СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

місто севастополь

2 жовтня 2007 року
Справа № 2-27/7981-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової О.Г.,

суддів                                                                      Маслової З.Д.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: Радін А.О., довіреність №78  від 6 липня 2007 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в  місті Феодосії Автономної Республіки Крим на рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 4-15 серпня 2005 року по справі №2-27/7981-2005 за позовом           відкритого акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" (вул. Чкалова, 86,Феодосія,Автономна Республіка Крим,98100) до          Державної податкової інспекції у місті Феодосії Автономній Республіки Крим (вул. Кримська, 82-В,Феодосія,98112) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом і уточненнями (а.с. 23, 142 т.3) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень про визначення податкового  зобов’язання з податку на прибуток у частині нарахування податку в сумі 146.974,14грн. і фінансових санкцій 14.697,41грн.

Позов обґрунтований тим, що придбані та отримані позивачем у товариства з обмеженою відповідальністю "Лев и К" маркетингові послуги пов'язані  з господарською діяльністю позивача; виплачені позивачем суми пільгові пенсії є обов’язковими виплатами робітникам, що відноситься до валових витрат.

Справа судом першої інстанції розглянута до 1 вересня 2005 року за правилами Господарсько-процесуального кодексу.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що  відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нарахований податок на прибуток та застосовані штрафні санкції (які в адміністративному порядку були частково зменшені) через те, що позивач відніс до валових витрат витрати на маркетингові послуги  та відшкодування пільгових пенсій.

Рішенням місцевого господарського суду позов задоволено, визначено недійсними податкові повідомлення-рішення в частині  нарахування податку в сумі 146.974,14грн. і фінансових санкцій –14.697,41грн. З відповідача на користь позивача стягнуті судові витрати : 85грн. державного мита, 118грн. –витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 169-175 т.3).

Судове рішення мотивовано тим, що маркетингові послуги пов’язані з господарською діяльністю позивача, а відшкодування пільгових пенсій законом віднесено до валових витрат.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, як прийняте з порушенням норм матеріального  права, в позові відмовити (а.с. 5-10 т.4).

З заперечень на апеляційну скаргу слідує, що позивач з нею не згодний (а.с. 13-17 т.3, 72-73 т.4).

Первинно прийнята апеляційним господарським судом постанова  (а.с. 35-42 т.4) скасована в касаційному порядку через порушення норм процесуального права –розгляд справи не за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 60-62 т.4). Після чого, апеляційна скарга прийнята та провадження відкрито за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, позивач не скористувався правом на участь у судовому засіданні, повістку отримав 15 серпня 2007 року (а.с. 70 т.4), в запереченнях просив розглянути справу без участі в судовому засіданні його представника.

За клопотанням відповідача і на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснена  заміна відповідача з Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на Державну податкову інспекцію в місті Феодосії Автономної Республіки Крим.

Апеляційний суд відповідно до статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства України розглянув справу і встановив  наступне.

Керівником Феодосійської міжрайонної державної податкової інспекції Автономної Республіки Крим на підставі акту перевірки №43923-101423062 від 14 грудня 2004 року прийняті податкові повідомлення-рішення (в тому числі за результатами скарг платника податку в адміністративному порядку) про визначення позивачу сум податкових зобов'язань з податку на прибуток :

1) 15 грудня 2004 року №000071 51323-110 податок –146.974,14грн., штрафні санкції –102.881,90грн., усього 249.856,04грн. (а.с. 61 т.1),

2) 2 лютого 2005 року №000883 51323-111 податок –146.974,14грн., штрафні санкції –102.881,90грн., усього 249.856,04грн. (а.с. 60 т.1, 19 т.4),

3) 19 квітня 2005 року №001274 51323-112 податок –146.974,14грн., штрафні санкції –14.697,41грн., усього 161.671,52грн. (а.с. 24, 143, 147-149 т.3),

які є предметом спору.

З акту перевірки вбачається, що податок був нарахований у зв’язку з тим, що позивач підвисив валові витрати через включення до них витрат на маркетингові послуги від товариства "Лев і К" у сумі 583.333,33грн. у 2 кварталі 2004 році, витрат на виплату пільгових  пенсій у сумі 19.847,24грн. у 4 кварталі 2003 році –3 кварталі 2004 році (а.с. 62-88 т.1, 10 т.3).

