ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.
№ 08/3956

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді
Полянський А.Г.

Кривда Д.С.

розглянувши

касаційну скаргу
Іноземного підприємства "Аграрпродукти Вільд-Україна"

на
рішення господарського суд Черкаської області від 17.02.2006 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.04.2007 р.

у справі
№ 08/3956 господарського суду
Черкаської області

за позовом
Міжнародної корпорації "Мікта"

До
Іноземного підприємства "Аграрпродукти Вільд-Україна"

про
стягнення  3 066 000 грн.

За участю представників сторін:

позивача - не з’явились

відповідача –Денисенко Б.М. дов. від 18.05.2007 р. № 010-05/07

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Черкаської області 17.02.2006 р. (суддя Коваленко В.І.) позов задоволено. Стягнуто з Іноземного підприємства "Аграрпродукти Вільд-Україна" на користь Міжнародної корпорації "Мікта" 3 066 000 грн. збитків, 25 500 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.04.2007 р. (судді: Поліщук В.Ю., Фаловська І.М., Писана Т.О.) рішення Господарського суду Черкаської області 17.02.2006 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, Іноземне підприємство "Аграрпродукти Вільд-Україна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався наданим правом на участь у засіданні.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надав.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 25.06.2007 р. у зв’язку з відпусткою суддів Фролової Г.М. та Коробенко Г.П., для перегляду в касаційному порядку справи № 08/3956 призначеної до розгляду на 26.06.2007 р., утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий –Муравйов О.В., судді – Полянський А.Г., Кривда Д.С.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді,  коли  суд,  виконавши  всі  вимоги процесуального  законодавства  і  всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у справі рішення та постанова вказаним вимогам не відповідають з наступних підстав.

Рішення та постанова мотивовані тим, що 23.12.2003 року між Міжнаро- дною корпорацією "МІКТА" та Приватним орендним підприємством "Деркачів Хутір" укладено Договір оренди нерухомого майна разом з Додатком до нього  "Перелік майна, яке передається у тимчасові користування (оренду) згідно Договору оренди будівлі, будови (іншого об'єкту нерухомості укладеного 23.12.2003 року між Міжнародною корпорацією "МІКТА" та Приватним орендним підприємством "Деркачів Хутір".

Згідно п. 1.1 Договору оренди, позивач передав Приватному орендному підприємству "Деркачів Хутір" у платне тимчасове користування, строком на сім років об'єкти нерухомого майна, які визначені у Додатку № 1 до Договору   та знаходяться за адресою: Черкаська область, Жашківський район. с. Вільшанка і являються власністю Міжнародної корпорації "МІКТА".

Пунктом 9.5 цього договору було передбачено, що у випадку несвоєчасної передачі орендованого майна, орендодавець зобов'язаний сплатити орендарю штраф у розмірі 30 % від суми орендної плати.

Орендна плата за користування майном, яке є предметом цього Договору, встановлена сторонами в розмірі 35 000 грн. за кожен місяць (п.5.1 Договору оренди).

Звертаючись до суду, позивач вказував, що зазначеним вище майном, яке було придбано позивачем, відповідно до Договору купівлі-продажу № 86/21 від 22.12.2003 року та передане згодом Приватному орендному підприємству "Деркачів Хутір" на підставі Договору оренди від 23.12.2003 року, користується відповідач та перешкоджає позивачу розпоряджатися та вчиняти юридично значущі дії щодо використання власного майна, а також Приватному орендному підприємству "Деркачів Хутір" користуватись спірним майном, орендованим відповідно до Договору оренди від 23.12.2003 року.

Судами було встановлено, що позивачем до складу суми збитків, які підлягають стягненню з відповідача було включено 2 940 000 грн. втраченої вигоди, що складається з суми орендної плати, яку позивач міг би отримати від Приватного орендного підприємства "Деркачів Хутір" за період з 23.12.2003 року по 23.07.2005 року від оренди майна, якби відповідач не перешкоджав здійснювати передачу майна в користування та 126 000 грн. штрафу застосованого Приватним орендним підприємством "Деркачів Хутір" внаслідок відсутності змоги належним чином виконати умови Договору оренди від 23.12.2003 року та  вчасно передати нерухоме майно.

Відповідно до  ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, позивач повинен був довести наявність збитків і неправомірної поведінки, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування. В свою чергу, відповідач повинен був доводити відсутність своєї вини.

Наявність збитків і неправомірної поведінки, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування повинні досліджуватись та встановлюватись за загальним правилом ст. 43 ГПК України.

Задовольняючи позов суди посилались на те, що відповідач без належних на те правових підстав перешкоджав позивачеві розпоряджатись його майном.

Разом з цим, судами не було звернуто уваги на п. 4.1. договору оренди від 08.08.2002 р., укладеного між СВАТ "Росток" та Іноземним підприємством "Аграрпродукти Вільд-Україна", згідно якого орендодавець зобов’язується письмово попереджувати господарство (Іноземне підприємство "Аграрпродукти Вільд-Україна) про свої наміри щодо продовження чи припинення оренди основних засобів за два місяця до закінчення терміну дії договору.

Судами не було з’ясовано наявність чи відсутність письмових попереджень орендодавця щодо продовження чи припинення дії договору оренди.

Застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе лише за наявності всього складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненими збитками, вини.

Приймаючи рішення про відшкодування збитків, господарськими судами не враховано, що виходячи із змісту ст. 225 Господарського кодексу України, збитками, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення є, зокрема, розмір орендної плати, який повинен бути реальним та доведеним кредитором відповідно до вимог ч.2 ст. 623 Цивільного кодексу України.

Натомість, вказуючи на обґрунтованість розміру збитків завданих позивачу, суди не дослідили правомірність нарахування позивачем суми в розмірі 2 940 000 грн., оскільки вказана сума збитків заявлена позивачем за весь період оренди нерухомого майна, згідно договору оренди від 23.12.2003 р., укладеного позивачем та Приватним орендним підприємством "Деркачів Хутір", тобто за 7 років (п. 4.1. договору).

Крім того, частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Зазначена норма покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи дійсно були би ним отримані у разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків.

Суди не встановили, чи міг позивач, вжити заходів, направлених на уникнення збитків.

Таким чином, не встановивши наявність всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, суди дійшли необґрунтованих та передчасних висновків про необхідність задоволення цієї вимоги.

В порушення вимог процесуального права (ст. ст. 43, 47, 38, 43 ГПК України), приймаючи рішення та постанову суди не забезпечили всебічний та повний розгляд обставин справи, не дослідили, не встановили та не надали юридичну оцінку всім обставинам справи, що призвело до передчасних і необґрунтованих висновків.

Неповне дослідження фактичних обставин та неналежне з'ясування дійсних прав і обов'язків сторін унеможливлює правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.

Викладене свідчить про те, що судами при розгляді справи не були достатньо враховані вимоги законодавства. Як наслідок, прийняте у справі рішення не відповідає ст. 84 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно ст. ст. 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або  вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над  іншими, збирати  нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв’язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що приймаючи рішення та постанову, суди порушили і неправильно застосували норми матеріального права, в зв’язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України), рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд місцевому господарському суду.

При новому розгляді справи, місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст.85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою представника відповідача оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Іноземного підприємства "Аграрпродукти Вільд-Україна" задовольнити.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2006 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.04.2007 року у справі № 08/3956 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий    суддя                                                                  Муравйов О.В.

Судді                                                                                            Полянський А.Г.

Кривда Д.С.