ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2007 р.
Справа  № 15/210-07-4872А

12 год. 41 хв.                                                                                   м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді –                   Петрова В.С.

При секретарі                               Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача –            Паламарчук Д.М., Ніколаєнко Н.В.;

від відповідача –        Маломанов І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської обласної кредитної спілки „Вітязь” до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська обласна кредитна спілка „Вітязь” звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою та доповненнями до неї про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № /0 від 28.12.2006 р., № /1 від 31.01.2007 р., № /2 від 13.03.2007 р., № /3 від 25.05.2007 р., посилаючись на відсутність підстав для донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у зв'язку з відсутністю порушень позивачем вимог Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 р. № 889-ІV.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11 червня 2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 15/210-07-4872А та призначено попереднє засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03 липня 2007 р. у справі № 15/210-07-4872А закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в засіданні суду.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 108-109 т. 1), стверджуючи про правомірність прийняття оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень у зв'язку з порушенням позивачем положень Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, та просить суд відмовити у задоволенні позову.

У зв’язку з набранням 01 вересня 2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України господарський суд Одеської області зазначає, що згідно п. 6 розділу VII Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

З 06.11.2006 року по 08.12.2006 р. на підставі направлень від 02.11.2006 р. № 000833/1086, від 30.11.2006  р. № 001311/1300, виданих Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси, працівниками Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси була проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності Одеської обласної кредитної спілки „Вітязь” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 р. по 30.09.2006 р.

За результатами зазначеної перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси був складений акт № 6973/22-10/26016139 від 15.12.2006 р., на підставі якого 28.12.2006 р. ДПІ у Приморському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення № /0  щодо визначення позивачу податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 338 336,15 грн. і штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 676 672,30 грн. за порушення позивачем п. 8.1.1, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п.п. 9.2.3, п.п. 9.2.4 п. 9.2, п.п. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9, ст. 16 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 р. № 889-ІV (зі змін. та доповнен.).

Як встановлено судом, вказане вище прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № /0  в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 17999, 54 грн. та штрафних санкцій в сумі 35 999, 08 грн., на загальну суму 53 998, 62 грн., позивачем не оскаржувалось та вказану суму податку з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій позивачем було сплачено. В останній частині податкове повідомлення-рішення № /0  позивачем було оскаржено до ДПІ у Приморському районі м. Одеси. Так, рішенням ДПІ у Приморському районі м. Одеси № 4192/10/25-0012 від 31.01.2007 р. про результати розгляду первинної скарги вищезазначене податкове повідомлення-рішення № /0 від 28.12.2006 р. залишено без змін, а скарга позивача залишена без задоволення. За результатами розгляду первинної скарги відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.01.2007 р. № /1 щодо визначення позивачу податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 320 336,61 грн. і штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 640 673,22 грн., на загальну суму 961 009,83 грн.

Також Одеська обласна кредитна спілка „Вітязь” звернулась до Державної податкової адміністрації в Одеській області зі скаргою (вих. № 22 від 12.02.2007 р.) на податкове повідомлення-рішення № /0  в частині сплати податку з доходів фізичних осіб та застосованої штрафної санкції на загальну суму 961 009,83 грн. та на рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси № 4192/10/25-0012 від 31.01.2007 р. про результати розгляду первинної скарги. Рішенням ДПА в Одеській області від 03.03.2007 р. № 4993/10/25-0007 про результати розгляду повторної скарги зазначене вище податкове повідомлення-рішення від 28.12.2006 р. № /0 та рішення відповідача про результати розгляду первинної скарги залишені без змін, а скаргу позивача залишено без задоволення. За результатами розгляду повторної скарги ДПІ у Приморському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.03.2007 р. № /2.

Так, податкове повідомлення-рішення № /0 від 28.12.2006 р. позивач оскаржив до Державної податкової адміністрації України. Рішенням ДПА України від 25.05.2007 р. № 5067/6/25-0315 про результати розгляду повторної скарги податкове повідомлення-рішення від 28.12.2006 р. № /0 та рішення ДПА в Одеській області від 03.03.2007 р. № 4993/10/25-0007 залишені без змін, а скаргу позивача –без задоволення. На підставі рішення ДПА України Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси 25.05.2007 р. прийнято податкове повідомлення-рішення № /3 щодо визначення позивачу податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 320 336,61 грн. і штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 640 673,22 грн., на загальну суму 961 009,83 грн.

Проте, на думку суду, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення прийняті Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси в порушення вимог чинного законодавства, виходячи з наступного.

