ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2007 р.                                                            Справа № 47/248-07

вх. № 5579/5-47

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ярмолик О.Ю. за довіреністю від 02.02.2007р.  відповідача - Мамницький В.Ю. за довіреністю від 25.05.2007р.

розглянувши справу за позовом Акціонерного товариства Туристична компанія "Ай Ті - Тур", м. Харків

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Цай", м. Харків

про стягнення 7600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідача заборгованості у 7600,00грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов"язань на підставі договору б/н від 01.01.2006р. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, у вигляді сплаченого держмита у розмірі 102,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Представник відповідача 21.06.2007р. надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Разом з відзивом були надані документи для залучення до матеріалів справи.

Представники сторін 21.06.2007р. надали через канцелярію суду узгоджене клопотання про продовження строку розгляду справи за межами 2-х місячного терміну, а саме до 01.11.2007р. Заявлене сторонами клопотання було розглянуто та задоволено судом.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення працівників сторін господарським судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено агентський договір від 01.01.2006 року, відповідно до умов якого турператор (позивач надає Агенту (відповідачу) права по реалізації турів (комплекс послуг по розміщенню, перевезенню, харчування туристів, екскурсійних послуг, послуг гідів - перекладачів та інші послуги, що надаються в залежності від мети подорожі), що організовує Туроператор 19 липня 2006 року відповідач звернувся до АТ ”ТК” „АйТі-тур” згідно п. 2.1.1 Агентського договору з заявками на організацію туру до Єгипту на 4( чотирьох іноземних туристів)  DUAN ZHIYUE, SITU HUIMING, WANG TENG, YU LELE.

Відповідач направив на адресу позивача лист від 20.07.2006 за вих. №127 в якому вказав що бере на себе всі візові питання пов’язані з  виїздом вищезазначених туристів до Єгипту  та повернення їх на територію України.

Згідно з пунктом 3.8 агентського договору від 01.01.2006року Агент несе відповідальність на правильність оформлення документів на поїздку – ваучера, договору з туристом, страхового полюсу, перевізного документу, якщо їх оформлення покладено на агента.

Як вбачаться з матеріалів справи 29.07.2006р.  туристів DUAN ZHIYUE, SITU HUIMING у пункті перетину державного кордону України Аеропорт Бориспіль у момент проходження паспортного контролю затримали у зв’язку з неналежним оформленням документів , що надають право на перетин державного кордону України. Зазначені особи були депортовані до Китаю. У зв’язку з цим 14.08. 2006 року Державною прикордонною службою України в особі т. в. о. начальника ОКПП „Київ” Мул С.А. Постановою ЦЧ „214 від 14 серпня 2006 року на повітряного перевізника Спільне закрите товариство „Авіакомпанія” Міжнародні авіалінії України” було накладено штраф у розмірі 7600,00 грн., за повітряне перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для в’їзду в Україну.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та матеріалів справи позивачем добровільно були компенсовані витрати ТОВ „Туртесс Тревел” на сплату штрафу за депортацію зазначених туристів.

Крім того як вбачаться з матеріалів справи, письмових  заперечень  на позовну заяву  та пояснень відповідача дійсно до ТОВ „Цай” звернулися громадяни Китаю DUAN ZHIYUE, SITU HUIMING, WANG TENG, YU LELE  з метою придбання путівок до Єгипту. ТОВ „Цай” який є турагентом, надіслало відповідну заявку до Туристичної компанії „АйТі-тур”, яка є тур оператором, на бронювання тур пакету та надіслало лист з зобов’язанням вирішенням питань щодо виїзду зазначених громадян Китаю до Єгипту та в’їзду в Україну. Ці дії були вчинені в межах агентського договору, який був укладений між позивачем та відповідачем, але зазначені громадяни Китаю більше до ТОВ „Цай” не зверталися, платежі, пов’язані з оформленням та викупом путівок та інших платежів ТОВ „Цай” не здійснювало. ТОВ „Цай” путівок не надавало, документи для виїзду не оформляло.

Стаття 526 Цивільного кодексу України дійсно передбачає, що зобов’язання має здійснюватися належним чином, але ТОВ „Цай” не порушувало своїх зобов’язань перед фірмою „АйТі–тур, які передбачені агентським договором, оскільки не мало змоги здійснити оправку туристів у зв’язку з тим що вони більше до ТОВ „Цай” не зверталися.

Не можна вважати цю ситуацію порушенням зобов’язань по агентському договору, оскільки цей договір заключний на тривалий час, а не на відправку зазначених туристів, а також розрахований на неодноразове застосування.

Крім того однією з складових цивільної відповідальності є вина, а у даному випадку вини ТОВ „Цай” у стягненні штрафних санкцій з „Ай-Ті-тур” не вбачається, оскільки як вже вище зазначилось,

ТОВ „Цай” не мало змоги здійснити відправку вищезазначених громадян Китаю до Єгипту у зв’язку з тим, що вони не з’являлися до ТОВ „Цай” та не здійснювали обов’язкові платежі, пов’язані з отриманням туристичних послуг.

Відповідно до статті 20 Закону України „Про туризм” між турагентом та тур оператором та туристом повинен бути укладений договір на туристичне обслуговування, який укладається в письмовій або електронній формі, а договір на туристичне обслуговування може укладатися шляхом видачі ваучера.

Як вбачається з матеріалів справи між турагентом ТОВ „Цай” (відповідачем) та вищезазначеними туристами договору на туристичне обслуговування не укладалось ні в якій формі, крім того позивачем не надано доказів сплати туристами грошових коштів відповідачеві а також не надано доказів сплати будь яких коштів збоку відповідача позивачу за організацію туристичних послуг вищезазначеним туристам.

Позивачем також не надано доказів того, що туристичний договір між відповідачем та туристами не був укладений з вини відповідача.

Крім того відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України однією з підстав майнової відповідальності є вина. Із матеріалів справи не вбачається вини відповідача за стягнення певної грошової суми з ТОВ „Туртесс Тревел”.

Крім того не вбачається причинного зв’язку між діями відповідача та накладенням штрафу на ТОВ „Туртесс Тревел”.

Позивачем по справі є Акціонерне товариство „Туристична компанія АйТі тур”, а грошове стягнення було накладено на ТОВ „Туртесс Тревел”.

Позивачем не надано доказів та не обґрунтовано те що за таких умов майнову відповідальність повинно нести Товариства з обмеженою відповідальністю „Цай”  яке є відповідачем по справі.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь – які фактичні дані, на підставі яких  господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін , а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 102,00грн., та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст., ст. 526, 610, 1166 Цивільного кодексу України, ст.20 Закону України „Про туризм”, ст. ст. 1, 12, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                            Светлічний Ю.В.