СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
УХВАЛА

Іменем України

03 вересня 2007 року
Справа № 2-22/1002.1-2006(2-7/10934-2003)

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Латиніна О.А.,

суддів                                                                      Ткаченка М.І.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Стиранка І.Є. дов. № 1 від 10.01.2007 року;

відповідача: Патраш В.І. дов. № 3232/10 від 31.05.2007 року;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 19 червня 2007 року у справі № 2-22/1002.1-2006(2-7/10934-2003)

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Пансіонат "Море" (вул. Набережна, 25, м.Алушта, АР Крим, 98500)

до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а, м.Алушта, АР Крим, 98500)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

01.07.2003 року відкрите акціонерне товариство „Пансіонат „Море” звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Державної податкової інспекції у місті Алушті про визнання недійсним податкового повідомлення–рішення, на підставі якого позивачеві було донараховано податкове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 367698,00 гривень.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що при проведенні відповідачем перевірки, було необгрунтовано виключено з податкового кредиту суми, сплачені у зв`язку з фінансуванням робіт з будівництва будівлі медичного центру та інших основних фондів, сплачені в якості оплати за придбані будівельні матеріали, суми податку на додану вартість, сплачені у складі оплати витрат на утримання та ремонт яхти, а також встановлено завищення податкового кредиту у зв`язку з наявністю кредиторської заборгованості „АЕК АС”. Крім того, позивач вважає неправомірним включення в базу оподаткування податком на додану вартість сум знижок, наданих споживачам туристичних послуг на підставі договорів.

Рішенням господарського суду АР Крим від 07-28.10.2003 року у справі № 2-7/10934-2003 позов відкритого акціонерного товариства „Пансіонат „Море” було задоволено. суд визнав недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Алушті № /0 703 від 20.06.2003 року про донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 367698,00 гривень.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.02.2004 року, рішення господарського суду АР Крим від 07-28.10.2003 року у справі № 2-7/10934-2003 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2004 року, рішення господарського суду АР Крим від 07-28.10.2003 року, а також постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.02.2004 року у справі № 2-7/10934-2003 було скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

При скасуванні судових актів судів першої та апеляційної інстанції, Вищим господарським судом України зазначено, що не було з’ясовано - які саме суми податку на додану вартість повинні були відноситись до податкового кредиту за проведеними позивачем операціями. Також було зазначено, що розглядаючи питання виключення з податкового кредиту 50195,93 грн. податку на додану вартість, який включений до податкових накладних №102 від 29.06.2002 року, №233 від 17.12.2002 року, виписаних ТОВ „АЄК АС”, в зв’язку з наявністю кредиторської заборгованості суди першої та апеляційної інстанції також зробили висновок про неправомірне зменшення податкового кредиту на підставі підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, згідно з яким право на податковий кредит виникає по першій з подій, якою у даному випадку є дата отримання податкової накладної. Однак, при цьому не було прийнято до уваги припису пункту 1.8 статті 1 вищеназваного Закону та не з’ясовано питання щодо проведення розрахунків між ТОВ „АЄК АС” та ВАТ “Пансіонат” Море” відповідно до підрядних договорів.

Судом касаційної інстанції також звернуто увагу на те, судами попередніх інстанцій не встановлено за якими договорами здійснювались підрядні роботи, за який період, в яких сумах ПДВ сплачено платником податку у обліковому періоді, не з’ясовано та не дано оцінку договорам, на підставі яких здійснювались розрахунки між агентами та позивачем, не перевірений порядок здійснення цих розрахунків, зокрема, не перевірений висновок акту, про те, що згідно пункту 4 агентських угод агенти сплачували пансіонату вартість послуг за винятком комісійних.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, Вищим господарським судом України також вказано, вирішуючи даний спір суди, насамперед, зобов’язані були визначити чи мав позивач право на податковий кредит у певних сумах по конкретних операціях, зазначених позивачем у позові  у співвідношенні з висновками акта перевірки, зазначити в рішенні підстави виникнення права на податковий кредит та надати аналіз доказам, які підтверджують таке право позивача.

