РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2007 р.
Справа № 15/157-3253

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді  Бучинської Г.Б.

Розглянув справу

за позовом Державного підприємства „Енергоринок”, м. Київ, вул. Комінтерну, 27

до Відкритого акціонерного товариства „Тернопільобленерго”, м. Тернопіль, вул. Енергетична, 2

за участю представників сторін:

позивача: провідний юрисконсульт Саква Д.Ю. - довіреність № 01/10-103Д від 09.02.2007р.; юрисконсульт Калінін М.В. - довіреність № 01/10-110Д від 09.02.07 р.

відповідача: юрисконсульт Чорняк М.П. - довіреність № 3072/24 від 13.09.2006р.

Суть справи:

Державне підприємство "Енергоринок", м. Київ звернулося у господарський суд з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Тернопільобленерго”, м. Тернопіль 6 228 056,09 грн. заборгованості згідно договору № 153/1142/01 від 30.08.2002р., що становить 4 007 010,69 грн. основного боргу, 1 243 372,23 грн. інфляційних нарахувань, 329 854,88 грн. 3 % річних, 367 327,54 грн. пені та 280 490,75 грн. штрафу.

В ході розгляду даної справи позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги.

27 червня 2007 року Державним підприємством «Енергоринок»подано заяву про уточнення позовних вимог № 04/42-3875 від 25.06.2007р., згідно якої позивач просить стягнути з ВАТ «Тернопільобленерго»1 678 262,70 грн., з них 302 715,43 грн. –3 % річних, 1 136 831,86 грн. –інфляційних нарахувань та 238 715,41 грн. - 7 % штрафу.

У судовому засіданні 18.07.2007р. оголошувалася перерва до 10.00 год. 08.08.2007р. для оголошення рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

В розпочатому судовому засіданні учасникам судового процесу роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81 1 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги (викладені в заяві №04/42-3875 від 25.06.2007р.) в повному обсязі, а відтак просить стягнути з ВАТ «Тернопільобленерго»1 678 262,70 грн., з них 302 715,43 грн. –3 % річних, 1 136 831,86 грн. –інфляційних нарахувань та 238 715,41 грн. - 7 % штрафу.

Представник відповідача заперечив суму заявлену до стягнення позивачем, стверджуючи, що в розрахунках, наданих ДП „Енергоринок” містяться помилки.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні та клопотанні від 18.07.2007р., керуючись ст. 121 ГПК України та п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», просить при задоволенні позову не допустити доведення ВАТ «Тернопільобленерго»до стану стійкої неплатоспроможності або й взагалі - до ліквідації та надати відстрочку виконання рішення по даній справі терміном на чотири роки та розстрочити сплату суми на п'ять років шляхом сплати протягом цього періоду щомісячно рівними частинами, як це передбачено ст. 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», обґрунтовуючи наступним:

- загальна сума штрафних санкцій, яку ВАТ «Тернопільобленерго»повинно сплатити по даній справі є абсолютно неможливим для нашого товариства, яке не володіє достатніми активами для сплати такої суми. Крім цього, стягнення такої значної суми ставить під загрозу діяльність ВАТ «Тернопільобленерго»як підприємства, яке забезпечує електроенергією споживачів Тернопільської області. Фактично, це загрожує банкрутством підприємству, яке постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2004 р. N 1734 внесено до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

- ВАТ «Тернопільобленерго»як постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов'язане постачати електроенергію всім споживачам Тернопільської області;

- державне регулювання діяльності ВАТ «Тернопільобленерго»здійснює Національна комісія регулювання електроенергетики України у відповідності до положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України, затвердженого Указом Президента України від 14.03.11995р. №123/95 «Про заходи щодо забезпечення діяльності Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України»(із змінами і доповненнями, внесеними Указами Президента України від 21.04.1998р. № 335/98 та від 1.02.1999р. №108/99);