Як зазначено в п. 3.2.5 акту перевірки від 15.12.2006 р., кредитною спілкою у періоді, що перевірявся, не залучались внески фізичних осіб на депозитні рахунки та здійснювались  нарахування і виплати відсотків по вкладах членів кредитної спілки, що були залучені на депозитні рахунки до 24 червня 2005 р. При цьому відповідач вказує в акті перевірки, що вибірковою перевіркою видаткових та прибуткових касових ордерів, виписок обігу грошових коштів на розрахункових рахунках та оборотно-сальдовим відомостям на рахунку 68.41 (розрахунки по внесках на депозитні рахунки) та 68.45 (проценти, внески депозитного типу) встановлено виплату відсотків по вкладах членів кредитної спілки, які були залучені на депозитні рахунки, а саме: в липні-грудні 2005 року на суму 1 205 569,00 грн., у січні - вересні 2006 року на суму - 1 258 558,00 грн., без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб.

Також в акті перевірки встановлено, що позивачем в період з 01.07.2005 р. по 30.09.2006 р. проводились нарахування і виплата відсотків по вкладах членів кредитної спілки, які були залучені на депозитні рахунки після зупинення (з 24.06.2005 р.) та анулювання (з 08.06.2006 р.) ліцензії № 400-Л серія АА № 771663 „Діяльність кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки".

За таких обставин, податковий орган дійшов висновку про те, що виплачені членам кредитної спілки відсотки не відповідають вимогам п. 7.2. ст. 7, п.п. 9.1.2, п.п. 9.2.2 п. 9.2 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 р. № 889-ІV та підлягають оподаткуванню. Тому, на думку ДПІ у Приморському районі м. Одеси, в порушення п.п. 9.2.3. п. 9.2. ст. 9 Закону України № 889-ІV позивачем не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб при виплаті відсотків членам кредитної спілки в сумі 320 336, 61 грн., у т.ч. за 2005 рік –156 723, 99 грн., за 2006 рік - 163612, 62 грн.

Однак, суд не погоджується з таким висновком відповідача, виходячи з наступного.

Як з’ясовано судом, Одеська обласна кредитна спілка „Вітязь” була створена та зареєстрована Управлінням юстиції в Одеській області 21 червня 2001 р. та перереєстрована 13 грудня 2005 р. у відповідності до Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” від 15.05.2003 р. № 755.

Так, відповідно до положень п. 7.11. ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 р. Одеська обласна кредитна спілка „Вітязь” була 21 червня 2001 р. віднесена до неприбуткових організацій та внесена до реєстру неприбуткових організацій у відповідності до Положення про Реєстр неприбуткових організацій та установ, затвердженого Наказом ДПА України № 232 від 11.07.1997 р.

У відповідності з положеннями п. 3 Прикінцевих положень Закону України „Про кредитні спілки" від 20.12.2001 р. № 2908 Одеська обласна кредитна спілка „Вітязь” 29.04.2004 р. була зареєстрована Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг як фінансова установа за № 14100214, про що видано  свідоцтво № 143 серії КС. Так, відповідно до п. 1. ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 р. № 2664 кредитні спілки являються фінансовими установами.

Згідно ст. 1 Закону України „Про кредитні спілки" Одеська обласна кредитна спілка „Вітязь” являється неприбутковою організацією, заснованою фізичними особами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Разом з тим, як з’ясовано судом, Одеська обласна кредитна спілка „Вітязь” як  фінансова установа згідно зі ст. 21 Закону України „Про кредитні спілки" надає кредити членам кредитної спілки; залучає внески членів кредитної спілки у відповідності до статуту спілки.

Крім того, як встановлено судом, у відповідності до п. 4 ст. 8 Закону України „Про кредитні спілки" в порядку, визначеному розпорядженням Держфінпослуг „Про затвердження ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг" № 146 від 02.12.2003 р., розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 400-Л 24.05.2004 р. позивачу була видана ліцензія серії АА № 771663 на проведення „Діяльності кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки", з моменту отримання якої позивачем на законних підставах здійснювалось залучення коштів членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Як зазначає позивач, у зв'язку з порушенням попереднім керівництвом позивача критеріїв ліквідності капіталу, платоспроможності, якості активів та ризикованості операцій, у позивача виникла велика кількість прострочених і неповернених кредитній спілці кредитів. У зв'язку з цим 24.06.2005 р. розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 4212 дію ліцензії було тимчасово зупинено, а 08.06.2006 р. у зв'язку з неусуненням в повному обсязі допущених порушень розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 5887 від 08.06.2006 р. ліцензія на діяльність позивача по залученню внесків (вкладів) фізичних осіб членів кредитної спілки на депозитні рахунки була анульована.

