ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14"
травня 2007 р.
Справа № 35/149-07

вх. № 2349/5-35

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився;
відповідача - Грищенко О.В., дов.б/н від 15.02.2007 р.;

розглянувши справу за позовом СПД ФО ОСОБА_1., м. Кривий
Ріг

до  Товариства з
обмеженою відповідальністю "Салтівський м'ясокомбінат", м. Харків

про стягнення 118567,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, в
якій просить стягнути з відповідача на свою користь 118 567,00 грн. витрат для
представництва торгівельної марки відповідача, а також віднести на останнього
свої витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Відповідач у відзиві на позов та в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечує повністю, посилаючись на їх недоведеність,
необгрунтованість, з урахуванням чого просить суд в задоволенні позову
відмовити.

До початку судового засідання відповідач звернувся до суду із
заявою про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксування
судового процесу. Ця заява розглянута судом та задоволена як така, що не
суперечить чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення
представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню в повному об"ємі з наступних підстав:

Позивач в позовній заяві зазначив, що він з метою представництва
продукту, який виготовлює відповідач, узгодивши попереднє всі питання з
представником відповідача менеджером ОСОБА_2., який діяв згідно доручення, за
власний рахунок розвозив продукцію найманим транспортом по магазинам м. Кривий
Ріг. На ці транспортні послуги позивач уклав договір № НОМЕР_1р. з ПП „Сімона
Трейд" та поніс витрати в сумі 88542,00 грн. Також, позивач стверджує що
займався рекламою продукту організовуючи виставки-продажі продукту, шляхом
різних рекламних акцій, для цього він укладав угоди з ПП „Ніка" № НОМЕР_2.
та витратив кошти в сумі 30025,00 грн. Позивач зазначає, що наведені вище
витрати було здійснено ним згідно угоди з відповідачем про визнання його
дистриб'ютором. Однак, з такими доводами позивача погодитися не можна.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу було направлене
одностороннє Повідомлення про визнання його дистриб'ютором. Відповідно до
п.1.1. Повідомлення відповідач уповноважив позивача (дистриб"ютору)
здійснювати представництво торгівельної марки ТОВ „Салтівський м'ясокомбінат"
в межах м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Відповідно до п.4.1.
Повідомлення, дистриб'ютору надано право укладати з третіми особами агентські
та дилерські угоди у відношенні продукту. Зі змісту Повідомлення вбачається, що
за виконання обов'язків дистриб'ютора останній не отримує жодної винагороди чи
компенсації. Окрім того, Повідомлення не надає дистриб'ютору повноважень на
укладання ним інших угод, крім агентських та дилерських угод у відношенні
продукту. Строк дії зазначеного Повідомлення встановлено в п.6.1., з момента
його підписання, тобто з 15 серпня 2005 року до 01 жовтня 2005 року.

Відповідно до ст.509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має
право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.11
Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків
є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання
майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 527 Цивільного Кодексу України встановлено, що
боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з доданих позивачем до позову матеріалів, позивач
від власного імені уклав Договір про перевезення вантажів автомобільним
транспортом в місцевому та міжміському напрямках № НОМЕР_1р. з ПП „Сімона
Трейд", в преамбулі якого вказано, що Замовником по Договору виступає ПП
ОСОБА_1., що діє на підставі свідоцтва про підприємницьку діяльність. Тобто,
договір на перевезення укладений позивачем особисто в межах своєї підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського Кодексу України
підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання
(підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та
одержання прибутку. Частина 5 ст. 128 Господарського Кодексу України
встановлює, що громадянин-підприємець здійснює свою діяльність на засадах
свободи підприємництва та відповідно до принципів підприємницької діяльності,
передбачених у статті 44 цього Кодексу. Зокрема, підприємництво здійснюється на
основі: самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору
постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не
обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до
закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Посилання позивача на Повідомлення про визнання його
дистриб'ютором як на підставу для відшкодування йому витрат на транспортні
перевезення є хибним, бо згідно умов цього Повідомлення позивачеві не надано
повноважень щодо укладення договорів перевезення від імені ТОВ „Салтівський
м'ясокомбінат" (відповідача по справі), також відсутнє зобов'язання
відповідача по оплаті витрат позивача на такі перевезення.

