КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2007                                                                                           № 38/129

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Суічмезов Р.В. (дов. № 20/5-4-512 від 12.12.2006р.);

від відповідача : Воронін В.О. (дов. № 1177 від 10.04.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства промислової політики України

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.05.2007

у справі № 38/129

за позовом                               Міністерства промислової політики України

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Лізингова компанія "Украгромашінвест"

про                                                  зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 38/129 від 16.05.2007р. відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог Міністерства промислової політики України.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що умовами договорів  № 4868/07-2-98 від 25.08.1998р., № 4870/07-2-98 від 28.08.1998р., № 4871/07-2-98 від 28.08.1998р. на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва для передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу, укладених між Міністерством промислової політики України та Відкритим акціонерним товариством “Лізингова компанія “Украгромашінвест” не передбачалось повернення Відкритим акціонерним товариством “Лізингова компанія “Украгромашінвест” отриманих коштів до Державного бюджету України.

Місцевий господарський суд вважає, що пропозиція Міністерства промислової політики України до ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” підписати додаткові угоди до укладених договорів з графіком про повернення відповідачем до Державного бюджету України отриманих за вказаними договорами коштів, є пропозицією змінити умови укладених договорів, при цьому, Міністерством промислової політики України обраний спосіб захисту шляхом зобов’язання ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” укласти з позивачем запропоновані зміни до вказаних договорів.

Оскільки нормами цивільного кодексу України встановлено, що сторона договору вільно домовляється з іншою стороною про умови договору, що укладається, а також щодо внесення змін до вже укладеного договору, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що чинне законодавство не покладає на відповідача обов’язку змінювати умови укладених договорів за пропозицією позивача, у відповідача відсутній обов’язок в натурі змінювати умови укладених договорів за пропозиціями позивача.

Також місцевий господарський суд зазначає, що ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” згоди на зміни умов договорів не надавало та не порушувало їх умов.

Істотна зміна обставин після укладання сторонами договорів не відбувалась, а постанова Кабінету Міністрів України № 286 від 07.03.1998р. “Питання лізингової компанії “Украгромашінвест” прийнята до укладання вказаних договорів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство промислової політики України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі № 38/129 від 16.05.2007р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Міністерства промислової політики України у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оспорюване рішення місцевого господарського суду прийняте з невідповідністю висновків викладених у рішенні обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги те, що в п. 1.1 договорів № 4868/07-2-98 від 25.08.1998р., № 4870/07-2-98 від 28.08.1998р. та № 4871/07-2-98 від 28.08.1998р. на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва для передачі її господарствам агропромислового комплексу чітко встановлено, що кошти виділяються у відповідності до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України № 286 від 07.03.1998р., в якому вказано: Дозволити Міністерству промислової політики частину коштів, передбачених Державним бюджетом України на розвиток вітчизняного сільськогосподарського машинобудування, спрямувати на зворотній основі на виробництво базових моделей сільськогосподарської техніки через лізингову компанію “Украгромашінвест” з наступною передачею зазначеної техніки в лізинг.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що відповідач повинен був повернути виділені кошти позивачу для наступного зарахування їх до Державного бюджету України.

Оскільки виділені за договорами кошти вже на протязі восьми років не повертаються до Міністерства промислової політики України, а воно, як головний розпорядник коштів в свою чергу розраховувало на їх повернення, то на думку апелянта має місце істотне порушення умов договору.

Відкрите акціонерне товариство “Лізингова компанія “Украгромашінвест” надало відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечує та просить повністю відмовити у задоволенні апеляційної скарги Міністерства промислової політики України.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Кабінет Міністрів України, пунктом 8 постанови № 286 від 07.03.1998р. “Питання лізингової компанії “Украгромашінвест” дозволив Міністерству промислової політики України частину коштів, передбачених Державним бюджетом України на розвиток вітчизняного сільськогосподарського машинобудування спрямовувати на зворотній основі на виробництво базових моделей сільськогосподарської техніки через лізингову компанію “Украгромашінвест” з наступною передачею зазначеної техніки в лізинг.

25.08.1998р. між Міністерством промислової політики України як замовником та Відкритим акціонерним товариством “Лізингова компанія “Украгромашінвест” як виконавцем укладено договір № 4868/07-2-98 на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва для передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

Пунктом 1.1 договору № 4868/07-2-98 сторони погодили, що Міністерство промислової політики України перераховує ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” цільові кошти, у відповідності з п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.1998р. № 286 в обсязі 5000000 грн. на фінансування виробництва і закупівлю вітчизняної сільськогосподарської техніки для послідуючої передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” зобов'язалось використати кошти за цільовим призначенням на фінансування виробництва і закупівлю вітчизняної сільськогосподарської техніки для послідуючої передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

Згідно п. 3.2. договору № 4868/07-2-98 ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” здійснює фінансування виробництва і закупівлю вітчизняної сільськогосподарської техніки, згідно з кошторисом і передає її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу терміном до 5 років, або на продаж.

Кошти, отримані від реалізації техніки в тому числі переданої господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу, зазначені в предметі цього договору, ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” спрямовує на подальше фінансування виробництва сільськогосподарської техніки з наступною реалізацією її на умовах лізингу (п. 3.3 договору № 4868/07-2-98).

28.08.1998р. між Міністерством промислової політики України як замовником та Відкритим акціонерним товариством “Лізингова компанія “Украгромашінвест” як виконавцем укладено договір № 4870/07-2-98 на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва для передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

Пунктом 1.1 договору № 4870/07-2-98 сторони погодили, що Міністерство промислової політики України перераховує ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” цільові кошти, у відповідності з п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.1998р. № 286 в обсязі 6500000 грн. на фінансування виробництва і закупівлю кормозбиральних комбайнів “Полісся-250” виробництва “Тернопільський комбайновий завод”, з послідуючою передачею їх господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” зобов'язалось використати кошти за цільовим призначенням на фінансування виробництва і закупівлю кормозбиральних комбайнів “Полісся-250” згідно з додатком № 1 і забезпечити їх реалізацію сільськогосподарським товаровиробникам на умовах лізингу.

Згідно п. 3.2. договору № 4870/07-2-98 ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” здійснює фінансування виробництва і закупівлю кормозбиральних комбайнів “Полісся-250” згідно з кошторисом і передає їх господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу терміном до 5 років, або їх продаж.

Кошти, отримані від реалізації техніки в тому числі переданої господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу, зазначені в предметі цього договору, ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” спрямовує на подальше фінансування виробництва сільськогосподарської техніки з наступною реалізацією її на умовах лізингу (п. 3.3 договору № 4870/07-2-98).

28.08.1998р. між Міністерством промислової політики України як замовником та Відкритим акціонерним товариством “Лізингова компанія “Украгромашінвест” як виконавцем укладено договір № 4871/07-2-98 на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва для передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

Пунктом 1.1 договору № 4871/07-2-98 сторони погодили, що Міністерство промислової політики України перераховує ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” цільові кошти, у відповідності з п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.1998 року № 286 в обсязі 8000000 грн. на фінансування виробництва і закупівлю тракторів виробництва ВАТ “Харківський тракторний завод” з послідуючою передачею їх господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” зобов'язалось використати кошти за цільовим призначенням на фінансування виробництва і закупівлю тракторів згідно з додатком № 1 і забезпечити їх реалізацію сільськогосподарським товаровиробникам на умовах лізингу.

Згідно п. 3.2. договору № 4871/07-2-98 ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” здійснює фінансування виробництва і закупівлю тракторів, вітчизняної сільськогосподарської техніки, згідно з кошторисом і передає її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу терміном до 5 років, або їх продаж.

Кошти, отримані від реалізації техніки в тому числі переданої господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу, зазначені в предметі цього договору, ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” спрямовує на подальше фінансування виробництва сільськогосподарської техніки з наступною реалізацією її на умовах лізингу (п. 3.3 договору № 4871/07-2-98).

Висновком колегії Рахункової палати України до Звіту про результати перевірки та аналізу цільового використання коштів державного бюджету, передбачених на фінансову підтримку вітчизняного машинобудування для агропромислового комплексу № 15/12-2 від 03.06.2003р. встановлено за необхідне Міністерству промислової політики України вжити невідкладних заходів щодо поновлення дебіторської заборгованості ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” у сумі 11 млн. грн., та повернення бюджетних коштів, наданих Компанії у 1998-1999 роках на поворотній основі, до державного бюджету.

Листом № 10/5-4-197 від 08.02.2007р. Міністерство промислової політики України звернулось до ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” з пропозицією підписати додаткові угоди до зазначених вище договорів з графіком про повернення Відповідачем отриманих за вказаними договорами цільових коштів до Державного бюджету України.

ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” відмовилось від підписання вказаних додаткових угод.

15.03.2007р. до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Міністерства промислової політики України, в якій позивач просив суд зобов’язати ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” привести договори № 4868/07-2-98 від 25.08.1998р., № 4870/07-2-98 від 28.08.1998р., № 4871/07-2-98 від 28.08.1998р. на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва для передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу у відповідність з п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 286 від 07.03.1998р. шляхом укладення додаткових угод № 1 до зазначених вище договорів з Міністерством промислової політики України.

Оспорюваним рішенням Господарського суду м. Києва відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду, з огляду на наступне:

Як зазначалось вище, між позивачем та відповідачем укладено договори         № 4868/07-2-98 від 25.08.1998р., № 4870/07-2-98 від 28.08.1998р.та № 4871/07-2-98 від 28.08.1998р. на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва для передачі її господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу

Міністерство промислової політики України, на виконання вказаних договорів перерахувало ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” цільові кошти у відповідності з п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 286 від 07.03.1998р. на фінансування виробництва і закупівлю вітчизняної сільськогосподарської техніки, кормозбиральних комбайнів “Полісся-250” виробництва ВАТ “Тернопільський комбайновий завод”, тракторів виробництва ВАТ “Харківський тракторний завод” з послідуючою передачею їх господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу.

