ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2007
Справа №2-7/6472-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (95034, м.Сімферополь, вул. Київська, 74/6)

До відповідача  Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (м. Феодосія, вул. Карла Лібнехта, 8)

Про спонукання укласти договір.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Ющенко Т. А., предст., дов. №021-Д від 04.01.2007 р.

Від відповідача  - Спірідонова І. М., предст., дов. №118 від 26.01.2007 р.; Мовчан А. В., предст., дов. №1012 від 27.06.2007 р.; Кузнецова Н. А., предст., дов. №1013 від 27.06.2007 р.

Суть справи: Відкрите акціонерне товариство «Крименерго» звернулось  до Господарського суду АР Крим з позовною заявою, в якій просить зобов’язати Феодосійське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства укласти договір про встановлення диференційованого обліку електричної енергії та локального обладнання збору та обробки даних в редакції ВАТ «Крименерго».

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з внесенням змін до Правил користування електричною енергією, сторони, між якими укладений договір про постачання електричної енергії, повинні укласти окремий договір про встановлення диференційованого обліку електричної енергії та локального обладнання збору та обробки даних. Так, ВАТ «Крименерго» повідомило, що відповідно до П. 3.20 Правил окремі площадки вимірювання з приєднаною потужністю електроустановок 150 кВт і більше та середньомісячним обсягом споживання за попередні 12 розрахункових періодів 50 тис. кВт.год і більше мають бути забезпечені засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії та локального устаткування збору і обробки даних в межах періоду, визначеного для встановлення зазначених засобів обліку відповідно до договору. Період для встановлення засобів диференційного (погодинного) обліку електричної енергії та локального устаткування збору і обробки даних для організації обліку діючих електроустановок визначається окремим договором між електропередавальною організацією (основним споживачем) та споживачем.  Враховуючи ухилення відповідача від укладання відповідного договору позивач просить суд зобов’язати Феодосійське ВПВКГ укласти зазначений договір в примусовому порядку.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що згідно з приписами статті 181 Господарського кодексу України можливо зобов’язати сторону укласти в судовому порядку лише той договір, укладення якого є обов’язкове на підставі закону, а не підзаконного акту, у той час законом обов’язок відповідача укласти з позивачем договір про встановлення диференційованого обліку електричної енергії та локального обладнання збору та обробки даних не передбачений. Крім того, Феодосійське ВПВКГ зазначило, що відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови  договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Проте, відповідач звертає увагу на те, що в проекті договору, з позовом про спонукання укласти якого позивач звернувся до суду, відсутні умови ціни, через що він не можу вважатися пропозицією укласти договір. За таких обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач проти заперечень відповідача заперечував за мотивами, викладеними в запереченні на відзив.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. По справі оголошувалася перерва. Після перерви слухання справи було продовжено.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

13.04.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством «Крименерго» (Постачальник) та Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №133, згідно з розділом 1 якого Постачальник поставляє електричну енергію Споживачу, а Споживач сплачує Постачальнику її вартість та здійснює інші платежі (5-ти кратний розмір тарифу за перевищення договірної величини електроспоживання, пеню, за графіком погашення заборгованості, за актами порушення ПКЕЕ) згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, які є його невід’ємними частинами.

Розділом 2 вказаного Договору передбачено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, які не встановлені цим договором, сторони зобов’язані керуватися чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією, затвердженими у встановленому порядку.

Відповідно до п. 9.2 Договору якщо після укладання договору вступив в силу нормативно - правовий акт, норми якого інакше регулюють умови цього договору, сторони зобов'язуються керуватися цим актом законодавства та внести зміну у цей договір. Всі зміни та додатки до цього договору оформлюються в письмовому виді, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатями обох сторін.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) від 17.10.2005 р. №910, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 р. за № 139911679, Правила користування електричною енергією були викладені в новій редакції. Пунктом 1 цієї постанови встановлено, що суб'єкти господарювання, на яких поширюється дія Правил, зобов'язані протягом трьох років від дати набрання чинності цією постановою, привести взаємовідносини між собою у відповідність до вимог Правил.

П. 3 вказаної Постанови (зі змінами від 12.10.2006 р.) встановлено, що суб’єкти господарювання, на яких поширюється дія Правил, зобов’язані привести комерційний облік на належних їм електроустановках у відповідність до вимог пункту 3.20 Правил для:

площадок вимірювання з приєднаною потужністю електроустановок 550 кВт та більше протягом двох років від дати набрання чинності цією  постановою;

площадок вимірювання з приєднаною потужністю електроустановок від 150 кВт до 550 кВт протягом трьох років від дати набрання чинності цією постановою.