- ВАТ «Тернопільобленерго»має право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами на основі відповідних ліцензій. Як ліцензіат ВАТ «Тернопільобленерго»здійснює свою діяльність у відповідності до Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності (ліцензійних умов) з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності (ліцензійних умов) з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, затверджених відповідно постановами НКРЕ України №15 та №15/1 від 13.06.1996 р.;

- надходження коштів від ліцензованої діяльності ВАТ «Тернопільобленерго»з передачі та постачання електроенергії для відшкодування його виправданих витрат та прибутку регламентується п. 3.7 Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності (ліцензійних умов) з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, п.3.6 Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності (ліцензійних умов) з постачання електричної енергії за регульованим тарифом;

- структура витрат ВАТ «Тернопільобленерго», тарифи на передачу та постачання електроенергії підлягають державному регулюванню та затверджується НКРЕ у відповідності до постанови від 11.12.2002р. № 1393 «Про внесення змін та доповнень до Процедури встановлення або перегляду тарифів для ліцензіатів з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та з постачання електроенергії за регульованим тарифом, затвердженої постановою НКРЕ від 01.08.2001р. № 801;

- при цьому НКРЕ затверджує операційні витрати товариства та витрати із прибутку. ВАТ «Тернопільобленерго»як ліцензіат зобов'язаний забезпечити цільове використання коштів, передбачених затвердженими тарифами;

- у відповідності до постанови від 11.12.2002р. № 1393 «Про внесення змін та доповнень до Процедури встановлення або перегляду тарифів для ліцензіатів з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та з постачання електроенергії за регульованим тарифом, затвердженої постановою НКРЕ від 01.08.2001р. №801 прибутки від здійснення ліцензованої діяльності енергопостачальних підприємств повинні направлятись на фінансування інвестиційної програми. Фактично, згідно з постановою НКРЕ від 14.09.2005р. №793 «Про внесення змін до постанови НКРЕ від 23.05.2003р. № 444»джерелами фінансування інвестиційної програми ВАТ «Тернопільобленерго»є частина прибутку від ліцензованої діяльності та повністю прибуток від діяльності, пов'язаної з ліцензованою;

- інших джерел надходжень коштів ВАТ «Тернопільобленерго»не має. Тому сплатити одночасно таку значну суму, ВАТ «Тернопільобленерго»не має жодної можливості ні в добровільному порядку, ні примусово через органи Державної виконавчої служби. Крім цього, оскільки таке виконання неминуче пов'язано з реалізацією майна Товариства, ВАТ «Тернопільобленерго»вважає, що є всі підстави просити суду відстрочити виконання рішення суду та одночасно, розстрочити його виконання у зв'язку з тим, що в іншому разі виконання рішення буде не лише ускладнено, але й взагалі неможливим з огляду на наведені вище причини;

- 23.06.2005р. прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу. Метою цього Закону є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання суб'єктам господарської діяльності права їх застосування. Вказаний Закон погашення заборгованості визначає як заходи, спрямовані на зменшення та/або розстрочення кредиторської та дебіторської заборгованостей шляхом застосування механізмів списання, взаєморозрахунків, реструктуризації, часткової оплати на умовах, визначених цим Законом;

- згідно п. 1.4 Закону заборгованість - це підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена;

- станом на дату подання цього клопотання основна заборгованість за куповану електричну енергію реструктуризована та згідно умов договору реструктуризації ВАТ «Тернопільобленерго»кожного місяця сплачує на розрахунковий рахунок ДП «Енергоринок»459280,66 грн.;

- відповідно, згідно п. 10.1 Закону господарським товариствам, у статутних фондах яких частка держави становить більше ніж 50 відсотків, які відносяться до підприємств паливно-енергетичного комплексу та внесені до Реєстру, дозволяється без отримання додаткових погоджень з державними органами, уповноваженими управляти зазначеними підприємствами провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей терміном до десяти років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості до двох років дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

30 серпня 2002 року між Державним підприємством “Енергоринок” та Відкритим акціонерним товариством “Тернопільобленерго” укладено договір № 153/1142/01, згідно умов якого Державне підприємство “Енергоринок” (далі - ДПЕ) зобов’язується продати, а ВАТ “Тернопільобленерго” (далі - ЕК) зобов’язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору (стаття 1 договору).

