ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №  16/4440а

"25" жовтня 2007 р.,  15 год.  55 хв.                                             м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М.,

при секретарі: Волна С.В. ,  за участю представників сторін:

від позивача: Дойчева Л.І. -  за довіреністю,

від відповідача: Нечаєнко Т.А. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Черкаси справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Ватутіне  до Звенигородського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань  України   про  зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлено позов до відповідача про зобов'язання його включити кошти в сумі           4 763,63 грн. до відшкодування у відповідності до Порядку, затвердженого постановами Правлінь обох Фондів  № 4-5 та включати відповідні витрати до відшкодування у майбутніх періодах.

Заявою про уточнення позовних вимог ( а.с. 36-38) позивач свої вимоги уточнив та просить:

- зобов'язати відповідача вчинити дії по підписанню акта щомісячної звірки відносно громадян яким виплачено пенсії - Чепкого П,А.  за період з 01.06.20005 року по 01.03.2007 року в сумі 4393,57 грн. та Лозинського Л.В. за травень 2005 року в сумі 370,06 грн.

- включити кошти в сумі 4 763,63 грн. до відшкодування у відповідності до Порядку, затвердженого постановами Правлінь обох Фондів  № 4-5;

- включати відповідні витрати до відшкодування у майбутніх періодах;

Уточнення та зміна  позовних вимог є правом позивача у відповідності до ст. 137 КАС України, а тому їх слід прийняти до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві обставин та просить їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, що позивач обрав непередбачений чинним законодавством спосіб захисту права, а неприйняття до заліку пенсій по вказаних позивачем особах відбулося у відповідності до чинного законодавства. В задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до положень ст. 1, 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який набув чинності з лютого 1992 року, ( далі - Закон № 1) громадяни  України  мають  право   на    державне    пенсійне забезпечення, в т.ч. і трудові пенсії по інвалідності.

У відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві  та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі Закон № 2), дія цього Закону поширюється на осіб,  які працюють на умовах трудового  договору  (контракту)  на  підприємствах,  в установах, організаціях,  незалежно від їх форм власності  та  господарювання (далі - підприємства),  у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно,  та громадян - суб'єктів  підприємницької діяльності.

Особи,  право  яких  на  отримання відшкодування шкоди раніше було  встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України  про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування   на   виробництві   або   професійного  захворювання, пов'язаних  з  виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення  по  страхуванню  від нещасного випадку відповідно до цього  Закону   (  Стаття  2 Закону № 2 ).

У відповідності до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві" від 22.02.2001 року, який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі –Закон № 3),     Фонд  сплачує  страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей),  які потерпіли  на  виробництві  до 1 квітня 2001  року,  з  того  часу,  коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право  цих  працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги,  або коли таке право встановлено в  судовому порядку.

Потерпілі, документи  яких не передані до Фонду,  продовжують отримувати  належні  виплати  та  соціальні  послуги   від   свого роботодавця,   Пенсійного   фонду  України  та  Фонду  соціального страхування  України.  При  цьому  кошти,  виплачені   потерпілому страхувальником,  зараховуються  Фондом  у  рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування  від нещасного  випадку на виробництві та професійного захворювання,  а між страховиками з інших видів страхування і Фондом  в  подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Позивач просить зобов'язати відповідача вчинити дії  по підписанню актів щомісячної звірки витрат з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання,  заподіяного на підприємствах, розташованих на території країн СНД  по Чепкому П.А., Лозинському Л.В. на суму 4 763,63 грн., включити ці кошти до відшкодування  та  включати ці витрати, які не були прийняті відповідачем до заліку,  у майбутніх періодах, оскільки в порушення Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій,  пов'язаних з нещасним випадком на виробництві від 04.03.2003 року ( далі –Порядок) відповідач не прийняв до заліку суми виплачених пенсій вказаним громадянам.

