ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.09.07р.

Справа № 12/163-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОГР-ЄС",

м. Дніпропетровськ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "КОНДИТ",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 13197 грн. 51 коп.

Суддя  Жукова Л.В.

при секретарі - пом. судді Конєва С.О.

Представники сторін :

Від позивача Єфімов С.М. директор паспорт АЕ 254629, наказ № 01-к від01.11.2005р.

Від відповідача Кротенко І.В. довіреність № 77 від 20.06.2006р.

Від відповідача Безулгий О.С. директор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути 14200 грн. боргу: із них –8020 грн. переплата перерахована на користь відповідача; 3680 грн. –недоодержаний позивачем прибуток; 2500 грн. –витрати на юридичні послуги.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що позивачем за виставленим відповідачем рахунком-фактурою № СФ-376 від 21.07.2006р. було  оплачено вартість послуг з виготовлення плакатів фА3, фА4,  Воблерів і Блокнотів. Позивач вважає, що вказані обставини свідчать про  укладення між позивачем та відповідачем угоди у спрощений спосіб, що передбачає ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України та згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України оплата  здійснена позивачем відповідачеві є прийняттям пропозиції укладення угоди. Дана угода вважається укладеною з моменту  першої проплати за угодою, а саме: з 26.07.2006р. Позивач зазначає, що за досягнутою домовленістю відповідач брав на себе зобов’язання виготовити блокноти в строк до 18.08.2006р. та відповідач гарантував виготовлення якісної продукції. Відповідач не  виконав своїх зобов’язань, прострочив термін виготовлення товару, виготовив товар з порушенням якісних вимог товару. У зв’язку з невиконанням зобов’язань відповідачем ВАТ „Молочний дім” просив повернути кошти із-за поставки неякісної продукції, яку позивач зобов’язався передати ВАТ „Молочний дім” у кількості 10 000 шт. та відмовився її прийняти. Також, позивач вказує на те, що порушення відповідачем зобов’язань призвело до недоодержання позивачем прибутку у розмірі 3680 грн., який би був отриманий у разі своєчасного та якісного виконання відповідачем своїх зобов’язань.  Крім того, позивач посилається на норму ст. 224 Господарського кодексу України та на те, що   у зв’язку з підготовкою необхідних документів за цим позовом між позивачем та ПП „Іволгою В.В., що надає правову допомогу, була укладена угода на представництво інтересів у суді відповідно до якої останньому сплачені кошти у розмірі 2500 грн., а тому позивач просить  дані витрати  також відшкодувати.

Представники відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позов проти позову заперечують та просять відмовити в позові посилаючись на те, що між сторонами  21.07.2006р. було укладено договір  у спрощений спосіб згідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України на виготовлення відповідачем для позивача поліграфічної продукції у зв’язку з чим  відповідачем було виставлено рахунок на оплату № СФ-376 від 21.07.2006р. на суму 24 000 грн., в тому числі відповідач повинен був виготовити для позивача 10 000 штук блокнотів загальною вартістю 16 320 грн. Позивач оплатив згідно вказаного вище рахунку суму у розмірі 4000 грн. –26.07.2006р.; 4000 грн. –28.07.2006р.; 7700 грн. –16.08.2006р. Отже, відповідач  вважає, що договір є укладеним саме з 16.08.2006р., оскільки відповідач прийняв замовлення від позивача з частковою оплатою 16.08.2006р. Відповідач вказує на те, що строки виконання між сторонами не обумовлювалися, а тому відповідач виготовив блокноти у  розумні, обумовлені виробничим процесом строки у урахуванням сплаченої суми, тобто станом на 28.08.2006р. блокноти в кількості 5 000 штук були виготовлені відповідачем про що усно було повідомлено відповідача, однак позивач не з’явився за  виготовленою продукцією та не отримав її у відповідача. Також,  відповідач  посилається і на те, що саме позивач не виконав належно умови договору, виготовлену продукцію не отримав в порушення ст.ст. 526, 689 , 647 ЦК України та посилання позивача на те, що виготовлена продукція є неякісною, оскільки  дані твердження позивача не обгрунтовані доказами, експертного висновку щодо  виготовлення відповідачем неякісної продукції позивачем не надано.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 28.09.2007р.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, господарський суд –

ВСТАНОВИВ :

21 липня 2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія „Кондит” виставило Товариству з обмеженою відповідальністю „ПРОГР-ЄС”  рахунок-фактуру № СФ-376   на оплату на загальну суму 24000 грн. за плакати ф А3 у кількості 10 000 штук, Блокноти у кількості 10 000 штук, Воблери у кількості 20 000 штук, плакати фА4 у кількості 10000 штук.

Рахунок-фактура № СФ-376 від 21.07.2006р. був оплачений позивачем наступним чином:

26.07.2006р.  платіжним дорученням № 251  перерахована сума  4 000 грн.   з призначенням  платежу -  за плакати по рахунку № СФ-376 від 21.07.2006р.;

28.07.2006р.   платіжним дорученням №  256  перерахована сума 4 000 грн. з призначенням платежу –за плакати, воблери по рахунку № СФ-376 від 21.07.2006р.;

16.08.2006р. платіжним дорученням №  282  перерахована сума 7700 грн. з призначенням платежу предоплата за блокноти по рахунку № СФ-376 від 21.07.2006р.

Отже,  позивач оплатив  за рахунком-фактуром №  СФ-376 від 21.07.2006р. суму частково, яка становить 15 700 грн.

У такий спосіб, як підтвердили          сторони проведеними діями по виставленню рахунку  відповідачем та його оплаті позивачем, вони домовилися про виготовлення відповідачем для позивача поліграфічної продукції у спрощений спосіб відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського  кодексу України за  якою допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Так,  як встановлено в судовому засіданні,  відповідач з 16.08.2006р., тобто  з моменту проведення  позивачем часткової оплати, прийняв від позивача замовлення на виготовлення   поліграфічної продукції та  виготовив  для позивача блокноти в кількості 5000 штук, які були  виготовлені  28.08.2006р., що підтверджується копією видаткової накладної № РН-177 від 28.08.2006р., накладною на внутрішнє переміщення № ПМ-6 від 28.08.2006р. та копією акту списання № СпТ-75 від 28.08.2006р. про що усно було повідомлено  позивача.

Як стверджує відповідач, позивач не з’явився  та не отримав  виготовлену продукцію. Факт  того, що продукція виготовлена  відповідачем позивачем не отримана підтверджується  копією листа № 50 від 07.06.2007р. в якому відповідач просить вивезти з території цеху блокноти в кількості 5000 штук згідно рахунку № СФ-376 від 21.07.2006р.  та  даний факт підтвердив в судовому засіданні  і сам позивач.

29.08.2006р. позивач направив на адресу відповідача  лист № 31 з вимогою про повернення 8020 грн. мотивуючи  це порушенням строків поставки товару та тим, що блокноти не якісні.

Вивчивши надані документи та аналізуючи їх з наданими поясненнями представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач не надав доказів  в підтвердження того, що  договір  укладений сторонами зі строком   виконання його  відповідачем до  18.08.2006р.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк  (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений,  або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає  із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач не надав суду доказів того, що  в період з 26.07.2006р. по 29.08.2006р.  ним була пред’явлена вимога до відповідача про  виготовлення продукції  згідно рахунку № СФ-376  у   певний  строк.

Посилання позивача на те, що договір укладений між сторонами з 26.07.2006р.( з моменту першої проплати) є безпідставними, оскільки рахунок №  СФ0376 було виставлено на загальну суму 24 000 грн., а 26.07.2006р. позивачем оплачена лише сума 4 000 грн. Часткову оплату  у сумі 15700 грн. позивач провів лише 16.08.2006р.

З наданих  документів вбачається, що відповідач в період з 16.08.2006р. по  28.08.2006р.  виготовив для позивача   поліграфічну продукцію згідно оплаченого рахунку № СФ-376 від 21.07.2006р., а саме: виготовив блокноти в  кількості 5 000  штук з урахуванням часткової оплати позивачем  зазначеного вище рахунку.

Позивач не отримав зазначену виготовлену продукцію у відповідача, що підтверджено наведеними вище доказами та не оспорено  самим позивачем в судовому засіданні, так як виготовлена продукція на думку позивача є неякісною.

Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов’язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передавання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено  договором.

З наданих пояснень  представників сторін та документів видно, що виготовлена продукція за рахунком-фактурою  № СФ-376 від 21.07.2006р. позивачем не отримувалась, станом на 28.09.2007р.  не отримана,  а тому  твердження позивача  на те, що продукція виготовлена відповідачем за вказаним рахунком є неякісною  безпідставні та не обгрунтовані  належними доказами.

Судом не може бути прийнято до уваги лист б/н, без дати ТОВ „Молочний дім”, який отриманий позивачем 19.10.2006р., як доказ  виготовлення саме відповідачем неякісної продукції, оскільки даний лист не містить посилань на те, яка саме продукція є неякісною.

Виходячи з  вищенаведеного не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача щодо недоотриманого прибутку  в сумі 3 680 грн. та витрати на юридичні послуги в сумі 2 500 грн., оскільки позивачем не доведено факту неналежного виконання відповідачем умов договору у встановлені строки, так як строк виконання зобов’язання  за договором  сторонами не встановлено, не надав доказів  щодо направлення на адресу відповідача вимоги виконати договір у  певний строк.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. ст. 530, 642, 675  ЦК України, ст. ст. 181, 224 Господарського кодексу України,  ст.ст. 33,  49,  82-85  Господарського  процесуального  кодексу України, господарський  суд –

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

Л.В. Жукова

Рішення підписано 12.10.2007р. відповідно до ст. ст. 84, 85 ГПК України.