СУД
РІШЕННЯ

20.09.07р.

Справа № 25/69-07

За позовом  Прокурора Кіровського району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

до  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м.Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління з контролю
за використанням та охороною земель у Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

про
повернення земельної ділянки

Суддя  Чередко А.Є.

Представники:

Від позивача: Мудрак О.Ю., дор. № 4/11-56 від 26.01.2007р.

Від відповідача: ОСОБА_1., пасп.
№НОМЕР_1

Від третьої особи: не з'явився.

Від прокурора: не з'явився.

СУТЬ
СПОРУ:

Прокурор  звернувся з позовом до відповідача та просить
господарський суд зобов'язати відповідача звільнити та повернути земельну
ділянку площею 500кв.м., яка розташована на АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську
державі в особі Дніпропетровської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач самовільно займає спірну земельну ділянку, оскільки не має
правовстановлювальних документів на землю, яку використовує під розміщення
кафе, що є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України та посиланням на ст.ст. 211,
212 Земельного Кодексу України.

Позивач та третя особа підтримують
позовні вимоги прокурора у повному обсягу.

Відповідач позовні вимоги не визнає
з тих підстав, що на спірній земельній ділянці знаходиться належне йому на
праві власності нерухоме майно, для обслуговування якого він має право на
користування земельною ділянкою. Також відповідач не захоплював самовільно
спірну земельну ділянку, оскільки 17.06.2004р. уклав з позивачем договір оренди
землі, який укладався сторонами строком дії до 15.11.2004р. До закінчення
строку дії договору оренди землі відповідач звернувся до позивача з заявою про
його продовження, але з вини позивача договір тривалий час не переукладається,
між тим відповідач продовжує сплачувати орендну плату за користування земельною
ділянкою. Крім того, відповідач вважає, що згідно з ст. 33 Закону України „Про
оренду землі” договір оренди землі було поновлено на новий термін.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 займає земельну ділянку площею 500кв.м., яка
розташована на перехресті АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську і використовує її для
розміщення кафе та літнього майданчика кафе.

Зазначені обставини підтверджуються
актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06.09.2006р. та
від 30.05.2007р., протоколами № 354 від 06.09.2006р. та  № 117 від 30.05.2007р., приписами від 06.09.2006р.
та від 30.05.2007р.,  складеними
Управлінням з контролю за використанням і охороною земель у Дніпропетровській
області та не заперечуються відповідачем.

З наведених матеріалів перевірок
дотримання вимог земельного законодавства вбачається, що відповідач не має
документів, що підтверджують право користування або право власності спірною
земельною ділянкою, яка знаходиться в межах м. Дніпропетровська, тобто
самовільно зайняв спірну земельну ділянку.

Згідно з ст. 1 Закону України “Про
державний контроль за використанням та охороною земель”, самовільне зайняття
земельних ділянок - будь-які  дії  особи, які
свідчать  про  фактичне
використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати
земельну ділянку до  встановлення її  меж
у  натурі  (на
місцевості),  до одержання
документа,  що посвідчує право на неї, та
до його державної реєстрації.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи 17.06.2004р. на підставі рішення міської ради № 17/16 від 31.03.2004р.
між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки
загальною площею 0,0105га. за адресою:
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську для розміщення літнього майданчика,
строком дії до 15.11.2004р.

Отже, відповідач не здійснював
самовільного зайняття спірної земельної ділянки, що саме і є підставою для
цивільної відповідальності у вигляді повернення самовільно зайнятої земельної
ділянки згідно з ст.ст. 211, 212 ЗК України, оскільки набув право користування
нею на законних підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону
України „Про оренду землі”, у разі  якщо
орендар   продовжує   користуватися   земельною ділянкою   після
закінчення   строку   договору
оренди,  то  за відсутності  письмових
заперечень  орендодавця  протягом
одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню
на той самий строк і  на  тих
самих  умовах,  які
були  передбачені договором.
Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Позивачем не надано доказів
надіслання відповідачеві відповідного заперечення протягом одного місяця після
закінчення строку договору, отже дія договору мала бути поновлена. Як
вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово, зокрема 24.08.2005р.,
13.10.2005р.,  29.05.2006р., 19.06.2007р.
звертався до позивача з заявами щодо продовження дії договору оренди землі та здійснював
необхідні підготовчі дії щодо складення проекту відводу земельної ділянки,
однак позивачем всупереч вимогам ст. 123 ЗК України до часу розгляду спору не
було прийнято відповідного рішення щодо розгляду заяв відповідача.

Також, суд враховує, що відповідач
є власником нерухомого майна, а саме будівлі кафе, яка розташована на спірній
земельній ділянці, що визнано рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 26.03.2007р. у справі № 2-1194/2007, а згідно з ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним та сплачує орендну плату за її
використання, що підтверджується наданими до справи копіями відповідних
банківських квитанцій.

Отже, використання відповідачем
спірної земельної ділянки, на якій розташовано належне йому нерухоме майно, без
наявності передбачених ст.ст. 125, 126 ЗК України підстав, викликано насамперед
бездіяльністю позивача щодо вирішення у встановлені законом строки питання
надання відповідачу в користування спірної земельної ділянки для обслуговування
нерухомого майна.

Окрім того, відповідно до п. 1, 2
ст. 83 ЗК України (2001р.), землі,  які
належать  на  праві
власності  територіальним громадам
сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У
комунальній  власності  перебувають
усі  землі в межах населених
пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також  земельні ділянки за їх межами,  на яких розташовані об'єкти комунальної
власності. Суб'єктами права власності на землю є територіальні  громади, які
реалізують   це   право безпосередньо або через  органи
місцевого  самоврядування,  -  на
землі комунальної власності (ст. 80 ЗК України).

Таким чином, позивач є органом
місцевого самоврядування, який реалізує право власності на землі комунальної
власності, до яких відноситься і спірна земельна ділянка, а не на землі
державної власності та не є органом державної влади, тому позовні вимоги
прокурора щодо зобов'язання відповідача
звільнити та повернути земельну ділянку площею 500кв.м., яка розташована
на АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську державі в особі Дніпропетровської міської
ради є неправомірними.

З огляду на вищенаведене, суд
вважає позовні вимоги прокурора такими, що не ґрунтуються на законі та не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 80, 83, 84,
90, 116, 123, 212 Земельного Кодексу України, Законом України „Про оренду
землі”, ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

А.Є. Чередко

Рішення підписано