ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"25" вересня 2007 р.                                                  Справа № 16/207

„10” год. „ 30” хв.

Господарський суд Чернігівської області у складі

головуючого судді Фесюри М.В.

при секретарі  - Козацькому А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача – Левицька Л.Л.,

від відповідача – Веремієнко Р.М.

розглянувши в м. Чернігові у відкритому судовому засіданні справу

за ПОЗОВОМ:                Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії

„Чернігівобленерго”

(м. Чернігів вул. Горького,40)

До ВІДПОВІДАЧА:  Державної  податкової  інспекції у Новгород –Сіверському районі

(Чернігівська обл. м. Новгород - Сіверський вул. К. Маркса,24)

Про визнання недійсними податкових повідомлень –рішень.

Подано позов про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень державної податкової інспекції у Новгород-Сіверському районі від 06.06.07р. № /0, №/1 від 11.07.07, №/2 від 24.07.07, №/0 від 06.04.06 та №/3 від 09.09.06, якими відкритому акціонерному товариству енергопостачальній компанії „Чернігівобленерго” визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю.

Позивачем в судове засідання від 25.09.07 подана заява про зміну предмету позову у справі №16/208 та просить суд визнати недійсним податкове повідомлення рішення №/3 від 09.09.06 в частині нарахування 14200,42грн. податку на землю та 7100,21 грн. штрафних санкцій.

Позивач у своїх доводах посилається на наступне:

Згідно статей 2, 5 Закону України „Про плату за землю”  використання землі є платним, об’єктом оподаткування земельним податком є земельна ділянка, яка перебуває у власності або в користуванні. Свої вимоги позивач обґрунтовує передусім тим, що оскільки в державному земельному кадастрі дані щодо ВАТ ЕК „Чернігівобленерго” як користувача земельними ділянками відсутні, то відсутні й підстави для нарахування земельного податку під опорами ЛЕП напругою 0,4 кВ. Позивач також посилається на норми Земельного кодексу України, ДБН В.2.5-16-99  та вважає, що земельні ділянки, за які стягується земельний податок, не можуть надаватися у власність або користування, а відтак не включаються до Державного земельного кадастру, отже відповідно до ст.13 Закону України „Про плату за землю” не можуть бути об’єктом оподаткування.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач користується опорами ЛЕМ 0,4 кВ, які перебувають на його балансі, тобто перебувають у власності, що випливає з положень стандартів бухгалтерського обліку. Отже, права власності або права користування об'єктами автоматично переходить в права користування земельними ділянками, які знаходяться під цими об'єктами. Відповідач також зазначив, що позивач не уклав договорів оренди земельних ділянок під опорами ЛЕМ 0,4 кВ, однак повинен був це зробити. На даний час в державному земельному кадастрі відсутні дані щодо земельних ділянок під опорами ЛЕМ 0,4 кВ, але органами місцевого самоврядування проведена відповідна інвентаризація земельних ділянок, яка і стала підставою для визначення суми земельного податку.

Згідно ухвали від 25.09.2007р.справи №16/207 та №16/208 було об’єднано в одне провадження для їх спільного розгляду.

Вислухавши представників сторін,  дослідивши надані сторонами докази, суд,-

ВСТАНОВИВ:

29.03.06р. державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Новгород –Сіверським районом електричних мереж за період з 13.03.2006р. по 24.03.2006р., за результатами якої складено акт №00142/2340/14254678 від 29.03.06.