Відповідно до статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, які містяться в постанові касаційної інстанції, обов`язкові для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Постановою господарського суду АР Крим від 19.06.2007 року у справі № 2-22/1002.1-2006А позов Відкритого акціонерного товариства „Пансіонат „Море” до Державної податкової інспекції у місті Алушті про визнання недійсним податкового повідомлення–рішення задоволено повністю. Суд визнав недійсним податкове повідомлення–рішення, яким позивачеві було донараховано податкове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 367698,00 гривень.

При прийнятті постанови, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем помилково виключені з податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 292669,00 гривень, визначені у податкових накладних, які були надані ТОВ „Ербек” на підтвердження здійснення позивачем розрахунків за реконструкцію та модернізацію його основних фондів – туристичного комплексу. Позивачем надані документи, які свідчать, що роботи (послуги), про факт оплати  вартості яких свідчать вказані вище податкові накладні, прийняті (послуги одержані) позивачем.

Суд визнав помилковими висновки відповідача про наявність кредиторської заборгованості у позивача до ТОВ „АЕК АС” у зв’язку з чим, податковий кредит був зменшений на 50195,93 гривень. Позивачем правомірно включені до податкового кредиту сума податку на додану вартість у розмірі 50195,93 гривень, яка була ним сплачена товариству з обмеженою відповідальністю „АЕК АС” та доведено виконання монтажних та пусконаладжувальних робіт систем вентиляції та конденсування відповідно з умовами договору від 04.02.2002 року № 15/С/02, між позивачем та ТОВ „АЕК АС” відсутня заборгованість за виконані ним роботи по договору № 15/С/02, про що свідчить акт стану розрахунків на грудень 2005 року.

Судом також визнані неправомірними висновки відповідача про те, що позивачем не використовувались придбані будівельні матеріали, у зв’язку з чим податковий кредит позивача зменшений на 7867,59 гривень. Господарським судом АР Крим встановлено, що позивачем придбані будівельні матеріали та сплачений податок на додану вартість, про що свідчать податкові накладні постачальників товарів під час придбання товарів, при тому, що відповідач не навів доказів того, що придбані позивачем товари ним не використовувались. Також визнано помилковим висновок відповідача про заниження позивачем бази оподаткування податком на додану вартість у зв’язку з не виключенням наданих ним знижок, в результаті чого донарахований податок на додану вартість у розмірі 1868 грн. та висновки про не використання яхти „Хоробре серце” у власній господарській діяльності.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у місті Алушта в Автономній Республіці Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду першої інстанції, як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, з  підстав, вказаних в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції законною та обгрунтованою.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 27 серпня по 03 вересня 2007 року.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції під час нового розгляду справи вказівок суду касаційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті в Автономній Республіці Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з обставин справи, а також з постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.02.2004 року у справі № 2-7/10934-2003 від 20.06.2003 року, Державною податковою інспекцією у місті Алушті в Автономній Республіці Крим на підставі акту перевірки від 19.06.2003 року № 49/23-2-8/19011733 стосовно ВАТ „Пансіонат „Море” прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/703, яким донараховано податкове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 367698,00 гривень, яке є предметом спору.

З акту тематичної документальної перевірки № 49/23-2-8/19011733 від 19.06.2003 року слідує, що донарахування позивачу контролюючим органом податку на додану вартість відбулося з того, що платник допустив різні порушення податкового законодавства. У тому числі, відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені  (нараховані) у зв'язку з фінансуванням робіт з будівництва медичного центру та інших об'єктів основних фондів, які на момент перевірки були не введені в експлуатацію,  на загальну суму 292 669 гривень.

Дійсно, позивачем до податкового кредиту відповідних податкових періодів віднесені суми податку на додану вартість, що були сплачені (нараховані) у зв’язку з спорудженням не зданих в експлуатацію об’єктів будівництва – медичного центру, що підтверджується наданими податковими накладними, контрактом позивача з ТОВ „ЕРБЕК” підтверджується факт спорудження основних фондів.

Підпунктом 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі Закон № 168) у редакції, діючій у періодах, що перевірялися, було встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку в звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) платником податку в звітному періоді у зв'язку з придбанням) основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків введення в експлуатацію основних фондів, а також від того, чи мав платник податку обороти, оподатковувані  протягом такого звітного періоду".

Крім того, підпунктом  7.5.1. пункту 7.5. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” передбачені тільки дві події, з якими закон пов'язує надання права на податковий кредит, це сплата товару (робіт, послуг) чи отримання таких товарів, а не введення в експлуатацію об’єктів, для яких придбані товари (роботи, послуги).

У січні 2003 року відкритим акціонерним товариством „Пансіонат „Море”, згідно з податковими накладними ТОВ „АЕК АС”, до податкового кредиту було включено суму податку на додану вартість у розмірі 50195,93 грн. при наявності кредиторської заборгованості у розмірі 385009,60 грн.

У вказаному епізоді перевіряючими описані порушення  вимог підпунктів 1.3, 1.8, 4.1, 7.1 Закону України „Про податок на додану вартість”, так як у відповідності до положень вказаних норм Покупець (Позивач) отримав обов’язок провести оплату за отриманий товар (надані послуги) (у т.ч. податок на додану вартість). Таким чином податковий кредит січня 2003 року зменшено на 50195,93 гривень.

Висновки відповідача про безпідставність включення зазначеної вище суми  податку на додану вартість у податковий кредит у зв’язку з несплатою отриманого товару є неправомірними.

Відповідно до пункту 7.5. Закону України „Про податок на додану вартість”, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, при наявності податкової накладної, що підтверджує виникнення у позивача права на податковий кредит, а у його контрагента податкового зобов’язання, ВАТ „Пансіонат „Море” обґрунтовано включило до податкового кредиту суми податку на додану вартість по вищевказаним податковим накладним.

04.02.2002 року відкритим акціонерним товариством „Пансіонат „Море” було укладено з ТОВ „АЕК АС” договір підряду по монтажу та пусконалагодженню систем вентиляції та кондиціонування № 15/С/02, згідно з умовами якого позивач мав проводити щомісячно оплату фактично виконаних підрядником робіт відповідно до актів приймання виконаних робіт. Позивачем надані копії актів приймання виконаних ТОВ „АЕК АС” робіт на суми, які останнім включені у податкові накладні та акт про відсутність заборгованості по виконанню обов’язків по договору № 15/С/02 станом на грудень 2005 року.

Доводи відповідача про відсутність оплати за виконані роботи, наявність у позивача кредиторської заборгованості та у зв’язку з цим відсутність права на бюджетне відшкодування правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки законом, який регулює порядок оподаткування податком на додану вартість не зазначена залежність виникнення права на податковий кредит від виконання договірних зобов’язань в частині сплати за виконані роботи.

Матеріали справи свідчать про те, що у травні, листопаді, грудні 2002 року, січні, лютому 2003 року позивачем були придбані будівельні матеріали, у зв’язку з чим, продавцями товару були виписані податкові накладні на загальну суму 7867,59 грн., які перевіркою виключені з податкового кредиту позивача у зв’язку з порушенням ним норм підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та підпункту 8.1.2. пункту 8.1. статті 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції від 22.05.1997 року № 283/97 –ВР, тому що зазначені будівельні матеріали не встановлені на об’єктах туристичного комплексу, тобто не віднесені ні до складу валових витрат, ні до складу основних фондів, що підлягають амортизації.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” (в редакції, діючій у періодах, що перевірялися), було встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку в звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Даною нормою закону передбачено право включати до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені за товари, вартість яких може бути віднесена відповідно до валових витрат, але закон не зв’язує право платника податків включати суму податку на додану вартість у податковий кредит з періодом віднесення відповідної суми оплати до валових витрат.

