ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 липня 2007 р.

№ Б24/293-06

Вищий
господарський  суд України у складі колегії
суддів:

головуючого:

Полякова Б.М.

суддів:

Катеринчук Л.Й. (доповідач)
Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м. Дніпропетровська

на ухвалу  та постанову

господарського суду Дніпропетровської
області від 13.02.2007 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 17.04.2007

у справі  господарського суду

№ Б24/293-06
Дніпропетровської області

за заявою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кріоген-Фрахт», м. Дніпродзержинськ

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Визион-КР», м. Дніпропетровськ

про

визнання банкрутом

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від заявника касаційної скарги

Іванова В.М. (дов. №621/6/10/00
від 15.01.2007)

від ініціюючого кредитора

Лященко С.С. (дов. №2/07 від
02.07.2007)

від боржника

не з'явились

В С Т А Н О В
И В  :

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 27.10.2006 порушено провадження у справі про
визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Визион-КР" (далі
-боржника) банкрутом за заявою товариства з обмеженою відповідальністю
«Кріоген-Фрахт».

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 09.11.2006 боржника визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру у справі строком на один рік; ліквідатором боржника
призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1.

02.02.2007 до господарського суду
Дніпропетровської області на затвердження надано звіт про проведену роботу з
додатками №293 від 01.02.2007 та ліквідаційний баланс ліквідатора ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 13.02.2007 звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс боржника було затверджено, боржника
ліквідовано, провадження у справі було припинено.

Не погоджуючись з винесеною
ухвалою, ДПІ у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська (далі -кредитор),
подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду повністю,
аргументуючи тим, що вона не була повідомлена судом про розгляд ліквідаційного
балансу, а ліквідатор ОСОБА_1 не розглянув грошові вимоги ДПІ.

Постановою Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 17.04.2007 апеляційну скаргу кредитора було залишено
без задоволення, ухвалу суду від 13.02.2007 було залишено без змін.

Не погоджуючись з винесеною
постановою, кредитор звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої та постанову
суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд, аргументуючи
порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 52
Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом»(далі -Закону), статті 4-3 Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку ухвалу суду
першої інстанції та постанову апеляції, на підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.
52 Закону у разі, якщо громадянин -підприємець - боржник або керівні органи
боржника  - юридичної особи  відсутні за її місцезнаходженням, або у разі
ненадання боржником протягом року до
органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових
декларацій. Документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших
ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява
про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана
кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання
зобов'язань.

Згідно з  статтею 25 Закону з дня свого призначення
ліквідатор виконує повноваження керівника боржника банкрута, заявляє
заперечення по заявлених вимогах до боржника, вживає заходів спрямованих на
пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
При здійсненні своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх
осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за
зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства.

Відповідно до частини 1 статті 26
Закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які
належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату
відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури,
включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду,
в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної
інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку,
встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних
територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому
порядку.

Відповідно до частини 1 статті 32
Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до
господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: показники
виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації); відомості про
реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори
купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з
даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують
погашення вимог кредиторів.

Господарський суд після
заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або
окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2006
боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на
один рік; ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1.

11.01.2007 кредитор направив
ліквідатору лист №308/6/24/032 щодо наявності податкової заборгованості
боржника перед бюджетом (т.1 а.с. 52).

Ліквідатором боржника було
відмовлено у визнанні грошових вимог, мотивуючи відсутністю доказів їх
виникнення (т.1 а.с. 54).

Разом з тим, матеріалами справи
підтверджується обґрунтування кредитором своїх грошових вимог податковою
декларацією самого боржника, яка не була прийнята до уваги ні ліквідатором, ні
судом ( том 1 а.с. 30-31).

02.02.2007 до господарського суду
Дніпропетровської області на затвердження надано звіт про проведену роботу з
додатками №293 від 01.02.2007 та ліквідаційний баланс ліквідатора ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 02.02.2007 було
призначено розгляд звіту ліквідатора на 13.02.2007. Як вбачається з матеріалів
справи, зазначена ухвала не була направлена скаржнику.

Ухвалою суду від 13.02.2007 звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс боржника було затверджено, боржника
ліквідовано, провадження у справі було припинено.

Матеріалами справи підтверджується,
що ухвала суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу не містить аналізу звіту ліквідатора, ліквідаційного
балансу, не дає оцінки наявності (відсутності) необхідних додатків до звіту
ліквідатора, не встановлює переліку кредиторів, чиї вимоги виявились
незадоволеними за наслідками проведеної ліквідаційної процедури, зокрема не дає
оцінки правомірності відхилення грошових вимог скаржника з врахуванням поданих
суду доказів на обґрунтування їх виникнення, не дає оцінки повноті дій
ліквідатора по виявленню майна боржника в ході ліквідаційної процедури, не
мотивує висновків суду про необхідність ліквідації юридичної особи боржника.

Ухвала суду про затвердження звіту
ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим
рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно
відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних
дій ліквідатором по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема,  встановлення судом обставин неможливості
відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів,
встановлення неможливості задоволення визначених за звітом ліквідатором вимог
кредиторів та необхідності у зв'язку з цим ліквідації боржника),  висновки суду про встановлені обставини і їх
правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та
підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні
(Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11).

Апеляційним судом не виправлено
зазначені порушення судового акта за наслідками ліквідаційної процедури.

З врахуванням викладеного
оскаржувані судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, тому
вони підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд на
стадії ліквідаційної процедури в іншому складі суду.

При новому розгляді справи суду
першої інстанції необхідно врахувати викладене та прийняти судовий акт за
наслідками ліквідаційної процедури з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що доводи
скаржника про незаконність порушення провадження у справі за спрощеною
процедурою можуть бути предметом доведення порушення чинного законодавства при
оскарженні постанови суду про відкриття ліквідаційної процедури в порядку
статті 52 Закону, а не підсумкових судових актів за наслідками ліквідаційної
процедури (ухвал суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного
балансу з припиненням провадження у справі).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115,,1117,1119,11111 ГПК
України Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О
В И В :

1.          Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 17.04.2007 та ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 13.02.2007 скасувати, справу № Б24/293-06
направити на новий судовий розгляд до господарського суду Дніпропетровської
області на стадії ліквідаційної процедури.

Головуючий
Б. Поляков

Судді                                                                                                Л.
Катеринчук

Н. Ткаченко