В акті перевірки зазначено, що „Новгород – Сіверський РЕМ фактично використовував у 2005 році ділянки під об’єктами електроенергетики площею 11,4298 га без правовстановлюючих документів, в тому числі:

2,527га під опорами напругою 10-110 КВ та під ТП, КТП, ЗТП, ПС, як різниця між загальною площею згідно технічних звітів і площею на яку зареєстровані договори оренди;

8,9028га під опорами ЛЕП напругою 0,4 КВ;

Разом з тим встановлено, що платником самостійно визначено і сплачено суму орендної плати на земельні ділянки комунальної власності і згідно технічних звітів по всім сільським радам у сумі 5864,44грн., в тому числі орендної плати згідно договорів оренди. Таким чином платником не включено у розрахунки плати за землю земельні ділянки площею 8,9028га та не обраховано земельного податку за ці земельні ділянки в сумі 14200,42грн. Крім того перевіркою встановлено, що підприємство орендну плату за земельні ділянки під опорами 10,35,110кВ почало сплачувати тільки з лютого місяця 2005 року. Виходячи із загальної площі земельних ділянок, які фактично використовуються платником під своїми об’єктами перевіркою визначено загальну суму земельного податку за 2005 рік у сумі 32430,25грн. Таким чином, в порушення ст. ст. 1, 2, 5, 14, 15 Закону України „Про плату за землю”, підприємством було занижено земельний податок за  2005 рік в сумі 17718,32 грн.”.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення –рішення від 06.04.2006р. №/0, яким визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю юридичних осіб у розмірі 26577,48 грн., у тому числі за основним платежем 17718,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 8859,16 грн.

В подальшому, в процедурі адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення податковим органом згідно рішень від 27.04.06 №726/10/25, від 03.07.06 №1055/10/25-080, від 09.09.06 №10088/625-0215 тричі було залишено без задоволення скарги позивача, а прийняте податкове повідомлення –рішення від 06.04.06 - без змін, а за результатами останнього оскарження податкового повідомлення –рішення  прийнято остаточне податкове повідомлення –рішення, яке є також предметом судового розгляду (в частині нарахування 14200,42грн. податку на землю та 7100,21 грн. штрафних санкцій за земельні ділянки , що знаходяться під опорами ЛЕП напругою 0,4 кВ), від 09.09.06 № /3, яким визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 26577,48 грн., у тому числі: 17718,32 грн. –донарахування податку на землю та 8859,16 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Також, 30.05.07р. державною податковою інспекцією у Новгород – Сіверському проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Новгород –Сіверським районом електричних мереж ВАТ ЕК „Чернігівобленерго” за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р., за результатами якої складено акт №00301/23/17/14254678 від 30.05.07. Перевіркою встановлено, що платником в порушення ст. ст. 2, 14, 15, 27 Закону України „Про плату за землю” не включено у розрахунки плати за землю земельні ділянки площею 8,9028га під опорами ліній електропередач напругою 0,4КВ в результаті чого було занижено податкового зобов’язання по земельному податку в сумі 14545,49грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення –рішення від 06.06.2007р. №/0, яким визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю юридичних осіб у розмірі 21818,24 грн., у тому числі за основним платежем 14545,49 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7272,75 грн.

В подальшому, в процедурі адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення податковим органом згідно рішень від 26.06.07 №899/10/23-007, від 19.07.07 №1450/10/25-020, від 16.08.07 №7847/6/25-0215 тричі було залишено без задоволення скарги позивача, а прийняте податкове повідомлення –рішення від 06.06.07 без змін, а за результатами всіх оскаржень податкового повідомлення –рішення  прийнято податкові повідомлення –рішення: №/1 від 11.07.07, №/2 від 24.07.07, №/3 від 09.09.06, які також є предметом судового розгляду, якими визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю в такій же сумі.

Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до Закону України “Про плату за землю” від 3 липня 1992 року №2535-XII з наступними змінами (надалі –Закон №2535-XII):

Стаття 2.  Використання  землі в Україні є платним.  Плата за землю справляється  у  вигляді  земельного  податку  або  орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Стаття 5. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у  тому  числі  на  умовах  оренди.

Суб'єктом  плати  за  землю  (платником)  є власник земельної ділянки,  земельної  частки  (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Стаття 15.   Власники  землі  та  землекористувачі  сплачують земельний податок з  дня  виникнення  права  власності  або  права користування земельною ділянкою.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (з наступними змінами) громадяни та юридичні особи набувають права  власності  та права  користування  земельними  ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням  органів  виконавчої  влади  або органів   місцевого   самоврядування   в   межах  їх  повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та  юридичними  особами здійснюється  шляхом  передачі  земельних  ділянок у власність або надання їх у користування.