Постановою Кабінету Міністрів України № 755 від 05.05.2000р. “Про утворення Державного підприємства “Енергоринок” на базі відокремленого підрозділу “Енергоринок” Державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” утворено Державне підприємство “Енергоринок” (позивач у справі).

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов договору № 153/1142/01 від 30.08.2002р. за період жовтень –грудень 2002 року включно Державним підприємством «Енергоринок»передавалася Відритому акціонерному товариству «Тернопільобленерго»електрична енергія, однак останнім оплата здійснювалася лише частково.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України, прийнятий 16.01.2003р., застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що правовідносини сторін за договором № 153/1142/01 від 30.08.2002р. виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, однак, продовжують існувати після набрання ним чинності, до правовідносин між сторонами по даному спору слід застосовувати норми Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського  кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарського зобов’язання.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу зобов’язання, яке виникає між сторонами, одна сторона (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язана вчинити певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а інший кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов’язання за договором купівлі-продажу, згідно якого та в силу ст. 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами договору № 153/1142/01 від 30.08.2002р. позивач зобов’язався продавати, а відповідач –купувати та оплачувати електроенергію відповідно до умов укладеного договору. Згідно пунктів 5.1 –5.13 договору, оплату за куплену електроенергію ЕК (відповідач) здійснює відповідно до Інструкції про порядок використання коштів оптового ринку електричної енергії України грошовими коштами, що перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ДПЕ (позивач) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання ЕК, відкритих відповідно до чинних нормативно-правових актів України, які регулюють порядок розрахунків за електроенергію, а також з інших рахунків ЕК.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунки між сторонами проводяться постійно шляхом щоденного перерахування на рахунок позивача коштів, які надійшли відповідачу від споживачів електроенергії, згідно вимог ст. 15-1 Закону України “Про електроенергетику”, Порядку і термінів відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1136 від 19.07.2000р. (із наступними змінами та доповненнями). Під час розгляду спору в суді відповідач сплачував позивачу кошти на умовах договору від 30.08.2002р. № 153/1142/01.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами немає розбіжностей щодо кількості та вартості електроенергії, проданої позивачем відповідачу протягом жовтня –грудня 2002 року, як і немає розбіжностей по загальних щомісячних сумах оплати, проведеної відповідачем протягом цього ж періоду. Як свідчать надані позивачем довідки по розрахунках ВАТ “Тернопільобленерго” перед ДП “Енергоринок” та надані відповідачем заперечення, спір між сторонами виник внаслідок проведення відповідачем не в повному обсязі розрахунків за куплену електроенергію.

19 серпня 2006 року між ВАТ «Тернопільобленерго»(далі –Первісний боржник), ВАТ «Полтаваобенерго»(далі –Новий боржник) та ДП «Енергоринок»(далі –Кредитор) укладено договори про переведення боргу №№ 3585/04, 3587/04.

В порядку та на умовах, визначених договором про переведення боргу № 3585/04 від 19.08.2006р., первісний боржник зі згоди кредитора переводить свій грошовий борг (зобов’язання по оплаті вартості електроенергії) у порядку та на умовах, визначених даним договором в розмірі 3 247 500,00 грн. за договором № 153/1142/01 від 30.08.2002р.: у 2002 р. в розмірі 3 247 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 541 250,00 грн., а саме жовтень 2002 р. –905016,29 грн., в т. ч. ПДВ –150836,05 грн.; листопад 2002 р. –1603034,10 грн., в т. ч. ПДВ –267172,35 грн.; грудень 2002 р. – 739 449,61 грн., в т. ч. ПДВ –123 241,60 грн., укладеним між первісним боржником та кредитором і зобов’язується сплатити новому боржникові за прийняття боргу визначену договором №3585/04 від 19.08.2006р. плату, а новий боржник заміняє первісного боржника у зобов’язанні, що виникає із зазначеного вище договору (далі –основний договір), і приймає на себе обов’язки первісного боржника за основним договором оплатити кредитору заборгованість за куповану електроенергію, яка підтверджується протоколом погодження суми заборгованості за електроенергію по договору про переведення боргу від 19.08.2006р. № 3585/04 (додаток № 1 до цього договору).

Крім того, в порядку та на умовах, визначених договором № 3587/04 від 19.08.2006р., первісний боржник зі згоди кредитора переводить свій грошовий борг (зобов’язання по оплаті вартості електроенергії) в розмірі 266 071,47 грн. (в т. ч. ПДВ –44 345,25 грн.) за договором №153/1142/01 від 30.08.2002р., а саме грудень 2002 р. в розмірі 162 720,15 грн. в т. ч. ПДВ –27 120,03 грн., серпень 2003 р. - 40 529,73 грн., в т. ч. ПДВ –6 754,96 грн., серпень 2004 р. –62 821,59 грн., в т. ч. ПДВ –10 470,27 грн., укладеним між первісним боржником та кредитором і зобов’язується сплатити новому боржникові за прийняття боргу визначену договором № 3587/04 від 19.08.2006р. плату, а новий боржник заміняє первісного боржника у зобов’язанні, що виникає із зазначеного вище договору (далі –основний договір), і приймає на себе обов’язки первісного боржника за основним договором оплатити кредитору заборгованість за куповану електроенергію, яка підтверджується протоколом погодження суми заборгованості за електроенергію по договору про переведення боргу від 19.08.2006р. №3587/04 (додаток № 1 до цього договору).

У відповідності до умов договору про реструктуризацію заборгованості від 17 квітня 2007 року №3997/02, ДП «Енергоринок»(кредитор) та ВАТ «Тернопільобленерго»(боржник) домовилися про розстрочення погашення заборгованості, що виникла, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу електроенергії від 27.10.1998р. № 439/01 та договору купівлі-продажу електроенергії від 30.08.2002р. №153/1142/01.

Згідно п. 2.1 даного договору, загальна сума грошового боргу, що підлягає реструктуризації за договором від 27.10.1998р. №439/01 та договором від 30.08.2002р. №153/1142/01 складає 49 602 311,12 грн., з них 27 531 573,38 грн. основного боргу, в тому числі ПДВ 4 588 595,56 грн., що підтверджується Актом звірки розрахунків за продану з ОРЕ електроенергію, інфляційних нарахувань –17 373 257,96 грн., 3 % річних –4 631 225,52 грн., пені –65 271,53 грн., судових витрат –982,73 грн.

Окрім того, даним пунктом договору сторонами визначено, що відповідно до ст. 604 ЦК України, вказані в першому реченні зобов’язання Боржника (відповідача у справі) за договором від 27.10.1998р. №439/01, та договором від 30.08.2002р. №153/1142/01 припиняються заміною їх новими зобов’язаннями, які виникають з цього договору реструктуризації.

Пунктами 2.2, 2.6 договору від 17.04.2007р. № 3997/02 сторони передбачили, що погашення суми заборгованості за електроенергію здійснюється шляхом щомісячного перерахування боржником рівними частинами грошових коштів (а саме 459 280,66 грн.) на поточний рахунок із спеціальним режимом використання кредитора.

У відповідності до представленого акта звірки розрахунків ДП „Енергоринок” з ВАТ „Тернопільобленерго” за продану з ОРЕ електроенергію та по визнаним штрафних санкціях та судових витратах за період з червня 1999р. по 31 березня 2007р. станом на 17 квітня 2007р., що є додатком до договору № 3997/02 від 17.04.2007р., заборгованість по договору № 153/1142/01 від 30.08.2002р. складає 1 694 016,95 грн., період її виникнення 2006р. , а саме жовтень –1 046850,19 грн., листопад –585115,69 грн.,  грудень 2006р. –62051,07 грн., тобто за період, що не є предметом розгляду у даній справі.