Відповідно до п. 3.20 Правил користування електричною енергією окремі площадки вимірювання з приєднаною потужністю електроустановок 150 кВт і більше та середньомісячним обсягом споживання за попередні 12 розрахункових періодів 50 тис. кВт.год і більше, мають бути забезпечені засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії та локального устаткування збору і обробки даних в межах періоду, визначеного для встановлення зазначених засобів обліку відповідно до договору. Період для встановлення засобів диференційного (погодинного) обліку електричної енергії та локального устаткування збору і обробки даних для організації обліку діючих електроустановок визначається окремим договором між електропередавальною організацією (основним споживачем) та споживачем.

На виконання вказаних положень Відкритим акціонерним товариством «Крименерг» на адресу Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства був направлений договір про встановлення диференційованого обліку електричної енергії та локального обладнання збору та обробки даних №53/159 від 23.03.2007 р. для його підписання, з метою приведення договору №133 від 13.04.2004 р.. до відповідності з вимогами ПКЕЕ. Вказаний договір був отриманий відповідачем 29.03.2007 р., про що свідчить відповідне поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи.

У зв’язку з ухиленням відповідача від укладання вказаного договору позивач звернувся до суду з позовом про спонукання Феодосійське ВПВКГ по укладання договору про встановлення диференційованого обліку електричної енергії та локального обладнання збору та обробки даних в примусовому порядку.

Оцінивши в сукупності представлені докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 181 Господарського процесуального кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з приписами ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону, розглядаються судом.

Отже, право на звернення особи до суду з позовом про спонукання відповідача до укладання договору можливо лише в тому випадку, коли обов’язок  укладання спірного передбачений саме законом, а не іншим нормативно-правовим актом.

У той же час, суд звертає увагу на те, що жодним законом України, тобто нормативно-правовим актом, прийнятим Верховною Радою України, не встановлений обов’язок споживача укласти з енергопостачальною організацією договір про встановлення диференційованого обліку електричної енергії та локального обладнання збору та обробки даних. Правила користування електричною енергією та зміни до них, що затверджуються Постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України, не відносяться до категорії законів.

Крім того, суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 6387 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічні положення містяться в ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України.

Ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Проте, суд звертає увагу на те, що в проекті договору про встановлення диференційованого обліку електричної енергії та локального обладнання збору та обробки даних №53/159 від 23.03.2007 р. відсутня така істотна умова, як ціна. Так, зокрема, в п. 3.4 проекту договору вказано, що Споживач зобов’язується оплатити в триденний строк з дня виставлення рахунку вартість програмування та встановлення засобів диференційованого (погодинного) обліку електричної енергії та локального обладнання збору, обробки та передачі даних. Однак, розмір вказаних витрат в проекті договору не вказаний.

Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Так, суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Суд зазначає, що таким Законом є Господарський кодекс України. Положення ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України узгоджується з ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України, яка передбачає можливість визначення Господарським кодексом особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання. Причому, згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Таким чином, при укладанні договорів в сфері господарювання наявність такої істотної умови як ціна є обов’язковою.

За таких обставин, направлений позивачем на адресу Феодосійського ВПВКГ та наданий суду проект договору не містить всіх істотних умов, а тому, в розумінні норм чинного законодавства України, не є пропозицією укласти договір. Отже, правові підстави для спонукання відповідача до укладання документу, який за формою не договором або пропозицією щодо його укладання, відсутні.

Крім того, суд вважає за потрібне зауважити, що обов’язки споживачів привести комерційний облік на належних їм електроустановках у відповідність до вимог пункту 3.20 Правил користування електричною енергією, були встановлені Постановою НКРЕ №910 від 17.10.2005 р. «Про внесення змін до Правил користування електричною енергією». П. 1 цієї Постанови передбачено, що суб'єктам господарювання,  на  яких  поширюється  дія Правил, необхідно протягом трьох років від дати набрання  чинності  цією  постановою привести  взаємовідносини  між  собою  у  відповідність  до  вимог Правил.

Постанова НКРЕ №910 від 17.10.2005 р. була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 р. за №1399/11679.

Відповідно до Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92 від 03.10.1992 р. передбачено, що нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Таким чином, Постанова НКРЕ №910 від 17.10.2005 р. набула чинності 28.11.2005 р., а, отже, граничний строк виконання споживачами обов’язку щодо приведення комерційного обліку на належних їм електроустановках у відповідність до вимог пункту 3.20 Правил становить 28.11.2008 р.

З урахуванням викладеного у суду відсутні правові підстави для задоовлення позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Крименерго»

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.