ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.07

Справа №АС10/526-07.

Господарський
суд Сумської області у складі:

Головуючого
судді -Малафеєвої І.В.,

розглянувши
справу

За
позовом                 приватного
підприємця ОСОБА_1 м.Глухів

до
відповідача          Глухівської
міжрайонної державної податкової інспекції

про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Представники
сторін:

від
позивача          ОСОБА_2 (доруч НОМЕР_1
від 18.10.2007 р.), ОСОБА_3 (доруч.НОМЕР_2 від 18.10.2007 р.)

від
відповідача          Копилов В.А.
(доруч.№9237/10/10-018), Аргунова О.О. (доруч.№101/10/10-018), Мамаєв О.М.
(доруч.№  668/10/10-018)

Суть
спору: Позивач просить суд визнати протиправними та нечинними податкове
повідомлення рішення Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції
№/0 від 12.10.2007р., щодо визначення суми податкового
зобов'язання  за платежем : податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної
професійної діяльності на суму 2981,95 грн. та податкового повідомлення -
рішення Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції №/0
від 12.10.2007р., щодо визначення суми податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів на загальну суму
555603,00 грн., в т.ч. за основним платежем 370402,00 грн., за штрафними
(фінансовим) санкціями 185201,00 грн.

Представник  відповідача проти позовних вимог
заперечує,  свої  рішення вважає законними та обґрунтованими, у
відзиві на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив
наступне.

Рішення,
що оспорюються, прийняте за результатами планової перевірки дотримання вимог
законодавства про оподаткування позивача за період з 16.08.2006 р. по
30.06.2007 р. (акт перевірки від 01.10.2007 р. №1480/17-105/).
Відповідач вважає, що позивачем в порушення вимог Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та Закону
України «Про  податок на додану вартість»
не віднесено до складу виручки від реалізації продукції всіх коштів, отриманих
в 4 кварталі 2006 року, 1-2 кварталах 2007 року як комісійної винагороди, з
відповідним оподаткуванням цього доходу за загальною системою  оподаткування (позивач знаходиться на
спрощеній системі оподаткування і не є платником податку на додану вартість).

В
акті перевірки Глухівська МДПІ зазначає, що обсяг фактично отриманої на
розрахунковий рахунок виручки від здійснення операцій з продажу товарів у
третьому кварталі 2006 року склав 164828 грн., у 4 кварталі 2006р. - 751447
грн., із наростаючим підсумком у 2006р. 916725 грн., та відповідно у 1-2
кварталах 2007 р. - 2222419 грн. (стор. 6 акту перевірки).

Поряд
з цим, перевіркою встановлено, що, починаючи з 01.10. 2006р., позивач
здійснював діяльність виключно за договором комісії НОМЕР_3 від 01.10.2006р. із
ВАТ «Шосткінський міськмолкомбінат». Умови зазначеного договору передбачали, що
позивач, як комітент, за винагороду, здійснював від свого імені, але в
інтересах і за рахунок комітента - ВАТ «Шосткінський міськмолкомбінат» продаж
товарів (продукції). Крім того, перевіркою встановлено, що товар та грошові
кошти за його реалізацію, які отримував позивач належать виключно комітенту ВАТ
«Шосткінський міськмолкомбінат».

Відповідно
до ст. 1011 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІУ за договором
комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони
(комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Таким
чином, комісіонер за договором комісії надає виключно послуги по вчиненню
правочинів від свого імені, але за рахунок комітента, що відображено в
договорах комісії за якими працював позивач,
а саме в п. 1.6 договору комісії НОМЕР_3 від 01.10.2006р. з ВАТ
«Шосткінський міськмолкомбінат» зазначено, що товари, які  продаються комісіонером від власного імені та
за рахунок Комітента, а також грошові кошті, що отримуються Комісіонером від
Покупців за продані товари, є власністю Комітента.

Згідно
із ст. 1022 Цивільного кодексу України після вчинення правочину за дорученням
комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все
одержане за договором комісії.  Так,
відповідно до п. п. 6.2, п. п. 6.4 та п. п. 6.5 Договору комісії НОМЕР_3 від
01.10.2006р., із ВАТ «Шосткінський міськмолкомбінат», всі без винятку грошові
кошти за продані комісіонером товари, що належать комітенту, перераховувалися
комісіонером на поточний рахунок комітента.

Крім
того, умовою виплати комісіонеру, тобто позивачу, комісійної винагороди, є перерахування
таким комісіонером на розрахунковий рахунок комітента грошових коштів отриманих
від покупців, згідно п. п. 6.7 договору комісії НОМЕР_3 від 01.10.2006р. із ВАТ
«Шосткінський міськмолкомбінат».