Суд вважає, що наведені нормативні акти не є підставою для покладення на відповідача обов'язку  по підписанню актів щомісячної звірки витрат та прийняття  до заліку цих сум  пенсій  у майбутніх періодах виходячи з такого:

Вищевказана міждержавна угода від 13.03.1992 року врегульовує лише питання пенсійного забезпечення громадян держав - учасниць СНД, але ніяким чином не регулює питання проведення взаєморозрахунків між страховими фондами в рамках однієї держави - учасниці, а тому в даному випадку до застосування не підлягає.

Порядок про відшкодування затверджено Постановою Правління обох фондів 04.03.2003 року і розроблено на виконання положень Законів № 1, № 2 та № 3. Пунктом 2 Порядку встановлено, що порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду - витрат на виплату пенсій, пов'язаних із настанням нещасного випадку на виробництві.

У відповідності до ст. 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне  соціальне страхування  від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі має право звернутися до належного страховика  щодо відшкодування понесених ним витрат.

У відповідності до п. 2 ст. 19 Конституції України, установи органів влади зобов'язані діяти на підставах та в порядку, визначеному чинним законодавством.

З цих підстав єдиним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є предписаний ст. 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне  соціальне страхування  від нещасного випадку на виробництві  та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності” спосіб –а саме - відшкодування, тобто стягнення виплачених коштів. А Порядком, затвердженим Постановами правління обох фондів визначено, що відшкодування проводиться лише на централізованому рівні, тобто позов повинен подаватися  на рівні центральних органів сторін.

Правову підставу позову для зобов'язання відповідача вчинити дії  по підписанню актів щомісячної звірки витрат з виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання,  заподіяного на підприємствах, розташованих на території країн СНД  по Чепкому П.А. та Лозинському Л.В. на суму 4 763,63 грн. та включити ці кошти до відшкодування  представник позивача суду не вказав.

Чинне законодавство такого способу захисту права не передбачає.

Копій актів, де відповідач не прийняв до відшкодування спірні суми, позивач суду не приклав. За доводами представників сторін ці акти в даний час знаходяться у Києві в центральних установах обох Фондів.

З пояснень представників сторін вбачається, що відповідач підписав акти щомісячних звірок, але не прийняв до відшкодування пенсії по двох особах - Чепкому П.А. та Лозинському Л.В.

Зобов'язання відповідача підписати акти, які потрібно позивачу, замість вже підписаних відповідачем у тому вигляді, які він вважав за потрібне -- є протизаконним примусом особи до вчинення дій.  Через суд цей примус реалізованим бути не може. Підписання будь-яких актів є правом особи, а не її обов'язком і це право ґрунтується на волевиявленні особи. Будь-який примус, що може вплинути на волевиявлення особи, є протизаконним.

У випадку, якщо акт між сторонами не підписується, то зацікавлена сторона повинна захищати своє право стягненням коштів, на підставі цього акту і  в цьому контексті  доводити свої права на невключені до акту суми.

Рішення суду про зобов'язання особи "вчинити дії по підписанню акту" не можливе до примусового виконання в рамках Закону "Про виконавче провадження". Які саме дії слід вчинити по підписанню акту  ( і куди включити до відшкодування) -- позивач на вимогу суду у позові не уточнює та не надає суду проект нового  акту для його оцінки судом.

За таких обставин позивач обрав не передбачений спосіб захисту свого права, а тому  в позові йому слід відмовити повністю.

Не підлягає до задоволення також і вимога про зобов'язання відповідача включати відповідні витрати до заліку в майбутніх періодах, оскільки згідно чинного законодавства зацікавлена особа звертається до суду за захистом вже порушеного права і право на майбутнє судовому захисту не підлягає.

На підставі статті 95 КАС України, і з урахуванням того, що сторони звільнені від сплати судового збору при подачі позовів,  судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись статтями 95,162,163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова набуває чинності після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку ст. 186 КАС України.

СУДДЯ                                                                                                      Н.М. Спаських