КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2007                                                                                           № 17/71

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Юрагролізинг"

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.04.2007

у справі № 17/71

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Юрагролізинг"

про                                                  визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.04.2007 р. у справі № 17/71 позов задоволено повністю; визнано недійсним з моменту його вчинення договір про надання юридичних полуг № 8 від 01 лютого 2006 р., укладений між ВАТ “НАК “Украгролізінг” та ТОВ “Юридична компанія “Юрагролізинг”.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Юрагролізинг", подало апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати, та відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, інших доводів для скасування рішення місцевого суду не надано.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва – без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши всі доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, рішення суду, колегією встановлено наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” та  Товариством з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Юрагролізинг”  був укладений договір № 6 від 15.11.2005 р. про надання юридичних послуг.

Згідно пп. 1.1 договору  позивач доручає, а відповідач бере на себе зобов’язання надати позивачу юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Сторонами обумовлено строк дії договору та відповідно до п. 6.1 договір діє з 15.11.2005 р. до 31.12.2006 р.

Відповідно до п. 4.1. договору вартість послуг складає 20000,00 грн.

В п. 7.4 договору зазначено, що за згодою сторін до цього договору можуть бути внесені зміни  та/або доповнення, які оформляються додатковою письмовою угодою.

01 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №8 (спірний договір) про надання юридичних послуг на заміну договору №6 від 15.11.2005.

Відповідно до умов договору №8 відповідач зобов'язався надавати позивачеві юридичні послуги, перелік яких визначений в розділі І договору. Щомісячна винагорода за надані відповідачем послуги складає 28000,00 грн. (п.3.1).

Згідно з п.5.1 договору №8, він набуває чинності з 01.02.2006 і діє до 31.12.2006.

Договір вважається пролонгованим на такий же термін і на таких самих умовах, якщо жодна із сторін за місяць до його закінчення не повідомить письмово іншу сторону про його припинення (п.5.2).

Згідно з п.5.3 договору №8, він може бути розірваний будь-якою із сторін достроково з попередженням про це іншої сторони письмово за один місяць.

Позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва  про визнання договору про надання юридичних послуг № 8 в редакції 1 лютого 2006 р. недійсним повністю через його суперечність законодавству.

З урахуванням уточнень, наданих суду першої інстанції, та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що спірний договір є недійсним через його суперечність законодавству, а саме, ст. 1, ст.2 ч.4 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", а тому підлягає визнанню недійсним повністю на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі. Колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 2 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”  в редакції, що діяла на момент укладання спірного договору №8, тобто станом на 01.02.2006, без урахування змін, які були внесені Законом України від 15.12.2005 №3205-ІV, оскільки його положення набрали чинності з моменту опублікування - 17.03.2006р., положення цього закону застосовується до всіх закупівель, товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 30 тисяч гривень, а робіт – 300 тисяч гривень.

Згідно ст. 1 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за держані кошти” державна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг за державні кошти у порядку, встановленому цим Законом, при цьому здійснення закупівлі одним замовником в інтересах іншого забороняється, крім випадків здійснення закупівлі товарів на засадах міжвідомчої координації; договір про закупівлю - письмова угода між замовником та учасником - переможцем процедури закупівлі, яка передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товар за відповідну плату; торги (тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів (тендера) згідно з процедурами (крім процедури закупівлі в одного учасника), встановленими цим Законом; розпорядники державних коштів - органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, інші органи, установи, організації, визначені Конституцією України та законодавством України, а також підприємства, установи чи організації, створені в установленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття за ними зобов'язань та здійснення платежів, підприємства; замовник - розпорядник державних коштів, який здійснює закупівлю в порядку, визначеному цим Законом, при цьому замовником вважається суб'єкт, тендерний комітет якого проводить процедуру закупівлі та який одночасно укладає з переможцем договір про закупівлю, крім випадків здійснення закупівлі товарів на засадах міжвідомчої координації.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, НАК “Украгролізинг” є розпорядником бюджетних коштів, оскільки 100% її акцій належить державі, та утримується за рахунок коштів Державного Бюджету згідно із Законом України “Про Державний бюджет України на 2005 р.”

НАК “Украгролізинг” створена на підставі Указу Президента України № 111 від 23.02.2001 р. та постанови Кабінету Міністрів України №354 від 11.04.2001 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", відповідно до п.5 якої 100 відсотків акцій Компанії закріплюється у державній власності.

В розумінні ст.1 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" позивач по справі є розпорядником бюджетних коштів", а тому укладання між сторонами по справі договору про надання послуг мало відбутися з дотриманням вимог зазначеного Закону, тобто шляхом проведення процедури торгів (тендеру) у порядку, визначеному цим Законом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що термін "підприємства", про який йдеться мова в статті 1 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" в редакції, що була чинною станом на 01.02.2006, не охоплює в собі термін "господарські товариства", який було застосовано Законом України від 15.12.2006 №3205-ГУ, судова колегія  вважає безпідставним, з огляду на таке.

Відповідно до ст.62 Господарського кодексу України підприємство - це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст.63 ГК України залежно від форм власності, в Україні можуть діяти різні підприємства, в тому числі державні, що діють на основі державної власності.

В розумінні ст.1 Закону України "Про господарські товариства" господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до п.4.1 Статуту позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2001 №354, НАК "Украгролізинг" є відкритим акціонерним товариством, яке володіє пакетом акцій, що належить державі, та майном підприємств, які входять до її складу, і провадить виробничо-фінансову діяльність. Компанія підпорядкована Кабінету Міністрів України і у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства та цим Статутом (п.1.3 Статуту).

З огляду на викладене, правомірним є висновок місцевого суду, що НАК "Украгролізинг" є підприємством, в тому числі господарським товариством, на яке поширюється дія Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти".

Як вбачається з  матеріалів справи, договір №8 укладено між сторонами по справі без проведення процедури торгів, що суперечить вимогам, встановленим чинним на момент його укладення, законодавством.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" забороняються укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів, та/або оплата розпорядником державних коштів товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, передбачених цим Законом, крім випадків, визначених цією статтею.

Такими випадками згідно з ч. 3 ст.2 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" є укладання договорів, предметом закупівлі яких є: водо-, тепло- та енергопостачання; водовідведення та обслуговування каналізаційних систем; поштові послуги, у тому числі поштові марки; послуги електрозв'язку (за винятком мобільного та інтернет-послуг); телекомунікаційні послуги щодо ретрансляції радіо- та телесигналів; послуги щодо перевезення залізничним транспортом; професійна підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації робітничих кадрів у державних професійно-технічних навчальних закладах; підготовка кадрів вищими навчальними закладами І - IV рівнів акредитації.

Основні вимоги до договорів закупівлі визначені в статті 34 Закону.

З огляду на те, що предметом укладеного між сторонами по справі договору (закупівлі) є послуги, що мають консультаційний та правовий характер, і замовником таких послуг є розпорядник державних коштів, укладення такого договору повинно здійснюватись шляхом проведення процедури торгів (тендеру).

Оскільки, спірний договір укладений без дотримання вимог закону, судова колегія приходить до висновку, що такий договір є таким, що суперечить актам цивільного законодавства та не відповідає вимогам Закону.

Згідно з ч. 1 ст.203 ЦК України та ст.215 ЦК України правочин, зміст якого суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення; якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Приймаючи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору №8 є надання послуг, а також враховуючи положення п.5.3 договору №8 та лист позивача від 27.09.2006 №20/2002 про дострокове припинення договору, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір може бути визнаний недійсним лише з моменту його вчинення.

З врахуванням зазначеного, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Отже, колегія приходить до висновку, що місцевим господарським судом постановлено обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Юрагролізинг" залишити  без задоволення, а рішення  Господарського суду м. Києва від 23.04.2007р.  у справі № 17/71 - без змін.

Головуючий суддя

Судді

16.07.07 (відправлено)