Також позивач зазначає, що, починаючи з 24.06.2005 р. (моменту зупинення дії ліцензії) та по теперішній час ним не здійснювалась діяльність, що підлягає ліцензуванню, тобто у вказаний період не було укладено жодного договору про залучення грошових коштів фізичних осіб, членів кредитної спілки на депозитні рахунки. При цьому слід зазначити, що викладене відповідачем не спростовано.

Між тим оскільки в період дії ліцензії з 24.05.2004 р. по 24.06.2005 р. позивачем були укладені договори по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, то відповідно до вимог чинного в Україні законодавства позивачем мають виконуватися прийняті на себе зобов'язання по раніше укладених договорах. Відповідно до вимог законодавства, п. 2.5. „Положення про застосування Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг заходів впливу", затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 13.11.2003 р. з моменту зупинення дії ліцензії забороняється укладати нові договори або продовжувати дії чинних договорів з надання відповідних послуг, але при цьому всі договори укладені в період дії ліцензії продовжують діяти і від зобов'язань по виконанню таких договорів позивач не звільнявся. Так, у відповідності з положеннями Цивільного кодексу України зобов’язання сторін за укладеним договором припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 1.3 договору про грошовий внесок позивач на суму внеску зобов'язаний нараховувати дохід, виходячи з умов договору, а згідно п. 3.3 договору в кінці дії договору позивач зобов'язаний виплатити вкладнику відсотки.

До того ж слід зазначити, що всі договори по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, що були укладені в період дії ліцензії, є дійсними і після анулювання ліцензії. Відтак, позивач до моменту припинення дії вказаних договорів зобов'язаний нараховувати та виплачувати відсотки на вклади, не оподатковуючи такі відсотки податком з доходів фізичних осіб.

Згідно п.п. 4.2.12 п. 4.2. ст. 4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" дохід у вигляді процентів (дисконтних доходів), дивідендів та роялті, виграшів, призів; інші доходи складають загальний річний оподатковуваний дохід фізичної особи.

П. 7.2. ст. 7 того ж Закону встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків від об'єкта оподаткування, нарахованого податковим агентом як процент на вклад (внесок) до кредитної спілки, створеної відповідно до закону.

П.п. 9.2.1 п. 9.2 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" визначено, що податковим агентом платника податку при нарахуванні (сплаті) на його користь доходів, визначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону, є особа, яка здійснює таке нарахування (сплату).

При цьому в п.п. 22.1.4. п. 22.1. ст. 22 Прикінцевих положень Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" вказано, що підпункт 4.2.12 пункту 4.2 статті 4 цього Закону у частині включення до загального місячного оподатковуваного доходу доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий рахунок), вклад до небанківських фінансових установ згідно із законом або процентів (дисконтних доходів) на депозитний (ощадний) сертифікат та підпункти 9.2.1 і 9.2.2 пункту 9.2 статті 9 цього Закону у частині оподаткування процентів набирають чинності з 1 січня 2010 року.

Отже, з урахуванням наведеного, до 2010 року відсотки по внескам (вкладам) фізичних осіб членів кредитної спілки не оподатковуються податком з доходів фізичних осіб, а відтак позивач не є податковим агентом.

Таким чином, на думку суду, дії Одеської обласної кредитної спілки „Вітязь” по нарахуванню відсотків по вкладам та виплаті даних відсотків вкладникам без оподаткування податком з доходів фізичних осіб повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

При цьому судом не приймаються до уваги ствердження відповідача щодо ненадання під час проведення планової виїзної перевірки договорів про прийняття вкладів членів кредитної спілки на депозитні рахунки, оскільки такі ствердження відповідача є необґрунтованими та непідтвердженими. Більш того, наявність таких договорів у позивача підтверджується матеріалами справи.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає безпідставними викладені в акті перевірки висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" та необґрунтованим донарахування позивачу податкових зобов’язань по податку з доходу фізичних осіб згідно оскаржуваних повідомлень-рішень.

Так, стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною  3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює  наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх  представників, показань свідків, письмових  і речових  доказів,  висновків експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,  які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані сторонами докази, відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень № /0 від 28.12.2006 р., № /1 від 31.01.2007 р., № /2 від 13.03.2007 р., № /3 від 25.05.2007 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Враховуючи усе вищезазначене, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Одеської обласної кредитної спілки „Вітязь” про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Приморському м. Одесі № /0 від 28.12.2006 р., № /1 від 31.01.2007 р., № /2 від 13.03.2007 р., № /3 від 25.05.2007 р. обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають  задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов Одеської обласної кредитної спілки „Вітязь” до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень задовольнити.

2.          Податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси № /0 від 28.12.2006 р., № /1 від 31.01.2007 р., № /2 від 13.03.2007 р., № /3 від 25.05.2007 р. визнати нечинними.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 31.08.2007 р.

Суддя