15 коп.; з ТОВ МТД “Камелот-Сервіс” в доход держави 83,65т. ячменю, 10,54т. соняшника, 10,2 т. сої, 17,65т. рапсу, 27,34 т. сорго, 11,4 т. рапсу прод., у разі неможливості стягнення майна в натурі –вартість отриманої від ПП ПФ “Оріон” продукції  в сумі 131053 грн. 15 коп.

В обґрунтування своїх  позовних вимог позивач посилається на рішення господарського  суду Херсонської області  від 21.02.2006р. у справі №9/87-ск-06,  яким  припинено юридичну особу – приватної фірми “Оріон” за неподання податкової звітності протягом року  з 01.01.2005р. по 01.01.2006р..

Відповідач –1 проти позову заперечує посилаючись на ті обставини,  що позивач не виконав процесуальних вимог щодо припинення діяльності  відповідача 2  разом з державним реєстратором і не скасував державну реєстрацію, не виключив  його з держреєстру, як це передбачено положеннями ст. 38 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.”

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 стверджує, що  укладені ним уогоди з відповідачем 2 не є суперечними інтересам держави і суспільства, оскільки позивачем не надано належних доказів переслідування відповідачами  мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, як доказів скоєння певною особою ухилення від оподаткування, яке було метою спірної угоди.

Також відповідач 1 зазначає, що  припинення ПФ “Оріон”, як юридичної особи відповідно до рішення господарського суду Херсонської області від 21.02.2006р. та рекомендація засновнику ПП ПФ “Оріон” здійснити в подальшому ліквідацію підприємства не є достатньою підставою для визнання вчинених цим підприємством з іншими суб’єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки кожен учасник відносин має нести відповідальність лише за наявності вини. Станом на час вчинення господарських зобов’язань у 2006 році відповідач 2 перебував в Єдиному державному реєстрі і його не виключено з нього і на час вирішення спору в суді.

У судовому засіданні  23.10.2007р. представником відповідача  надано суду   документи, які підтверджують перебування відповідача 2 в ЄДРПОУ, дані документи суд долучив до матеріалів справи та прийняв до розгляду.

Відповідач 1  вважає, що позивач, як орган влади,  заявленням даного позову спрощує і обмежує свої функції у відносинах за участю ПП ПФ “Оріон”, оскільки особа, яка фактично була і засновником і директором цього суб’єкта податковим органом не розшукується і не притягується до відповідальності,  а ДПІ у м.Херсоні  цю відповідальність перекладає на відповідача1 .

Відповідач 1  стверджує, що такі дії позивача  є порушенням ст. 41 Конституції України, яка гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, у судові засідання  не прибув,  не зважаючи на те, що судом вжито всіх належних заходів для його повідомлення про час та місце судового розгляду справи.

За таких обставин розгляд справи здійснюється на основі наявних доказів, відповідно до положень ч.6 ст.71 КАС України.

У судовому засіданні 27.09.2007р. оголошувалась перерва до 09 год. 50 хв. 23.10.2007р. з підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача-1, суд

в с т а н о в и в:

Зі змісту позовної заяви слідує, що товариство з обмеженою відповідальністю МТД “Камелот-Сервіс” ( далі відповідач1) є юридичною особою і  зареєстроване рішенням Херсонського міськвиконкому №9101  від 23.11.2001р., юридична адреса: м. Херсон, вул. Комкова,76-а. Відповідач 1 зареєстрований як платник податків 26.11.01р. за №4524 в ДПІ у м. Херсоні.

Приватне підприємство приватна фірма “Оріон” (далі відповідач2)  є юридичною особою і зареєстроване рішенням Херсонського міськвиконкому №7610 від 19.11.99р., юридична адреса –м. Херсон вул.Нафтовиків,5. Відповідач 2 перебуває на обліку в ДПІ у м. Херсоні як платник податків з 23.11.1999р..

