ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.07р.

Справа № 16/199-07

За позовом  Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз", м. Маріуполь Донецької області

до  Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк",                           м. Дніпропетровськ

про стягнення 4 446 364 грн. 00 коп.

Суддя  Загинайко Т.В.

Представники:

від позивача: Дуріцин А.В.- представник, дов. від 26.10.2006р.;                      Хмілевська Л.В. –представник, дов. від 01.06.2007р.;

від відповідача: Халаїм А.В. –юрисконсульт, дов. від 01.09.2005р.;

Зайцев М.В. –представник, дов. від 10.05.2006р. №1314.

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву до 15.10.2007р.

Позивач просить стягнути з відповідача 4 446 364 грн. 00 коп., що складає                      2 723 071 грн. 00 коп. –збитків у вигляді упущеної вигоди, яку отримав би позивач у разі розміщення у банках України неповернутих відповідачем вкладів, 723 293 грн. 80 коп. –збитків, понесених позивачем на оплату юридичних послуг для відновлення порушеного відповідачем права (реальні збитки) та 1 000 000 грн. 00 коп. –моральної шкоди, пов’язаної з приниженням престижу, гідності і ділової репутації відповідача.

Відповідач  у відзиві на позов (вх.№15812 від 12.09.07р.) позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та просить в позові відмовити, посилаючись не те, що: - позивачем   не надано доказів того, що сума 723 293 грн. на оплату юридичних послуг була ним сплачена  саме за участь  у справах по зобов'язанню   відповідача  до виконання  дій по перерахуванню коштів  з депозитних рахунків; - позовні вимоги заявлені  з порушенням строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України; - не мають правового обґрунтування вимоги  щодо сплати  позивачу 2 723 071 грн.  упущеної вигоди, обрахованої  як нарахування  середньозважених процентних ставок банків України  за період з 2002 по 2007 роки на суму депозитних вкладів; питання щодо правових підстав  і розміру нарахування  процентів,  інших доходів позивачу за розміщення  вкладів вже розглядалось, і господарськими судами були досліджені обставини, зокрема, щодо наявності прострочення кредитора, пропущення строку позовної давності, а також відсутності  обов'язку для нарахування процентів, інших виплат за розміщення вкладів за певні періоди; встановлені в судових рішеннях факти не підлягають повторному доведенню відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України; - заявлена позивачем  моральна шкода на суму 1 000 000 грн. 00 коп. за приниження престижу, гідності і ділової репутації юридичної особи не аргументована і не підтверджена доказами.

Позивач звернувся до суду з заявою (вх. №17335 від 15.10.2007р.), в якій клопоче про залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України, з метою повного дослідження всіх обставин справи, у тому числі питання щодо участі залучених грошових коштів від суб’єктів господарської діяльності (депозит) в активних операціях банків по кредитуванню юридичних та фізичних осіб для отримання доходу банком.

Суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки:

- згідно із частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов’язки щодо однієї з сторін;

- позивач не обґрунтовує яким чином рішення господарського суду у даній справі може вплинути на права та обов’язки Національного банку України щодо однієї із сторін даного спору.

За згодою представників сторін у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2005р. у справі №32/340 було зобов’язано Закрите акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” виконати дії по перерахуванню грошових коштів з депозитного рахунку Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” №0211 на його поточний рахунок №260029801 в Маріупольській філії АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 334185;

- вказаним рішенням господарського суду встановлено, що 01.10.2001р. між позивачем – Відкритим акціонерним товариством “Маріупольгаз” (клієнтом) та відповідачем - Закритим акціонерним товариством Комерційним банком “Приватбанк” (банком) було укладено договір №002С-01 про розміщення грошових коштів на строковому депозитному рахунку, відповідно до умов якого клієнт вніс, а банк прийняв тимчасово вільні кошти клієнта в сумі                         2 000 000 грн. 00 коп. на депозитний рахунок №0108 зі сплатою банком 18% річних за користування коштами клієнта;

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2005р. у справі №18/341(31/90) було зобов’язано Закрите акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” виконати дії по перерахуванню грошових коштів у сумі 500 000 грн. 00 коп. з депозитного рахунку Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” №0212 на його поточний рахунок №260029801 в Маріупольській філії АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 334185;