За вказаними договорами кошти, отримані від реалізації техніки, в тому числі переданої господарствам агропромислового комплексу на умовах лізингу, зазначені в предметі цих договорів, ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” спрямовує на подальше фінансування виробництва сільськогосподарської техніки з наступною реалізацією її на умовах лізингу.

08.02.2007р. позивачем направлено відповідачу лист № 10/5-4-197 з проханням підписати додаткові угоди до укладених договорів з графіком про повернення відповідачем отриманих за вказаними договорами цільових коштів до Державного бюджету України.

Як вірно встановив місцевий господарський суд, зазначене вище свідчить про те, що умовами вказаних договорів не передбачалось повернення відповідачем отриманих коштів до Державного бюджету України, а пропозиція Міністерства промислової політики України підписати додаткові угоди до укладених договорів з графіком про повернення ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” до Державного бюджету України отриманих за вказаними договорами коштів є пропозицією змінити умови, укладених між ними договорів.                        Міністерством промислової політики України обрано спосіб захисту шляхом зобов'язання ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” укласти з ним запропоновані зміни до вказаних договорів.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, сторони договору мають право вільно домовлятися між собою щодо умов договорів які укладаються, а також щодо внесення змін до вже укладених договорів.

Отже, чинне законодавство України не покладає на відповідача обов'язку змінювати умови укладених договорів за пропозицією позивача, а у відповідача відсутній обов'язок в натурі змінювати умови укладених договорів за пропозиціями позивача.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачати, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зазначеними вище нормами Цивільного кодексу України передбачено три підстави для зміни умов договору, зокрема: зміна договору за згодою сторін; істотне порушення стороною умов договору; істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Також, договір може бути змінений за рішенням суду в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” не надавало згоди на зміни умов договорів та не порушувало їх умов.

Істотна зміна обставин після укладання сторонами вказаних договорів не відбувалась, постанова Кабінету Міністрів України № 286 “Питання лізингової компанії “Украгромашінвест” прийнята 07.03.1998р., тобто до укладання вказаних договорів.

З матеріалів справи також вбачається, що укладеними договорами не встановлено вимог обов'язкової зміни вказаних договорів у разі надіслання Міністерством промислової політики України пропозицій ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” про таку зміну, не містять таких вимог і норми чинного законодавства.

Пункти 5.1 договорів передбачають, що укладені між позивачем і відповідачем договори набирають чинності з моменту підписання їх сторонами і діють до моменту їх остаточного виконання. Умовами договорів було перерахування грошових коштів на закупівлю сільськогосподарської техніки і використання цих коштів за цільовим призначенням. Позивач підтвердив перерахування грошей відповідачеві, а відповідач надав докази цільового використання цих коштів, до матеріалів справи додані договори на фінансування виробництва та закупівлю сільськогосподарської техніки, договори на передачу сільськогосподарським товариствам техніки на умовах лізингу, договори не містять інших конкретних обов’язків сторін, що є підтвердженням виконання умов договорів і припиненням їх дії.

Разом з тим, за умовами договорів та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.1998р. № 286 “Питання лізингової компанії “Украгромашінвест” Міністерству промислової політики та контролюючим органам (згідно чинного законодавства) надано право здійснювати контроль за ВАТ “Лізингова компанія “Украгромашінвест” щодо цільового використання бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, в порушення норм зазначеної статті не надав суду належних доказів, що свідчать про обґрунтованість його позовних вимог.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовні вимоги Міністерства промислової політики України не відповідають вимогам ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, а тому не підлягають задоволенню.

Також слід зазначити, що доводи Міністерства промислової політики України про те, що неповернення Відкритим акціонерним товариством “Лізингова компанія “Украгромашінвест” коштів за укладеними договорами є фактично невиконанням відповідачем умов укладених договорів, колегія суддів вважає безпідставними оскільки укладені між сторонами договори не містять умов щодо повернення коштів саме лізинговою компанією, а вказується, що лізингова компанія має спрямувати отримані від лізингу кошти на подальше фінансування виробництва і закупівлю вітчизняної сільськогосподарської техніки.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва по справі № 38/129 від 16.05.2007р. відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Міністерства промислової політики України на рішення Господарського суду м. Києва у справі № 38/129 від 16.05.2007р.

2. Залишити без змін рішення Господарського суду м. Києва у справі                   № 38/129 від 16.05.2007р.

3. Повернути до Господарського суду м. Києва матеріали справи № 38/129.

Головуючий суддя

Судді

30.08.07 (відправлено)