Окрім того, твердження позивача про те, що витрати на транспортні
послуги понесені ним у зв'язку з розвезенням продукції відповідача є
необгрунтованим. Як вбачається з заявок до Договору про перевезення вантажів
автомобільним транспортом в місцевому та міжміському напрямках № НОМЕР_1р. з ПП
„Сімона Трейд" за період з 01 серпня 2005 року по 31 травня 2006 року до
перевезення надавалися „ковбасні вироби". Позивач не довів факт належності
цих „ковбасних виробів" саме відповідачеві. Окрім того, позивач надав до
позову Акти здачі-прийняття робіт за Договором про перевезення вантажів
автомобільним транспортом в місцевому та міжміському напрямках № НОМЕР_1р. з ПП
„Сімона Трейд" за період з 01 серпня 2005 року по 31 травня 2006 року,
тобто позивач користувався транспортними послугами як до дати отримання ним
Повідомлення про визнання дистриб'ютором
так і після сплину строку його дії.

Позивач також стверджує, що згідно угоди з відповідачем про
визнання його дистриб'ютором, він займався рекламою продукту, організовуючи
виставки-продажі продукту шляхом різних рекламних акцій, для цього він укладав
угоди з ПП „Ніка" № НОМЕР_2. та витратив кошти в сумі 30025,00 грн., які
просить стягнути з відповідача.

Судом встановлено, що посилання позивача на Повідомлення про
визнання його дистриб'ютором як на підставу для відшкодування йому витрат на
рекламні послуги є необґрунтованими, так як згідно умов цього Повідомлення
позивачеві не надано повноважень щодо укладення договорів на рекламні послуги
від імені відповідача, також відсутнє зобов'язання відповідача по оплаті витрат
позивача на такі послуги.

Як вбачається з доданих позивачем до позову матеріалів, позивач
від власного імені уклав Договір на виготовлення та встановлення наружної
реклами №НОМЕР_2р. з ПП „Ніка", в преамбулі та реквізитах сторін якого
встановлено, що ПП „Ніка" по договору виступає „Рекламодавцем", а ПП
ОСОБА_1., що діє на підставі свідоцтва про підприємницьку діяльність, виступає
„Рекламістом". Згідно п.1.1. цього Договору „Рекламіст", тобто ПП
ОСОБА_1. бере на себе зобов'язання по виготовленню, оренді місця розміщення та
встановленню наружної реклами в інтересах „Рекламодавця" - ПП „Ніка".
Обов'язок по оплаті за договором встановлений п.2.4. та п.2.6., а саме вартість
виготовлення реклами сплачує „Рекламодавець" на умовах готівковий
розрахунок в сумі 24515,62 грн. Таким чином, наведені вище умови Договору
№НОМЕР_2р. з ПП „Ніка" спростовують твердження позивача про те, що ним понесені
витрати на рекламу. Окрім того, факт надання рекламних послуг за цим Договором
та їх приймання-передачі сторонами в обсязі, заявленому до стягнення, позивачем
не доведений.

Квитанції до прибуткових касових ордерів ПП „Ніка", надані
позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не можуть бути належним доказом
по справі, бо не доводять факту оплати саме за рекламні послуги продукції ТОВ
„Салтівський м'ясокомбінат" за відповідним Договором. Окрім того, позивач
уклав Договір на виготовлення та встановлення наружної реклами №НОМЕР_2р.,
тобто вже після сплину строку дії Повідомлення про визнання дистриб'ютором.

Додані позивачем до позовних матеріалів Договори - замовлення від
31.08.2005р., 16.11.2005р., 02.03.2006р., укладені між позивачем та СПД ФО
ОСОБА_3. на участь в сезонних ярмарках, не є обґрунтуванням позовних вимог, бо
факт надання за цим Договором послуг та їх приймання-передачі сторонами в
обсязі, заявленому до стягнення, позивачем не доведений. На момент укладення
Договорів - заявок від 16.11.2005р. та від 02.03.2006р. строк дії Повідомлення
про визнання позивача дистриб'ютором закінчився.

Також, вже після закінчення строку дії Повідомлення про визнання
дистриб'ютором, тобто після 01 жовтня 2005 року, позивачем було замовлено СПД
ФО ОСОБА_4рекламу в газеті „Базар" (рахунки від ІНФОРМАЦІЯ_1р.,
ІНФОРМАЦІЯ_2р.,ІНФОРМАЦІЯ_3р., ІНФОРМАЦІЯ_4р., ІНФОРМАЦІЯ_5р.).