- вказаним рішенням господарського суду встановлено, що 19.07.2000р. між позивачем (клієнтом) та відповідачем (банком) було укладено договір №014С-00 про строковий депозитний рахунок, відповідно до умов якого клієнт вносить, а банк приймає тимчасово вільні кошти клієнта в сумі 500 000 грн. 00 коп. на депозитний рахунок №0101 зі сплатою банком 14% річних за користування коштами клієнта;

-          як вбачається з постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2003р. у справі №25/30 рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2002р. у справі №25/30 з відповідача на користь позивача було стягнено депозитний вклад у сумі 447 000 дол. США, відсотки на депозитний вклад у сумі 992 дол. США, 3% річних на суму заборгованості у сумі 7 069,68 дол. США;

-          згідно зазначеної постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду встановлено, що 25.07.1997р. між сторонами було укладено договір про строковий депозитний рахунок №001В, відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариство “Маріупольгаз” зобов’язалося внести, а “Приватбанк” прийняти тимчасово вільні грошові кошти, вклад у сумі 447 000 дол. США на депозитний вклад №1630000;

-          як вбачається з матеріалів справи 14.01.2002р. між Компанією “Морський бізнес і юридичні послуги” (повіреним) та позивачем (довірителем) було укладено договір №17/2002р., згідно статті 1 якого довіритель буде доручати, а повірений буде приймати доручення про надання довірителю юридичних послуг, включаючи ведення від його імені і за його рахунок претензійних, судових справ, а також консультацій по різним питанням, що виникають у процесі діяльності довірителя і виконання визначених юридичних дій, пов’язаних з цими консультаціями;

-          відповідно до додаткових угод від 29.07.2002р. та від 30.11.2005р. до договору про надання юридичних послуг від 25.01.2002р.  довіритель доручає повіреному ведення справ про стягнення з КБ “Приватбанк” сум неповернених депозитних вкладів, а також ведення справ про стягнення з ЗАТ КБ “Приватбанк” процентів за користування депозитними вкладами згідно договорів №001В від 25.07.1997р., №014С-00 від 19.07.2000р., №002С-01 від 01.10.2001р.;

-          як вбачається з матеріалів справи згідно наданих платіжних доручень позивачем за період з 16.01.2003р. по 10.08.2006р. було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю “Морський бізнес і юридичні послуги” грошові кошти у загальній сумі 723 293 грн. 80 коп. за послуги по веденню справ про стягнення (платіжні доручення від 16.01.2003р. №129, від 17.01.2003р. №148, від 21.02.2003р. №597, від 17.03.2003р. №803, від 23.04.2003р. №1225, від 23.05.2003р. №864, від 02.09.2003р. №2100, від 17.09.2003р. №2038, від 18.09.2003р. №2294, від 10.10.2003р. №2592, від 23.12.2003р. №3588, від 12.01.2004р. №55, від 17.02.2004р. №589, від 17.02.2004р. №327, від 25.03.2004р. №598, від 26.05.2004р. №1038, від 08.04.2004р. №1206),  преміальну винагороду від примусового виконання наказу господарського суду від 23.09.2002р. №25/30, стягнені з КБ “Приватбанк” згідно договору №17/2002  від 14.01.2002р.(платіжне доручення від 02.04.2004р. №665); за послуги по веденню справ по поверненню депозитного вкладу (платіжні доручення від 29.07.2004р. №2672,17.11.2004р. №4290, від 14.12.2004р. №№1976, 1977, від 21.10.2005р. №4273, від 21.11.2005р. №1700, від 19.04.2006р. №594, від 19.05.2006р. №747, від 23.05.2006р. №755, від 19.06.2006р. №899, від 17.07.2006р. №3050, від 10.08.2006р. №1183), за послуги по веденню справ про стягнення збитків з КБ “Приватбанк” (платіжне доручення від 29.07.2004р. №2671), за послуги по веденню справ про стягнення з КБ “Приватбанк” процентів по 3-м депозитним вкладам (платіжне доручення від 29.10.2004р. №4060), гонорар по результатам юридичних дій по поверненню депозитного вкладу згідно додаткової угоди від 25.01.2002р. (платіжне доручення від 14.08.2006р. №1197), за юридичні послуги по веденню справ про стягнення процентів з КБ “Приватбанк” (платіжне доручення від 17.07.2006р. №3051), за послуги по веденню справ про стягнення процентів по депозитним вкладам (платіжні доручення від 24.02.2005р. №748, від 28.03.2005р. №424, від 03.03.2005р. №839, від 25.04.2005р. №1705, від 11.04.2005р. №1466, від 22.04.2005р. №1692, від 24.06.2005р.  №№2597, 2598, від 19.07.2005р. №2928, від 22.08.2005р. №1175, від 29.09.2005р. №3898, від 28.12.2005р. №1930, від 28.10.2005р. №1575, від 23.11.2005р. №1709, від 27.03.2006р. №494, від 09.02.2006р. №500, від 28.02.2006р. №310, від 19.04.2006р. №595, від 10.08.2006р. №1184), преміальну винагороду (платіжне доручення від 17.01.2006р. №91);

- позивач вважає, що у зв’язку з несвоєчасним поверненням зазначених депозитних вкладів позивачем не одержано доходи у вигляді упущеної вигоди у сумі 2 723 071 грн. 00 коп., понесені збитки на оплату  юридичних послуг у сумі 723 293 грн. 00 коп., які пов’язані з захистом інтересів позивача у справах по поверненню грошових коштів з депозитних рахунків у відповідача, а також позивачу завдано моральної шкоди на суму 1 000 000 грн. 00 коп.; відповідач проти цього заперечує.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

- відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у   результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробить для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода);

-          отже, необхідною умовою відповідальності за заподіяння збитків є наявність складу правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправна поведінка заподіювача збитків, причинний зв’язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача збитків, а також вина;

-          позивач припускає, що у разі своєчасного повернення коштів відповідачем він би розмістив ці кошти на депозитний рахунок у банках України і виходячи з середньозваженої суми доходів відповідача отримав би доход у розмірі 2 723 071 грн. 00 коп.;

-          проте, позивачем не надано будь-яких доказів, що на момент встановлених депозитними договорами строків повернення депозитних вкладів у позивача були наміри щодо розміщення цих коштів у банках України, будь-які договори з банками на розміщення цих коштів відсутні;

-          отже, при наявності протиправної поведінки відповідача необхідний причинний зв’язок  відсутній;

-          крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що розрахунок упущеної вигоди як середньозваженої суми доходів від розміщення сум неповернутих вкладів, виходячи з середньозваженої ставки за кредитами в національній валюті ґрунтується також на припущеннях позивача;

-          що стосується витрат позивача на правове обслуговування у сумі  723 293 грн. 00 коп., які заявлені ним до стягнення як збитки, то такі витрати не мають обов’язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв’язку з оспорюваною шкодою;

-          тому віднесення позивачем до збитків витрат у сумі 723 293 грн. 00 коп. на правове обслуговування суперечить закону, зокрема  статті 22 Цивільного кодексу України;

-          аналогічна думка викладена у постанові Верховного суду України від 04.03.2002р. у справі №2/217;

-          до того ж суд вважає за необхідне зазначити, що надані позивачем копії платіжних доручень не містять відомостей про сплату послуг юридичної компанії саме за правову допомогу у спорах про стягнення з відповідача сум депозитних вкладів;

-          відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи;

-          під моральною (немайновою) шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв’язку  з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності;

-          позивачем не доведено факту заподіяння йому відповідачем втрат немайнового характеру, оскільки не доведено наявність такої немайнової шкоди у сумі 1000000 грн. 00 коп. та не вказано з чого при цьому виходив позивач , а також не доведено, що бездіяльністю відповідача щодо неповернення депозитних вкладів знижено престиж чи підірвано довіру до діяльності позивача;

-          суд не може погодитися з думкою позивача, що невиконання відповідачем рішень судів є ознакою приниження гідності і ділової репутації позивача;

- таким чином, все зазначене в сукупності  свідчить про необґрунтованість пред’явлених позивачем вимог.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із статтею  49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі  слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня  підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ

Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„22„  жовтня 2007р.