Пункт 5.1. статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” визначає, що  валові витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Відповідачем в акті перевірки зазначено, що будівельні матеріали були придбані для виконання будівельно–монтажних робіт по реконструкції основних фондів пансіонату. Тому, помилковими є висновки відповідача в цій частині.

Відповідачем також зроблені помилкові висновки про заниження позивачем бази оподаткування у зв’язку з не включенням до неї вартості знижок споживачам туристичних послуг за період жовтень, грудень 2002 року, січень 2003 року у сумі 1868 гривень.

Доводи відповідача про кваліфікацію наданих позивачем знижок при реалізації путівок, як проведення розрахунків за послуги агентів не у грошовій формі, а у формі заліку за частину наданих пансіонатом послуг не прийняті судом до уваги у зв’язку з наступним.

База оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг), відповідно до пункту 4.1. статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами.

Закон України „Про ціни та ціноутворення” зазначає, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, відносно яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Судовою колегією також встановлено, що 28.02.2002 року між ВАТ „Пансіонат „Море” та ЗАТ „Гамалія” був укладений договір № 21 на реалізацію квоти місць на курортно-туристичне обслуговування, у додатку № 1 якого визначена вартість номеру в залежності від обсягів місць, які реалізуються, та у додатку № 2 визначений розмір вартості реалізації послуг у період з вересня по листопад 2002 року.

22.03.2002 року позивачем була укладена агентська угода за № 003 з КОЦ „Зея –Курорт”, у додатку № 1 якого визначена вартість послуг позивача в залежності від часу їх надання.

Відповідно до Положення про надання пансіонатом знижок для установ та фізичних осіб на послуги, позивач встановлює розмір знижок виходячи з розрахунку рентабельності наданих послуг, їх обсягу, сезону надання послуг відпочинку, виконанню умов про оплату (передоплату), періодичності надання послуг. Розмір знижок складає від 10 % до 20 %  від загальної вартості наданих позивачем послуг та визначається у відповідному договорі чи агентській угоді з організацією. Позивачем надані рахунки, які надсилались агентам для сплати вартості послуг, в яких вартість послуг визначена з урахуванням знижок, якщо такі надавались. За таким же принципом оформлювались рахунки, які надавались для сплати фізичним особам. Надані позивачем документи свідчать про те, що оплата зазначених рахунків здійснювалась у повному обсязі.

За таких обставин, висновки відповідача про те, що туристичні агенти сплачували вартість наданих позивачем послуг за винятком комісійної винагороди, спростовуються первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

В частині виключення з податкового кредиту сум податку на додану вартість, у розмірі 15947,00 грн., сплачених позивачем у зв’язку з обслуговуванням та ремонтом яхти „Хоробре серце”. Також є безпідставними твердження відповідача про відсутність документів, що підтверджують використання даного майна у господарській діяльності позивача з посиланням на підпункт 5.3.9. пункту 5.3. статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

У пункті 1.32. статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” вказано, що господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. В результаті експлуатації судна підприємством був отриманий доход, використання судна при наданні послуг відпочиваючим підтверджується даними первинного обліку, це і калькуляції вартості путівок, списки груп, сформованих для прогулянок у відкрите море, судовий журнал, дані про надання дозволів на вихід судна в море прикордонних військ, і ін. Надані позивачем документи підтверджують використання яхти „Хоробре серце” у господарській діяльності позивача, що свідчить про те, що витрати по її обслуговуванню та ремонту правомірно віднесені до складу валових витрат, тому відповідачем безпідставно виключені з податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені позивачем у вартості робіт по ремонту і обслуговуванню яхти.

Статтею 200 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова суду першої інстанції у даній справі відповідає вимогам статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, винесена з дотриманням вказівок суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим, підстави для її скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 195, 198 п.1, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення, постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 червня 2007 року  у справі № 2-22/1002.1-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                  О.А.Латинін

Судді                                                                                М.І. Ткаченко

О.Л. Котлярова