ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

04.07.07                                                                                           Справа  № 5/106-14/16-2/30

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                Городечної М.І.

суддів                                           Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Івано-Франківськгаз” № 05/18-902 від 25.05.2007 року (вх. № 437 від 04.06.2007 року)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2007 року у справі №  5/106-14/16-2/30

за позовом Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України”, м.Київ.

до Відкритого акціонерного товариства “Івано-Франківськгаз”, м.Івано-Франківськ.

про стягнення 7456017,18 грн.

за участю представників:

від позивача: Працьовитий Ю.В.

від відповідача: Цимбаліста О.С.

Представникам сторін роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2007 року у справі №  5/106-14/16-2/30 частково задоволено первісний позов Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” до Відкритого акціонерного товариства “Івано-Франківськгаз” і стягнено з останнього 5263555,02 грн. основного боргу, 1181724,90 грн. інфляційних втрат, 349173,71 грн. –з% річних, 29475,90 грн. пені, 368448,85 грн. штрафу, 25500 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено. Також частково задоволено зустрічний позов та визнано недійсним п. 6.4 договору № 06/03-3057 від 24.12.2003 року, а в решті позову відмовлено.

Відкрите акціонерне товариство “Івано-Франківськгаз” (відповідач у справі по первісному позові) в апеляційній скарзі  вважає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом за неповного з‘ясування обставин справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, посилаючись на наступне.

Суд першої інстанції стягуючи 1181724,90 грн. інфляційних втрат, 349173,71 грн. –з% річних, 29475,90 грн. пені, 368448,85 грн. штрафу не врахував факту відсутності вини відповідача в простроченні оплати отриманого газу, виходячи з положень ст. 214 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору № 06/03-3057 від 24.12.2003 року, п. 2 розд. ІІ Прикінцевих положень закону України № 1136-ХІV. Суд безпідставно стягнув 368448,85 грн. штрафу, оскільки неправильно застосував ч. 4 ст. 231 ГК України, яка згідно ч. 2 п. 5 Прикінцевих положень ГК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2007 року у справі №  5/106-14/16-2/30 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити ДК “Газ України” в частині стягнення штрафних санкцій.

Представник ДК “Газ України” в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив апеляційний суд залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази у справі, в порядку ст. 101 ГПК України, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для подання первісного позову є неналежне виконання ВАТ “Івано-Франківськгаз” умов договору на постачання природного газу № 06/03-3057 від 24.12.2003 року, зі змінами до нього від 15.03.2004 року, від 17.05.2004 року, 01.11.2004 року (надалі - Договору)  щодо оплати поставленного йому природного газу.

Згідно даного Договору позивачем по первісному позові на виконання умов Договору було поставлено відповідачу протягом січня-грудня 2004 року природний газ в об‘ємі 589240,038 тис. куб.м. на загальну суму 61610035,69 грн., що стверджується наявними в матеріалах справи актами прийому–передачі природного газу.

Відповідач свої зобов‘язання по оплаті отриманого від Позивача природного газу виконав частково. Борг, як вбачається з позовної заяви складає 5263555,02 грн., який підтверджується матеріалами справи, й не заперечується самим Відповідачем.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 цього ж Кодексу, Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів погашення боргу в сумі 5263555,02 грн.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позов в частині стягнення основного боргу в сумі 5263555,02 грн. є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Крім цього, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення зустрічного позову, зокрема в частині визнання недійсним п. 6.4 договору на постачання природного газу № 06/03-3057 від 24.12.2003 року, як такого, що не відповідає ст.ст. 72, 73 ЦК УРСР, чинного на час укладення спірного Договору. Щодо позову про визнання недійсним п. 5.1 Договору, то колегія вважає, що суд першої інстанції підставно відмовив в зустрічному позові, оскільки даний пункт договору повністю відповідає положенням ст.ст. 4, 153 ЦК УРСР, постанові КМ України від 13.11.1998 року № 1785 “Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ”, постанові КМ України від 27.12.2001 року № 1729, постанові НКРЄ України від 12.07.2000 року № 759 “Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств”, виходячи з того, що сторони в договорі вільно визначають умови договору, якщо інше не передбачено положеннями законодавства. В даному випадку зазначеними вище нормативними актами лише встановлено послідовність дій осіб при надходженні коштів на розподільчий рахунок, відкритий в установах банків для зарахування коштів за відпущений природний газ, і не забороняють можливості сторонам в договорі визначити строки та порядок розрахунків між сторонами за поставлений природний газ, тобто повністю узгоджується з зазначеними нормативними актами. Також відповідає чинному законодавству й п. 6.2 Договору, зокрема він повністю узгоджується з нормою ст. 214 ЦК УРСР.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 1181724,90 грн. за період з лютого 2005 року по березень 2007 року як складової частини суми основного боргу, нарахованих в зв‘язку з простроченням відповідачем грошового зобов‘язання по оплаті відпущеного йому природного газу, та трьох відсотків річних в сумі 349173,71 грн. за період з 16.01.2005 року по 05.04.2007 року, то колегія суддів вважає, що стягнення даних коштів повністю відповідає ст. 625 ЦК України, ч. 4 ст. 232 ГК України, п. 6.2 Договору.

Щодо твердження Скаржника, викладеного в  апеляційній скарзі про те, що місцевим судом не було враховано, що норми ст. 625 ЦК України згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України  не застосовуються до спірних правовідносин щодо нарахування інфляційних та 3% річних, а підлягають застосуванню положення ст. 214 ЦК УРСР, то апеляційний суд вважає його таким, що не заслуговує на увагу, оскільки як підставно зазначено місцевим судом, спірні правовідносини виникли після набрання чинності ЦК України, а тому в силу п.п. 1, 4, 10 Прикінцевих та перехідних положень даного Кодексу, саме норми ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність стягнення 368448,85 грн. штрафу, розрахованого відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, в розмірі 7% від вартості отриманого природного газу, з якого допущено прострочення. При цьому безпідавними є посилання апелянта на неправильне застосування судом норм ч. 2 ст. 231 ГК України при стягненні даного штрафу, оскільки такий висновок суду грунтується на положеннях п.п. 1, 4, 5 Прикінцевих положень ГК України.

Щодо рішення місцевого суду в частині стягнення 29475 грн. пені, то апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині є законним, і його слід залишити без змін.

Зокрема, апеляційний суд погоджуючись з висновком суду першої інстанції про те, що встановлений сторонами в Договорі розмір пені (п. 6.2 Договору) в силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 193, ч.ч. 4, 6 ГК України, ст.ст. 1,3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” підлягає обмеженнню подвійною обліковою ставкою НБУ і з відповідача слід стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов”язання щодо оплати отриманого природного газу саме в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати. Також судом апеляційної інстанції враховано, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а тому Колегія вважає, що підлягає стягненню з відповідача відповідно до даної норми Закону пеня за шестимісячний період, починаючи з дня, коли зобов”язання мало бути виконано по поставці по кожному акту приймання-передачі газу, а саме: за період з 10.01.2005 року по 10.07.2005 року в сумі 29475 грн. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 267 ЦК України, враховуючи відсутність в матеріалах справи заяви відповідача про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції підставно не застосовано позовну давність по даній вимозі.

Враховуючи вищенаведене, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2007 року у справі №  5/106-14/16-2/30 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Івано-Франківськгаз” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2007 року у справі №  5/106-14/16-2/30 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя                        Городечна М.І.

Судді                                  Юркевич М.В.

Кузь В.Л.