Відтак, згідно даного акта, основна заборгованість на час розгляду справи в суді за куплену відповідачем у позивача електроенергію в жовтні - грудні 2002 року  по договору № 153/1142/01 від 30.08.2002р. відсутня, що не заперечено представником позивача в судовому засіданні.

Оцінюючи даний договір та додатки до нього, суд дійшов висновку, що п. 2.1 договору від 17.04.2007р. сторони визначили загальну суму грошового боргу відповідача по договору від 30.08.2002р. –1 694 016,95 грн. та період його виникнення, жодних інших зобов’язань відповідача по угоді від 30.08.2002р. а ні в тексті договору, а ні в додатках до нього не визначено, а відтак сторонами констатовано відсутність будь-яких інших зобов’язань по договору від 30.08.2002р.

У відповідності до ст.. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Між сторонами укладено угоду від 17.04.2007р., одним з пунктів якої передбачено новацію, а саме зобов’язання за договором від 30.08.2002р. №153/1142/01 припиняються заміною їх новими зобов’язаннями, які виникають з договору № 3997/02.

У відповідності до ст. 604 ЦК України, зобов’язання припиняються за домовленістю сторін про заміну первісного зобов’язання новим зобов’язанням між тими ж сторонами. Новація припиняє додаткові зобов’язання, пов’язані з первісним зобов’язанням, якщо інше не встановлено договором.

Для припинення зобов’язання, передбаченим цією нормою способом, як вбачається із її змісту, сторони повинні оговорити умову припинення існуючого зобов’язання і заміну його новим зобов’язанням. При цьому, може мати місце зміна предмета існуючого зобов’язання або зміна способу його виконання. Тобто, для угоди про припинення зобов’язання внаслідок його заміни іншим (новація) характерно те, що в угоді зазначається про припинення зобов’язання, яке було встановлено раніше, а також про заміну його новим.

Згідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому неустойкою (штрафом, пенею) визнається, визначена договором або актом цивільного законодавства, грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

У разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, у розмірі: за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України).

Отже, нараховані позивачем штраф, відсотки та річні, слід вважати зобов’язаннями відповідача по договору від 30 серпня 2002 року, які виникли у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язань по даній угоді.

Однак зобов’язання за договором від 30 серпня 2002 року припинилося за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України) і виникло нове зобов’язання на підставі угоди від 17.04.2007р., якою визначено суму боргу, яка підлягає сплаті, умови та спосіб такої оплати, а відтак відбулася новація зобов’язання в цілому, в т.ч. суб’єктивних прав, вимог і обов’язків, що складають зміст зобов’язання.

У відповідності до викладеного, суд вважає, що застосована сторонами в угоді новація припиняє обов’язок боржника сплатити неустойку (штраф), інфляційні нарахування та 3% річних чи відшкодувати будь-які інші збитки за ті порушення зобов’язання, які були допущені до новації зобов’язання.

Водночас угодою сторін від 17.04.2007р. не визначено обов’язок відповідача сплатити заявлені до стягнення суми річних, інфляції та штрафу.

Згідно ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 604 ЦК України, зважаючи, що зобов’язання по договору від 30.07.2002р. припинилося заміною його новими зобов’язаннями, а в змісті нового зобов’язання (угода від 17.04.2007р. № 3997/02) не визначено умовою припинення існуючого зобов’язання обов’язок боржника (відповідача у справі) сплатити заявлені до стягнення суми, що складають інфляційні нарахування, річні та штраф, суд вважає позовні вимоги Державного підприємства «Енергоринок»неправомірно заявленими, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 509, 526, 546, 549, 604, 625, 655 Цивільного кодексу України, 173, 193, 231, 233 Господарського кодексу України, ст. ст.  ст. ст. 1, 2, 12, 22, 32, 35, 43, 44 - 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання рішення). На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          Г.Б. Бучинська