Згідно акту №1489/23-4/31760350 від 16.06.07р. виїзної  планової  перевірки  підприємства відповідача 1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006р. по 31.03.2007р. ДПІ у м. Херсоні було встановлено, .що за період  з 18.04.2006р. по 29.11.06р.  між відповідачами було укладено усні угоди купівлі-продажу сільськогосподарської продукції на загальну суму 131053 грн.,  виконання яких підтверджується  податковими накладними: від 18.04.2006р. №731 на суму 58329 грн. 25 коп., факт оплати за поставлений товар підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №687; від 12.05.06 р. №736 на суму 14178 грн., факт оплати за поставлений товар підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №692;  від 07.07.06р. №811  на суму 22945 грн., факт оплати за поставлений товар підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №785; від 03.11.06. № 792-2 на суму 17360,90 грн., факт оплати за поставлений товар підтверджується квитанціями до  прибуткового касового ордера №781-3; від 29.11.06р. №830 на суму 18240 грн., факт оплати за поставлений товар підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №802.

Відповідно до наданих позивачем до позовної заяви копій документальних доказів оспорювані угоди їх учасниками виконані в повному обсязі на загальну суму          131053 грн. 15 коп., в тому числі ПДВ –21842 грн. 18 коп.

Матеріали справи свідчать, що рішенням  господарського суду Херсонської області від 21.02.2006р. у справі №9/87-СК-06  припинено  юридичну особу –з причини неподання до органів державної податкової служби податкової звітності  протягом більш ніж один рік.

За доводами позивача саме ця обставина вказує на укладення вищезазначених  угод між відповідачами з метою, завідомо суперечною інтересам держави, тобто з метою ухилення  ПП  ПФ “Оріон” від сплати  податків.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного законодавства суд дійшов висновку, що за  наведеним позивачем правовим обґрунтуванням  позов за заявленим предметом не підлягає задоволенню.

Статтею  67 Конституції України  встановлено, що кожен  зобов"язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом.

Згідно положень Закону України "Про державну податкову службу в Україні" завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, запобігання злочинам та іншим правопорушенням.

Відповідно до приписів ст.207 ГК України господарське зобов’язання, яке вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу відповідного органу державної влади визнано судом недійсним. В свою чергу, згідно ч.1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в однієї сторони усе одержане нею повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою стягується за рішенням суду в доход держави.

Ознаками недійсності господарських зобов’язань, що вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства є: наміри сторін (сторони) порушити вимоги закону при переслідуванні мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; наявність суб’єктивної сторони  правопорушення в діях посадових осіб сторін (сторони) угоди; фактичне  порушення інтересів держави і суспільства (порушення нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства) в результаті реалізації таких угод.

Але позивач не довів, що в даному випадку, оспорювана ним угода та господарські зобов’язання за нею вчинені з метою, суперечною інтересам держави і суспільства –з метою приховування доходів від  оподаткування, що зобов’язаний був зробити у відповідності до положень  ч.1 ст. 71 КАС України, згідно якої кожна сторона повинна довести  ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.

Безпосередньо угоди куівлі-продажу за своєю природою не є суперечними  інтересам держави і суспільства. Факт укладення  оспорюваних угод є очевидним, виконання господарських зобов’язань за нею її учасниками здійснено з підприємницькою ціллю. Належних доказів переслідування учасником чи учасниками цих угод мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, як доказів вчинення певною особою ухилення від оподаткування, яке було метою угод, позивачем суду не надано.

Обставини справи свідчать, що продавець за угодами переслідував мету продати продукцію, а покупець –набути її. Сторони укладали угоди для отримання доходу, маючи за мету реалізацію унормованих відносин купівлі-продажу. Така мета не є підставою для визнання недійсними за ст.207 ГК України господарських зобов’язань за угодою.

Саме по собі задоволення господарським судом  Херсонської області  21.02.2006р. позову органу державної податкової служби про припинення юридичної особи - приватної фірми “Оріон”, у зв’язку з неподанням до ДПІ у м. Херсоні більш ніж протягом року податкових декларацій та документів бухгалтерської звітності не є достатньою підставою для визнання цим підприємством з іншими суб’єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки кожен учасник відносин має нести відповідальність лише за наявності вини.

Станом на час  як виконання господарських зобов’язань так і на час вирішення спору в суді ПФ “Оріон” перебуває в ЄДРПОУ і даний факт не заперечується позивачем і підтверджується належними доказами, хоча мала бути виключена  з нього на виконання вищезазначеного рішення  господарського суду Херсонської області від 21.02.2006р.

Відповідно положень ч. 1 ст.18  Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру,  були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і  можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено змін.

У спорі, що вирішується, для ПФ “Оріон” вважаються достовірними  відомості щодо легітимності засновника і керівника ПФ “Оріон”, стосовно участі останнього у спірних господарських зобов’язаннях.

Положення ст.ст.207, 208 ГК України застосовуються з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст.203 та ч. ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі п.11 цієї статті звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства., посилаючись на їх нікчемність.

Санкції, встановлені ч.1 ст. 208 ГК України не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків (зборів, інших обов’язкових платежів) однією із сторін угоди, оскільки  правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Для застосування таких санкцій необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Ці санкції застосовуються лише судом, що відповідає  імперативним положенням ст. 41 Конституції України, згідно  якої конфіскація майна може бути застосована виключно за  рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

За сформованими позовними вимогами позивач  просить  застосувати  наслідки недійсності зобов’язань за ст.208 ГК України як результат задоволення вимог про недійсність зобов’язань. Між тим є очевидною неможливість застосування таких наслідків, оскільки  цілком  очевидним є факт неможливості  отримання (повернення) ТОВ МТД “Камелот-Сервіс” від ПФ “Оріон” вартості  продукції за оспорюваними угодами у зв’язку з відсутністю у відповідача1, як суб’єкта підприємницької діяльності, будь-яких адміністративних важелів та повноважень, щодо розшуку осіб, які були фактичними представниками ПФ “Оріон” при вчиненні господарських зобов’язань.

За таких обставин, у випадку задоволення вимог про недійсність зобов’язань при формальному застосуванні ст. 208 ГК України особа, яка не мала за викладеним позовом умислу за угодами на порушення інтересів держави і суспільства, такий умисел з боку ТОВ МТД “Камелот-Сервіс” позивачем не доведено, була б  у відмінності невстановленої особи, яку позивач не встановлював, і яка діяла від  імені ПФ “Оріон” і про умисел якої стверджує позивач,  двічі покараною матеріальною відповідальністю.

Таким чином, всю відповідальність  в даній ситуації податковий орган перекладає саме на відповідача1 і жодним чином не встановлює  осіб, які  фактично використали реквізити ПФ “Оріон” при укладенні  угод з відповідачем 1.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, є  захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання  делегованих повноважень.

Статтею 7  КАС України  визначено принципи  адміністративного судочинства якими зокрема є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з’ясування всіх обставин у справі.

Частина 4 ст.13 Конституції України встановлює обов’язок держави забезпечити захист прав усіх суб’єктів  права власності і господарювання.

У даному спорі позивачем не спростована добросовісність поведінки відповідача-1 при укладенні й виконанні оспорюваних угод, тому застосування наслідків визнання угод недійсними, передбачених ст.208 ГК України, позбавило б  відповідача1 права власності на придбане майно чи його вартість, що призвело б до  порушення ст.41 Конституції України, яка гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1196р. “Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя”, оскільки Конституція України відповідно до  її ст. 8  має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з  точки зору його відповідності  Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватися на Конституції, а також чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Основним принципом судочинства є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України.

Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом.

Таким чином, рішення суду, захищаючи інтереси одного суб'єкта, не може порушувати законних прав та інтересів інших господарюючих суб'єктів.

Як було встановлено судом по цій справі, при укладанні спірних  зобов'язань, умисел на ухилення від оподаткування позивачем не доведено. Наявності умислу з боку відповідача-1 –не підтверджується, що не оспорюється  і самим позивачем. Відповідач-1 є добросовісною стороною угоди.

Враховуючи вищевикладене, у даних правовідносинах і при таких обставинах, що склалися по даній справі, застосування ст.208 Господарського кодексу України в частині стягнення з відповідача вартості товарно-матеріальних цінностей суперечить Конституції України, оскільки застосування наслідків, які встановлені ст. 208 Господарського кодексу України не тільки не поновлює прав позивача, а порушує гарантовані Конституцією права відповідача1. Отже, стягнення з відповідача-1  на користь Державного бюджету України товарно-матеріальних цінностей, а у разі їх відсутності - еквівалента в грошовій сумі, є неможливим.

Згідно  ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників позивача та відповідача-1 про час і місце виготовлення постанови суду в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 41 Конституції України, 94,  158, 160-163, 167,  п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1 В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає  законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду  першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Заява про  апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про  апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  С.В. Ребриста

Постанову складено у повному обсязі  26.10.2006р.