Позивач також стверджує, що вищезазначені дії по розвезенню
продукції найманим транспортом та її рекламі були ним попередньо узгоджені з
представником відповідача - менеджером ОСОБА_2., якій ніби-то обіцяв позивачу,
що з ним буде пролонговано дію Повідомлення про визнання його дистриб'ютором до
кінця 2005 року та на 2006 рік. Ці обставини не відповідають дійсності, бо як
вбачається із наданої відповідачем довідки від НОМЕР_3 громадянин ОСОБА_2. не
працював у ТОВ „Салтівський м'ясокомбінат".

Згідно із ст.237 Цивільного Кодексу України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами цивільного законодавства. З боку ТОВ „Салтівський
м'ясокомбінат" повноважень щодо вчинення правочинів або інших юридичних
дій громадянину ОСОБА_2., не надавалося. Таким чином, жодні усні домовленості
між позивачем та громадянином ОСОБА_2. не можуть бути правовою підставою для
створення, зміни, або припинення цивільних обов'язків підприємства.

Твердження позивача про те, що відповідачем було порушено ст. 30
Господарського Кодексу України, а також те, що безпідставно розірвано з
позивачем угоду на поставку продукції № НОМЕР_4року раніше строку дії договору,
усунено його з ринку реалізації продукції нашого комбінату, та укладено
неправомірну угоду з СПД ФО ОСОБА_5, безпідставні з наступних підстав:

Так, 13.02.2006р. між позивачем та відповідачем був укладений
Договір поставки продукції № НОМЕР_4 строком дії до 31.12.2006 року. У межах
цього договору на адресу позивача впродовж лютого-травня 2006 року партіями
поставлялася м'ясна продукція комбінату відповідача. У червні 2006 року у
позивача виникла заборгованість за поставлену продукцію в сумі 89926,84 грн., в
зв"язку з чим постачання продукції було призупинено до моменту розрахунку.

Відповідно до ч.4. ст.692 Цивільного Кодексу України якщо
продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар,
він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного
законодавства. На момент звернення позивача до господарського суду строк дії
Договору поставки № НОМЕР_4 скінчився.

Відповідно до ст.627 Цивільного Кодексу України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір поставки №
НОМЕР_4 не містить умов, які б забороняли або обмежували ТОВ „Салтівський
м'ясокомбінат" укладати угоди на поставку власної продукції з іншими
суб'єктами підприємницької діяльності. Інших доказів укладення неправомірності
угоди, укладеної між відповідачем та СПД ФО ОСОБА_5 позивачем не надано до
суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до позовних
матеріалів надано накладні на м'ясну продукцію, однак, дані письмові документи
не відносяться до предмету даного позову та не є належними доказами у даній
справі. Спір стосовно стягнення заборгованості за Договором поставки № НОМЕР_4
розглядався господарським судом Дніпропетровської області у справі № 34/442-06.
Позивач мав змогу надати свої обґрунтовані заперечення проти позову, у тому
числі й накладні, під час розгляду справи.

Таким чином, за спірний період, а саме з 15 серпня 2005 року по 01
жовтня 2005 року між позивачем і відповідачем не укладалося жодної угоди окрім
Повідомлення про визнання дистриб"ютором та не здійснювалося постачання
продукції підприємства відповідача. Копії накладних, наданих позивачем до
позовної заяви як доказ, були видані на підставі Договору постачання між ПП
ОСОБА_2. та ТОВ "Салтівський м"ясокомбінат" (відповідачем по
справі). Копії прибуткових накладних, наданих позивачем до позовної заяви, не
відповідають дійсності, так як відповідач при постачанні своєї продукції видає
витратні накладні.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому
процесу всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, позивач в судове засідання не з"явився, тобто не довів
в судовому засіданні ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх
позовних вимог. При таких обставинах, в задоволенні позовних вимог позивача
треба відмовити.

Витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача.

Керуючись ч. 2 ст. 11, ст. 237, ст. 509, ч. 1 ст. 527, ст. 627, ч.
4 ст. 692 ЦК України, ст. ст. 33, ч. 1 ст. 42, 44, ч. 5 ст. 128 Господарського
кодексу України, ст. ст. ст. 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення підписано 18.05.2007 р.

Суддя