ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"15" травня 2007 р.                                                                              Справа № 5/124-07

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом
Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій, м. Київ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Інком», смт Гостомель

про
стягнення 17974 грн.

за участю представників:

позивача:
Лихошва В.І. –дов. №107-3353 від 07.12.2006 р.

відповідача:

не з’явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій (далі –Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Інком»(далі –Відповідач) про стягнення 17974 грн., з яких 15000 грн. сума основного боргу, 2337 грн. інфляційні збитки та 637 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умови договору № 1790 на створення науково-технічної продукції від 25.07.2005 р. щодо здійснення повного розрахунку за виконані роботи.

Присутній в судовому засіданні представник позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду від 26.03.2007р. та від 26.04.2007р. року, в судове засідання двічі не з’явився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між Державним науково-дослідним інститутом будівельних конструкцій та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Інком»був укладений Договір № 1790 на створення науково-технічної продукції від 25.07.2005р. (далі –Договір), відповідно до умов якого замовник (відповідач) доручає, а виконавець (позивач) приймає на себе виконання роботи, а саме: обстеження та розробку технічних рішень щодо ліквідації дефектів монолітного каркасу цокольного і першого поверхів житлового будинку по вул. Коперника, 12а в м. Києві. Пунктом 2.1 Договору передбачена узгоджена сторонами договірна ціна роботи, яка склала 30000 грн. В пункті 2.2 Договору зазначено, що після підписання договору замовник зобов’язаний протягом 10 календарних днів перерахувати на рахунок виконавця аванс у розмірі 50% вартості робіт – 15000 грн. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Договору, після завершення робіт (етапів) виконавець представляє замовнику акт здавання-приймання продукції в 3-х примірниках та продукцію, що передбачена умовами договору. Замовник протягом 10 днів з дня одержання акта здавання-приймання робіт та звітних матеріалів, зазначених календарним планом цього договору, зобов’язаний направити виконавцю підписаний акт здавання-приймання продукції і оплатити його протягом 20 днів.

Судом встановлено, що відповідачем на користь позивача 21.07.2005 р. перерахований аванс передбачений п. 2.2 Договору в розмірі 15000 грн., про що свідчить копія платіжного доручення № 141 від 21.07.2005р. та виписка з банківського рахунку від 21.07.2005 р.

Факт виконання позивачем своїх зобов’язань перед відповідачем згідно умов Договору підтверджується наявним в матеріалах справи актом здавання-приймання науково-технічної продукції за №672 від 30.08.2005р., підписаного повноважними представниками сторін та скріпленого печатками. Відповідно до зазначеного акта вартість робіт складає 30000 грн. і з врахуванням сплаченого авансу в розмірі 15000 грн. належить до перерахування решта суми передбаченої договором в розмірі 15000 грн.

Проте, після підписання сторонами акту здавання-приймання науково-технічної продукції відповідач не розрахувався з позивачем за виконані роботи, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 15000 грн.

Позивачем на адресу відповідача неодноразово надсилались претензії з вимогою сплатити суму заборгованості, проте відповідач залишив їх без відповіді.

Отже, в порушення своїх договірних зобов’язань відповідач за виконані роботи в повному обсязі не розрахувався, у зв’язку з чим за останнім, на час розгляду справи, рахується заборгованість в сумі 15000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв  ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 15000 грн. заборгованості за виконані роботи.

Крім того позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 637 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2337 грн. за період з 30.09.2005 р. по 28.02.2007 р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача інфляційні збитки складають 2337 грн., три проценти річних з простроченої суми складають 637 грн.

Розрахунок позивача індексу інфляції та трьох процентів річних відповідає  вимогам законодавства та обставинам справи.

Беручи до уваги викладене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 15000 грн., інфляційних збитків в сумі 2337 грн.,  3% річних в сумі 637 грн.  є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті державного мита та витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Інком»(08290, Київська область, Ірпінський район, смт Гостомель, вул. Леніна, 82, ) на користь Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій (03680, м. Київ, вул. І. Клименка, 5/2, ) 15000 (п’ятнадцять тисяч) грн. заборгованості, 2337 (дві тисячі триста тридцять сім грн.) інфляційних збитків, 637 (шістсот тридцять сім) грн. 3% річних, 179 (сто сімдесят дев’ять) грн. 74 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя