ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"02" жовтня 2007 р.
Справа № 5/412/06-НР

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:  Шевченко В.В.

суддів: Ліпчанської Н.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання Волощук О. О.

за участю представників сторін:

від КП „Торгово-Сервісний дім”: Тижневий С.М. –директор

від ТОВ „Центральний міський ринок”: Зайцев В.А. –за дорученням

від Южноукраїнської міської ради: Рисовська Г.Б. –за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Южноукраїнської міської ради, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області

на рішення господарського суду  Миколаївської області

від  10 липня 2007 року

у справі № 5/412/06-НР

за позовом  Комунального підприємства „Торгово-Сервісний дім”, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Центральний міський ринок”, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Южноукраїнської міської ради, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області

про визнання дійсним договору оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу КП „Торгово-Сервісний дім”

Склад колегії суддів змінений згідно розпорядження голови Одеського апеляційного господарського суду № 101 від 06.09.2007 року.

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2006 р. Комунальне підприємство „Торгово-сервісний дім” (далі Підприємство) звернулось з позовом до господарського суду Миколаївської області до Товариства з обмеженою відповідальністю „Центральний міський ринок” (далі ТОВ) про визнання договору оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу комунального підприємства „Торгово-сервісний дім” –дійсним посилаючись на те, що між сторонами у справі 24.08.2006 р. був укладений договір оренди цілісного майнового комплексу, за умовами якого ТОВ було передано в оренду цілісний майновий комплекс структурного підрозділу  Підприємства –центральний міський ринок, розташований за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 19. Але, ТОВ ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у зв’язку з чим Підприємство просить задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 17.10.2006 р. позов задоволений у повному обсязі. Постановлено визнати договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу комунального підприємства „Торгово-сервісний дім” від 24.08.2006 р. –дійсним. Рішення мотивоване посиланнями на ч. 2 ст. 220 ЦК України, згідно якої суд може визнати договір дійсним у разі досягнення сторонами згоди, щодо всіх істотних умов договору та при умові повного або часткового його виконання.

Южноукраїнська міська рада Миколаївської області (далі Рада) –особа, що не була залучена до участі в розгляді справи судом першої інстанції подала касаційну скаргу на судове рішення від 17.10.2006 р. в якій просила скасувати рішення місцевого суду з підстав його невідповідності вимогам норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що спірний договір укладено між сторонами строком на 25 років, а не на термін санації Підприємства, чим порушений публічний характер і спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Южноукраїнська –представником якої є Рада.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2007 р. рішення господарського суду Миколаївської області від 17.10.2006 р. скасоване, у зв’язку з неповнотою дослідження обставин справи, зокрема, щодо наявності чи відсутності рішення Ради, як власника об’єкта оренди про надання дозволу на оренду цього об’єкту, а справа скерована на новий розгляд місцевого суду, який своєю ухвалою від 16.05.2007 р. залучив Раду до участі в розгляді справи в якості 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Підприємство свої позовні вимоги підтримало у повному обсязі.

У відзиві на позов ТОВ позовні вимоги Підприємства визнало повністю.

У відзиві на позов Рада просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірний договір оренди укладено на строк більший чим термін санації Підприємства, у зв’язку з чим цей договір порушує публічний характер, тому що спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Южноукраїнська. Крім того, цей договір укладений без згоди Ради, внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.07.2007 р. (суддя Коваль Ю.М.) позов задоволений повністю та укладений між Підприємством та ТОВ договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Комунального підприємства „Торгово-сервісний дім” центральний міський ринок від 24.08.2006 р. –визнаний дійсним.

Рішення мотивоване посиланнями на ч. 2 ст. 220 ЦК України, згідно якої суд може визнати договір дійсним у разі досягнення сторонами згоди, щодо всіх істотних умов договору та при умові повного або часткового його виконання.

В апеляційній скарзі Рада просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно прийнято без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з  порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог Підприємства. В судовому засіданні представники Ради і Підприємства доводи апеляційної скарги підтримали.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. В судовому засіданні представник ТОВ просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Ради без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 24.08.2006 р. між Підприємством і ТОВ був укладений спірний договір за умовами якого ТОВ отримав в оренду строком на двадцять п’ять років цілісний майновий комплекс центральний міський ринок структурний підрозділ Підприємства.

Згідно п. п. 3.1 –3.3 договору розмір орендної плати визначений сторонами на підставі Методики розрахунку орендної плати, що затверджена рішенням Ради № 25 від 27.06.2006 р. та становить без ПДВ за перший місяць оренди 5394 грн. 11 коп. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується до місцевого бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 30% та 70% відповідно щомісяця не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.

Склад і вартість об’єкту оренди визначена відповідно до акту експертної оцінки, що складений станом на 30.06.2006 р.

За актом від 24.08.2006 р. Підприємство передало, а ТОВ прийняло названий майновий комплекс.

За оренду цілісного майнового комплексу ТОВ сплачує обумовлені договором платежі у повному обсязі.

Так, ТОВ за платіжними дорученнями № 21 від 16.10.2006 р., № 55 від 28.11.2006 р., № 122 від 29.01.2007 р., № 137 від 26.02.2007 р., № 46 від 16.04.2007 р., № 24 від 24.04.2007 р., № 63 від 04.05.2007 р., № 64 від 08.05.2007р. та видатковими касовими ордерами № 135 від 22.01.2007 р. і № 201 від 10.04.2007р. вніс орендну плату Підприємству.

Здійснення ТОВ платежів до міського бюджету за орендоване майно підтверджується платіжними дорученнями № 51 від 28.11.2006 р., № 54 від 28.11.2006 р., № 125 від 05.02.2007 р., № 77 від 14.05.2007 р., № 84 від 22.05.2007 р., №73 від 29.05.2007 р.

Заборгованості ТОВ по орендній плати немає, що вбачається з актів звірки взаємних розрахунків від 30.05.2007 р. з Підприємством та місцевим бюджетом та цей факт не спростовується сторонами у справі.

Ретельно дослідивши матеріали справи суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов спірного договору оренди та здійснюють його виконання, а протилежні доводи скаржника є голослівними, оскільки не підтверджуються жодним із доказів, що містяться в матеріалах справи.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно в користування за плату на певний строк.

Відповідно до вимог ст. 793 ЦК України договір найму, в тому числі й оренди, будівлі або іншої капітальної споруди строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Підприємство стверджує, що ТОВ ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного між ними договору та цей факт не оспорює останній.

Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, що в разі якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Як вбачається з матеріалів справи об’єктом оренди є цілісний майновий комплекс –структурний підрозділ Підприємства, котрий знаходиться на балансі останнього та є власністю територіальної громади м. Южноукраїнська.

Згідно ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності, є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном.

Рада на виконання ухвали господарського суду від 14.06.2007 р. листом за № 1047/02-9/17 від 25.06.2007 р. повідомила суд, що вона не приймала рішення щодо видачі дозволу на передачу в оренду цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Підприємства.

Місцевий суд дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності дійшов до правильного висновку про те, що чинним законодавством України не передбачено прийняття такого рішення, а достатньо дозволу виконавчого органу міської ради - Управлінням житлово-комунального господарства Южноукраїнської міськради, котрому міськрадою делеговані такі повноваження по видачі вищеназваного дозволу, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5 статті 60 названого Закону передбачено повноваження органів місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об’єкти права комунальної власності в оренду відповідно до закону. Пунктом 1 статті 29 цього ж Закону встановлено, що до відання виконавчих органів, зокрема, міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, а пунктом 31 статті 26, –що сільські, селищні, міські ради приймають рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначають межі цих повноважень та умови їх здійснення.

Рішенням Ради від 02.03.2006 року № 606 внесено зміни та доповнення до Положення про Управління житлово-комунального господарства Южноукраїнської міської ради, підпунктами 2.2.27 та 2.2.28 якого визначено, що Управління, відповідно до покладених на нього завдань, надає дозволи підприємствам комунальної власності на передачу в оренду нерухомого майна та обладнання, яке знаходиться на їх балансі, згідно з чинним законодавством України; проводить перевірку договорів оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста та погоджує розрахунки орендної плати до них.

Будь-яких застережень щодо надання дозволів на оренду цілісних майнових комплексів або структурних підрозділів комунальних підприємств у названому Положенні не міститься до сьогоднішнього часу.

Заявою від 21.08.2006 р. за № 2/168 Підприємство звернулося до Управлінням житлово-комунального господарства Южноукраїнської міськради щодо надання дозволу на передачу в оренду за спірним договором цілісного майнового комплексу центральний міський ринок структурного підрозділу Комунального підприємства „Торгово-сервісний дім”.

З письмових пояснень п. Зворигіна С.М., який згідно розпорядження Южнокраїнського міського голови від 01.04.2005 р. за № 40-р призначений начальником Управління житлово-комунального господарства слідує, що в серпні 2006 р. Підприємство звернулося до Управління житло-комунального господарства з приводу видачі дозволу на оренду цілісного майнового комплексу центральний міський ринок структурного підрозділу КП „Торгово-сервісний дім”, додавши до заяви при цьому договір оренди цілісного майнового комплексу, розрахунок орендної плати, акт оцінки вартості майна. Управління житло-комунального господарства перевірило правильність розрахунку орендної плати, погодило розрахунок та видало дозвіл від 23.08.2006 р. за № 89 на передачу в оренду цього комплексу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вищеназваний дозвіл також погоджений виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, так як підписаний секретарем міської ради п. Охрімчуком І.К., який згідно розпорядження Южноукраїнського міського голови від 06.07.2006 р. за № 150-р виконував обов’язки міського голови в той час.

До сьогоднішнього часу зазначений дозвіл є дійсним, у встановленому законом порядку ніким не оскаржений та не опротестований.

При викладених обставинах місцевий суд дійшов до правильного висновку про те, що спірний договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу КП „Торгово-сервісний дім” укладено на підставі дозволу повноважного органу Южноукраїнської міської ради, що не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому підставне не прийняв до уваги протилежні ствердження скаржника.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що спірний договір не порушує публічний характер, оскільки не носить положень щодо незаконного заволодіння об’єктом оренди –майном територіальної громади м. Южноукраїнська.

Правомірними є висновки місцевого суду і про те, що укладення спірного договору на строк більший чим термін санації не суперечить законодавству України, в тому числі Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом”, в якому немає будь-яких обмежень щодо укладення угод у процесі санації, а крім того, чинне законодавство не пов’язує строк дії угод, укладених розпорядником майна в межах його повноважень, з терміном, на який останнього призначено судом розпорядником майна.

Заперечення Ради на неправомірність передачі в оренду цілісного майнового комплексу з посиланням на те, що під цей майновий комплекс не виділялася земельна ділянка і не складався розподільчий баланс, як передбачено листом ДПА України від 21.05.2004р. № 4058/6/15-1116, до уваги прийнятими бути не можуть, так як укладення договору оренди здійснювалося згідно затвердженого судом плану санації, з дотриманням норм чинного законодавства, а лист ДПА України, на який посилається скаржник, не регулює питання оренди, а лише стосується відображення в податковому обліку господарської операції з передачі в оренду майна, і в даному випадку не є нормою права у розумінні ст. 4 ГПК України, а крім того, орендоване майно не вибуло з комунальної власності.

Не заслуговує на увагу і посилання представника Ради в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги на те, що договір оренди від 07.09.2006р. неправомірно укладений на строк 25 років, тоді як санація повинна бути проведена в строк до 12 місяців, а також на неузгодження договору оренди з арбітражним керуючим, виходячи із наступного.

Згідно ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” санація –це система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнання боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом кредитування, реструктуризації підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно-правової та виробничої структури боржника. За планом санації було передбачено реорганізацію позивача шляхом утворення чотирьох орендних підприємств, в тому числі відповідача. За умовами санації з кожним підприємством укладався договір оренди майна, що дозволяло зберегти робочі місця і більш ефективно використовувати майно боржника. Встановлений ст. 17 вищевказаного Закону строк проведення санації передбачає проведення в цей строк заходів згідно плану санації, а не строк, на який укладаються господарські угоди, направлені на реорганізацію підприємства і подальшу господарську діяльність.

З моменту введення процедури санації припиняються повноваження керівника та органів управління боржника, керування боржником переходить до керуючого санацією, а тому він не зобов’язаний звітувати перед арбітражним керуючим.

02.10.2007р. скаржник надав в судове засідання апеляційної інстанції ухвалу господарського суду Миколаївської області від 13.09.2007 р. у справі № 14/311/05, якою було припинено провадження у справі про банкрутство КП „Торгово-сервісний дім” м. Южноукраїнська.

З названої ухвалу слідує, що суд припинив провадження у справі про банкрутство відповідно до п. 8 ст. 5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, згідно якого положення цього Закону не застосовуються до юридичних осіб –підприємств, що є об’єктами права комунальної власності, якщо стосовно них виключно на пленарному засіданні відповідної ради прийнято рішення щодо цього. Южноукраїнська міська рада лише 31.01.2007р. на пленарному засіданні прийняла відповідне рішення.

Враховуючи, що процедура санації введена стосовно Підприємства ухвалою суду від 06.04.2006 р., договір оренди був укладений 24.09.2006р., тобто до прийняття скаржником рішення про незастосування до позивача положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, і чинним законодавством не передбачено визнання угод недійсними або неукладеними, які були укладені до прийняття органом самоврядування такого рішення, колегія суддів вважає вищеназвані доводи скаржника такими, що не заслуговують на увагу.

Таким чином, доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому  колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 10.07.2007 року у справі № 5/412/06-НР –залишити без змін, а апеляційну скаргу Южноукраїнської міської ради, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                           В. В. Шевченко

Судді                                                                                    Н.В. Ліпчанська

М. А. Мирошниченко