З витрат на маркетингові послуги

В акті перевірки вказано, що маркетингові дослідження не відповідають встановленим вимогам (Методики складення бізнес –планів), позивач відніс витрати в бухгалтерському обліку на рахунок 92 "Адміністративні витрати", який включає послуги пов’язані з обслугованням та управлінням підприємства, а тому придбані позивачем послуги не пов’язані з господарською діяльністю позивача та не відносяться до валових витрат (а.с. 69-70 т.1).

Позивач не оспорює того, що придбав маркетингові послуги, але вважає, що якість цих послуг відповідає встановленим вимогам, ці послуги пов'язані  з господарською діяльністю позивача.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що товариством "Лев і К" на підставі договору №14 від 30 січня 2004 року для позивача були здійснені маркетингові послуги –розроблений бізнес-план освоєння серійного виробництва контрольно-вимірювальних приладів, послуги вартістю 700.000грн. (у тому числі податок на додану вартість 116.666,67грн.),  прийняті позивачем по акту від 23 червня 2004 року,  та на них отримана податкова накладна (а.с. 57-59 т.1, 1- 371 т.2, 144, 145 т.3).

При цьому, згідно до Статуту позивача та довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, основою діяльністю позивача є виробництво машин для інших галузей промисловості (а.с. 13, 15-56 т.1).

2 липня 2004 року позивач безготівкою сплатив товариству "Лев і К" за маркетингові послуги 35.000грн. (а.с. 97-98 т.3).

Відповідно до повідомлення податкового органу товариство "Лев і К" зареєстровано як юридична особа та платник податків, але за липень 2004 року звітувалося перед податковим органом про відсутність оподаткованих операцій (а.с. 16 т.3).

Відповідно до пункту 5.1 і підпункту 5.2.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції Закону України №28397-ВР від 22 квітня 1997 року, з змінами на час оподаткування, далі Закон України №28397-ВР) валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості послуг, які були придбані таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, до валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду, у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Апеляційний господарський суд вважає, що відповідач не довів того, що придбані позивачем маркетингові послуги не пов’язані з його господарською діяльністю.

А посилання відповідача на те, що після придбання позивачем маркетингових послуг у 2004 році не збільшилися доходи позивача  порівняно з 2003 роком, що підтверджується бізнес-планом позивача, в якому наданий аналіз виробництва та реалізації продукції за 2000-2003 рік (а.с. 26-96 т.3), та податковими деклараціями (а.с. 101-106 т.3) не спростують доводів позивача про те, що маркетингові послуги пов'язані з його господарською діяльністю.

Підприємницька діяльність, яку здійснює позивач, відповідно до  статей 3 і 42 Господарського кодексу України - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто закон не передбачає серед обов’язкових ознак такої діяльності фактичне отримання позитивних економічних результатів. Навпаки, закон передбачає, що  така діяльність є діяльністю на власний ризик, тобто може не принести економічних поліпшень та може бути збитковою.

Також апеляційний господарський суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що продавцем послуг бізнес-план складений з порушенням встановленої методики.

Позивач, як покупець послуг, таких претензій до продавця не надавав. Висновків фахівців з цього приводу не має. Крім того, Закон України №28397-ВР не забороняє відносити до валових витрат витрати, що здійснені (нараховані) з придбанням послуг, які  не відповідають встановленим стандартам.

З витрат на пільгові пенсії

Повідомлення Пенсійного фонду України та відомостей про фактичні витрати на доставку пенсій (а.с. 1-9, 115-130 т.3), реєстр та платіжні доручення про перерахування позивачем Пенсійному фонду України витрат на пільгові пенсії (а.с. 107-114 т.3) підтверджують витрати позивача на відшкодування пільгових пенсій.

Відповідно до підпункту 5.7.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат платника податку відносяться суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нараховані на виплати, зазначені в підпункті 5.6.1 цієї статті, в розмірах і порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" N400/97-ВР від 26 червня 1997 року (з змінами на час відшкодування пільгових пенсій) для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

А тому апеляційний господарський суд вважає, що позивач правомірно відніс до валових витрат витрати по відшкодуванню пільгових пенсій.

На підставі вказаного апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована задоволенню не підлягає, рішення прийнято без порушень норм матеріального та процесуального права, інших підстав для скасування (зміни)  рішення місцевого господарського суду не має.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в  місті Феодосії Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим  від 4-15 серпня 2005 року по  справі №2-27/7981-2005 залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.Г. Градова

Судді                                                                      З.Д. Маслова

О.Л. Котлярова