Надання у користування земельної ділянки,  що перебуває  у власності  або  у  користуванні,  провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу, землями енергетичної системи визнаються землі,  надані під електрогенеруючі об'єкти  (атомні,  теплові,  гідроелектростанції, електростанції  з  використанням  енергії  вітру  і сонця та інших джерел),   під   об'єкти   транспортування    електроенергії    до користувача.

Землі  енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони.

Відповідач нарахував земельний податок за користування земельними ділянками, які знаходяться під опорами 0,4 кВ, виходячи з того, що такі опори належать позивачу, а отже земельні ділянки під ними також знаходяться у його користуванні.

Однак такий висновок є помилковим з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України, право   власності  та  право  постійного  користування  на земельну  ділянку  виникає  після  одержання  її   власником   або користувачем  документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право  власності  на  земельну  ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується  державними  актами.

Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Статтею 120 цього Кодексу встановлено, що при переході права власності на будівлю  і  споруду,  право власності  на  земельну  ділянку або її частину може переходити на підставі  цивільно-правових  угод,  а  право  користування  -   на підставі договору оренди.

Всупереч приписам ч.2 ст.71 КАС України орган владних повноважень, яким є відповідач, не довів, що до позивача надійшло право власності  на опори ЛЕМ 0,4 кВ.

Сторони не заперечують, що не існує також документів, які підтверджували право користування відповідними земельними ділянками ( державний акт про постійне користування або договір оренди).

Згідно Положення  про порядок прийомки (передачі) на баланс підприємств Міненерго ліній електропередач та трансформаторних підстанцій, затвердженого Міністерством енергетики та електрифікації України 22.09.1993р. (п.1.3) слідує , що лінії електропередач напругою 6 кВ і вище , а також напругою, 0,4 кВ, що призначені для безпосереднього електропостачання споживачів державної житлово –побутової, соціально –культурної та торговельної сфери, відносяться до об’єктів електричних мереж загального користування.

Сторонами не заперечується, що опори ЛЕМ, які мають відношення до даного спору ,знаходяться на балансі у позивача, що в силу ч.3 ст.72 КАС України не потребує доказуванню.

Однак, знаходження матеріальних цінностей на балансі Підприємства є лише формою бухгалтерського обліку і даний факт не може підтверджувати відносини права власності на ці об’єкти.

За таких обставин, висновок про те, що опори ЛЕМ, які державою в особі центрального органу виконавчої влади віднесені до об’єктів загального користування, є власністю позивача, або об’єктами, які знаходяться виключно в його користуванні є юридично неспроможним.

Крім того, відповідно до Державних будівельних норм В.2.5-16-99 “Визначення розмірів земельних ділянок для об’єктів електричних мереж” не підлягають відведенню в постійне користування земельні ділянки для розміщення опор повітряних ліній електропередачі напругою 0,4 кВ.

Зі змісту вищенаведених норм випливає, що позивач не є платником земельного податку, оскільки він, маючи на балансі опори ЛЕМ 0,4 кВ для використання їх відповідно до мети та цільового призначення, не має права власності або постійного користування на земельні ділянки, які знаходяться під цими опорами.

Крім того, відповідно до ст.13 Закону України “Про плату за землю” підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку,  яка  перебуває  у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до наданого відповідачем листа Новгород –Сіверського районного відділу земельних ресурсів від 28.08.2007р. № 03-09/1072 , не містить в повній мірі відомостей  про наявність в ньому земельних ділянок  під опорами ЛЕМ.

Відсутність договору оренди на земельні під опорами напругою 0,4 кВ не заперечується сторонами і не потребує доказуванню.

Також слід мати на увазі, що відомості, які отримані внаслідок інвентаризації земель та направлені до земельного відділу, є складовою частиною державного земельного кадастру, судом не приймаються і не можуть бути підставою для розрахунків вартісних показників плати за землю, оскільки акти інвентаризації земельних ділянок складені всупереч приписам Положення про земельно –кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету  по земельних ресурсах  № 85 від 26.08.1997р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.1997р. за № 522/2326.

Відповідно до п.3.1 цього Положення виконавцями робіт по інвентаризації земель є госпрозрахункові підрозділи при міських управліннях та районних відділах земельних ресурсів або інші організації, які мають дозволи (ліцензії) на здійснення топографічно –геодезичних  та землевпорядних робіт.

Комісії органів місцевого самоврядування, які проводили інвентаризаціє є не уповноваженими органами, отже в силу ч.3 ст.70 КАС України такі акти інвентаризації, а відповідно і похідні від них відомості, які знаходяться у відділі земельних ресурсів, не можуть братися судом до уваги.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позивач не є суб’єктом плати земельного податку, а земельні ділянки під опорами ЛЕМ напругою 0,4 кВ не є об’єктом оподаткування, отже спірні рішення не відповідають приписам 116,125,126 ЗК України та ст.13 Закону України “Про плату за землю”.

За відсутності податкового порушення не підлягають застосуванню і штрафні санкції, розмір яких визначений на підставі ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, отже в цій частині спірні податкові повідомлення – рішення також підлягають скасуванню.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

При прийнятті рішення суд враховує правову позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 22.03.2007р. по справі № 2-15/17-2005 , ухвалі від 02.08.2007р. у справі № 18/253.

Заперечення відповідача судом не приймаються з підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати частково недійсним прийняте державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському районі податкове повідомлення –рішення від 06.04.2006р. № /0 в частині визначення відкритому акціонерному товариству енергопостачальній компанії „Чернігівобленерго” суми податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 21300,63 грн., у тому числі за основним платежем 14200,42 грн., за фінансовими санкціями 7100,21 грн.

3.          Визнати частково недійсним прийняте державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському районі податкове повідомлення –рішення від 09.09.2006р. № /3 в частині визначення відкритому акціонерному товариству енергопостачальній компанії „Чернігівобленерго” суми податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 21300,63 грн., у тому числі за основним платежем 14200,42 грн., за фінансовими санкціями 7100,21 грн.

4.          Визнати повністю недійсним прийняте державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському районі податкове повідомлення –рішення від 06.06.2007р. № /0, яким відкритому акціонерному товариству енергопостачальній компанії „Чернігівобленерго” визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 21818,24 грн., у тому числі за основним платежем 14545,49 грн., за фінансовими санкціями 7272,75 грн.

5.          Визнати повністю недійсним прийняте державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському районі податкове повідомлення –рішення від 11.07.2007р. № /1, яким відкритому акціонерному товариству енергопостачальній компанії „Чернігівобленерго” визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 21818,24 грн., у тому числі за основним платежем 14545,49 грн., за фінансовими санкціями 7272,75 грн.

6.          Визнати повністю недійсним прийняте державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському районі податкове повідомлення –рішення від 24.07.2007р. № /2, яким відкритому акціонерному товариству енергопостачальній компанії „Чернігівобленерго” визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 21818,24 грн., у тому числі за основним платежем 14545,49 грн., за фінансовими санкціями 7272,75 грн.

7.          Визнати повністю недійсним прийняте державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському районі податкове повідомлення –рішення від 23.08.2007р. № /3, яким відкритому акціонерному товариству енергопостачальній компанії „Чернігівобленерго” визначено суму податкового зобов’язання з податку на землю у розмірі 21818,24 грн., у тому числі за основним платежем 14545,49 грн., за фінансовими санкціями 7272,75 грн.

8.          Стягнути з державного бюджету (р/р 0002  УДК в Чернігівській області,  МФО 853592, код 22825965) на користь Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії „Чернігівобленерго” ( ід.код 22815333, м. Чернігів вул. Горького,40) 6,8 грн. державного мита.

9.          Постанова набирає законної сили і може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.254, 185,186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова у повному обсязі складена 28 вересня 2007 року.

Суддя:                                                                                                                        М.В.Фесюра