Таким  чином,
комісіонер  не  має
права  власності, як  на
товари  отримані  від комітента для подальшого продажу, так і
на кошти, отримані ним від продажу таких товарів.

Згідно
ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», виручкою
від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та)
в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Враховуючи
те, що позивач виконував виключно послуги за договорами комісії, то виручкою
від реалізації таких послуг в розумінні ст. 1 Указу Президента України від
03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», є не вся сума грошових коштів, отриманих від
покупців товару, а лише суми комісійної винагороди отриманої від комітента.

Отже
об'єктом  оподаткування комісіонера може
бути лише комісійна винагорода, яку він вправі одержати від комітента
відповідно до ст. 1013 Цивільного кодексу України.

Таким
чином, позивач правомірно застосовував спрощену систему оподаткування обліку та
звітності, так як виручка від реалізації товарів та комісійна винагорода за
2006 рік склала 208393,00 грн., що значно менше межі 500 000 грн., що згідно п.
1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» дає право
на застосування такої спрощеної системи оподаткування.

Підпунктом
4.3.25 п. 4.3 ст. 4 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від
22.05.2003 № 889-ІУ передбачено, що не оподатковуються податком з доходів
фізичних осіб дохід (прибуток), одержаний самозайнятою особою від здійснення
нею підприємницької або незалежної професійної діяльності, якщо така особа
обрала спеціальну (спрощену) систему оподаткування такого доходу (прибутку)
відповідно до закону.

Крім
того, п. п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІУ, передбачено, що оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а
також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього
пункту.

Для
платників єдиного податку таким спеціальним законодавством є Указ Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів  малого
підприємництва.

Враховуючи,
що позивач  застосовував спрощену    систему оподаткування обліку та звітності,
шляхом сплати єдиного податку, то податок з доходів фізичних осіб він
сплачувати не повинен.

З
огляду на вищевикладене, позивач не повинен нести  відповідальність за  не нарахування або несплату податку на додану
вартість на рівні зареєстрованого платника цього податку відповідно до п. 9.4
ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», як і реєструватися  платником цього податку на підставі ст. 2
Закону України «Про податок на додану вартість» , про що помилково зазначає
відповідач.  Слід зазначити, що
відповідно до п. п. 2.3.1 п 2. З ст. 2 Закону України «Про податок на додану
вартість» обов'язковій реєстрації як платник податку підлягає особа у разі,
коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що
підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Поставкою
товарів, в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану
вартість», є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно
від строків її надання.

Не
належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову
(відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди
(лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу
права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Відповідно
до наведеної вище норми, поставка послуг, це будь-які операції
цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права
на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними
активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за
компенсацію.

Відповідно
до ст. 1011 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV комісіонер не
має права власності як на товари отримані від комітента для подальшого їх
продажу, так і на кошти виручені ним від продажу таких товарів.

Враховуючи
специфіку договорів комісії, п.4.7 ст. 4 Закону України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що у випадках коли платник податку здійснює діяльність з
поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії, що уповноважують такого
платника податку здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої
особи без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є
продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом.
Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за
правилами, встановленими пунктом 7.3 Цього Закону (будь-яка з подій, що сталася
раніше : або дата зарахування коштів від покупця (замовника), або дата
відвантаження товарів), а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера
є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших
видів компенсації вартості зазначених товарів.

При
цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів
або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Згідно
з умовами договору комісії НОМЕР_3 від 01.10.2006р. та згідно ст. 1022
Цивільного кодексу України, після вчинення правочину за дорученням комітента
Комісіонер повинен надавати комітентові звіт і передати йому все одержане до
договором комісії.

Отже,
фактично всі грошові кошти за отриманий товар, в тому числі податок на додану
вартість  сплачений покупцем у складі
вартості товару, був переданий комісіонером комітенту у повному обсязі.

Таким
чином у даному випадку, відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про податок
на додану вартість», платником податку, який і повинен здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, є комітент, так як саме
він здійснює оподатковану операцію з передачі права власності на товар покупцю.

З
огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити.

2.          Визнати протиправними та нечинними
податкове повідомлення рішення Глухівської міжрайонної державної податкової
інспекції №/0 від 12.10.2007р., щодо визначення суми податкового
зобов'язання  за платежем : податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної
професійної діяльності на суму 2981,95 грн. та податкового повідомлення -
рішення Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції №/0
від 12.10.2007р., щодо визначення суми податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів на загальну суму
555603,00 грн., в т.ч. за основним платежем 370402,00 грн., за штрафними
(фінансовим) санкціями 185201,00 грн.

3.          Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку.

4.          Заява про апеляційне оскарження
постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

5.          Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ
І.В.МАЛАФЕЄВА

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний
текст постанови підписаний 05.11.2007  р.