ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.09.07                                                                                           Справа  № 19/111

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

судді-доповідача –Кравчук Н.М.

суддів                       Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Вирівський

карґєр» за № 494 від 30.05.2007 року

на рішення                     Господарського суду Рівненської області від 23.04.2007 року

у справі                     № 19/111

за позовом           Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»(надалі ДТГО «Південно-Західна залізниця»), м. Київ

до відповідача           ВАТ «Вирівський карґєр», с.Гранітне, Сарненський район, Рівненська область

про                               стягнення в сумі 48 800,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Рачук В.І. –представник (довіреінсть № 760-410 від 16.03.2007р.)

від відповідача: Александрович О.М. – представник (доручення № 832 від 22.08.2007р.)

Представникам сторін роз'яснено процесуальні права та обов'язки згідно з ст.22, ст.28 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 23.04.2007р. у справі №19/111 задоволені позовні вимоги ДТГО «Південно-Західна залізниця»до ВАТ «Вирівський карґєр», стягнуто з відповідача на користь позивача 48 800,00 грн. штрафу, 488,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив зокрема з того, що підставою для відповідальності товариства є доведеність факту неправильного зазначення ним у накладній відомостей щодо маси вантажу, за що статтями 118, 122 Статуту залізниць передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим у зв’язку невідповідністю фактичним обставинам справи та неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при перевірці маси вантажу та складанні комерційного акта не дотримано вимоги законодавства.

В судовому засіданні та  у відзиві на апеляційну скаргу позивач проти доводів скаржника заперечує, вважає їх необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  суду - без змін.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення та, відповідно, задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт»законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Стаття 5 Статуту залізниць відносить до компетенції Міністерства транспорту України затвердження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Із змісту ст. 21 Закону України «Про залізничний транспорт»та ст. 71 Статуту залізниць України вбачається, що взаємовідносини залізниці з контрагентами мають визначатися Статутом залізниць України, Правилами перевезення та відповідними договорами.

Так, 29.08.2006 року відповідно до накладної №41125700 зі ст. Клесів Львівської залізниці на ст. Ізмаїл Одеської залізниці, було відправлено вагони за № 65489106, № 65885261, № 67866723, № 67898387, № 66200320 з вантажем –відсів гранітний  загальною масою 347 000 тис.кг. (а.с. 11-12).

Статтею 37 Статуту залізниць передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній - основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу. За правилами статті 24 Статуту залізниць залізниці надано право періодично перевіряти кількість та масу вантажу, зазначених вантажовідправником у накладній, а статтею 122 Статуту залізниць встановлено відповідальність вантажовідправника у вигляді штрафу за неправильне зазначення в накладній маси вантажу.

При контрольному переважуванні вищезазначеного вантажу, на станції Шепетівка Південно-Західної залізниці, виявилося перевищення ваги від зазначеної в перевізних документах на 21 280 кг., про що було складено комерційний акт № БИ 909855/7 від 31.08.2006р. (а.с. 10).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт»та статті 129 Статуту залізниць обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, вантажовідправників та  вантажоодержувачів засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється відповідними Правилами складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334.

Таким чином, визнаючи комерційний акт допустимим доказом щодо обставин, які є підставою для покладення відповідальності на суб'єкта відносин перевезення вантажів, суд повинен перевірити дотримання порядку складання комерційного акта відповідно до вимог законодавства. Крім того, відповідно до частини другої статті 43 Господарського процесуального кодексу України ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Тому комерційний акт є тільки одним із доказів, який господарський суд оцінює в сукупності з усіма іншими доказами у справі.

За пунктом 4 Правил складання актів комерційні акти на вантаж, що перебуває в дорозі, складаються у день виявлення обставин, які підлягають оформленню комерційним актом. Згідно з пунктом 8 цих Правил якщо комерційний акт складається на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів, а на зворотному боці накладної робиться відмітка про складений комерційний акт. Така ж вимога до заповнення перевізних документів під час перевезення міститься у Правилах оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644. Пунктом 4.3 цих Правил передбачено, що при складанні акта в графі 5 накладної зазначаються його номер і коротко причина його складення ("про недостачу ___ місць", "про недостачу маси ___ кг" "про відсутність пломб" тощо).

Згідно зі статтею 53 Статуту залізниць у разі, якщо під час перевірки маси, кількості місць або стану вантажу на шляху проходження виявлено недостачу, псування або пошкодження вантажу, про що складено комерційний акт, станція призначення зобов'язана визначити обсяг фактичної недостачі, міру псування або пошкодження вантажу. При цьому, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, то станція новий акт не складає, а в розділі "Є" комерційного акта попутної станції робить відповідну відмітку. При розходженні відомостей, указаних в акті попутної станції, з фактичними даними при перевірці вантажу на станції призначення, складається новий комерційний акт (пункт 12 Правил складання актів).

Як вбачається з матеріалів справи, на комерційному акті, складеному на станції Шепетівка,  відсутня будь-яка відмітка  станції Ізмаїл  Одеської залізниці про фактичну наявність та стан вантажу, не складено і  нового комерційного акту.

Крім того, в копіях залізничної накладної № 41125700 та дорожньої відомості № 41125700 відсутні записи про складання відповідного комерційного акту, накладна не містить відмітки попутної станції Шепетівка Південно-Західної залізниці (а.с. 10-14). Обов”язок перевізника  щодо внесення у залізничну накладну та дорожню відомість відміток про складання акту загальної форми та комерційного акту та їх короткого змісту також встановлено пп..6.10 п.6 Правил оформлення перевізних документів”. Відомості про складання комерційного акту, як і сам акт ні вантажовідправнику, ні вантажоотримувачу надані не були. В свою чергу, це унеможливило участь представника вантажовідправника у проведенні переважування або проведення  контрольного зважування при  отриманні вантажу вантажоотримувачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що  відомості, наведені позивачем в комерційному акті, не можуть бути визнані такими, що  беззаперечно підтверджують факт порушення вантажовідправником вимог чинного законодавства стосовно оформлення перевізних документів, оскільки вони не відповідають обставинам справи. В зв’язку з тим і нарахування штрафних санкцій позивачем є безпідставними.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд не правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з недодержанням норм матеріального та процесуального права, тому це рішення належить скасувати, а апеляційну скаргу –задоволити.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу задоволити.

2.          Рішення господарського суду Рівненської області від 23.04.2007 року у справі № 19/111 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог –відмовити.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

4.          Справу передати  в господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                                 Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко