ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2007
Справа №2-15/2524-2007

За позовом Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок” ( 02002, м. Київ, вул. Луначарського, 16/4) в особі Кримського територіального управління Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок” (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Самокіша, 9/7)

До відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Совєтская Родіна”, (96220, АР Крим, Роздльненський район, с. Руч’ї, вул. Тітова, 1а)

Про стягнення 1341, 68 грн.

Суддя ГС АР  Крим І.А.Іщенко

представники:

Від позивача – Шевченко С.Т., довіреність № 01-85 від 01.01.2007р., у справі

Від відповідача - не з’явився.

Обставини справи: Закрите акціонерне товариство „Український мобільний зв’язок” звернулось до Господарського суду Автономної Республіки Крим в особі Кримського територіального управління Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок” з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Совєтская Родіна” про стягнення 1341,68 грн., в тому числі заборгованість за надані послуги зв’язку у розмірі 196,20 грн., штрафні санкції за неналежне виконання умов договорів у розмірі 1131,50 грн., 12,27 грн. збору до Пенсійного фонду України, 1,71 грн. пені за прострочення платежів.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань по оплаті наданих послуг за договором № 1.10504405/1435433 від 17.12.2003 р. також за договором № 1.10504405/1435397 від 12.12.2003 р.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцію.(реєстр відправленої кореспонденції ГС АР Крим № 42 від 06.03.2007 р. а.с. 76 )

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

12.12.2003 р. між Закритим акціонерним товариством „Український мобільний зв’язок” (УМЗ)  та Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Совєтская Родіна” (Абонент) був укладений договір № 1.10504405/1435397 про надання послуг мобільного зв’язку, згідно пункту 1.1 якого УМЗ надає абоненту послуги мобільного зв’язку в мережах України. Міжнародний телефонний зв’язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором UMC.(а.с. 9-10).

17.12.2003 р. між Закритим акціонерним товариством „Український мобільний зв’язок” (УМЗ)  та Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Совєтская Родіна” (Абонент) був укладений аналогічний договір № 1.10504405/1435433 про надання послуг мобільного зв’язку. (а.с. 6-7).

Загальні умови даних договорів та надання послуг мобільного зв’язку в повному обсязі визначаються умовами (правилами) користування мережами мобільного зв’язку УМЗ, які є невід’ємною частиною цих договорів (п. 1.2. договорів).

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пунктів 2.4.1 та 2.4.2 Договорів Абонент повинен користуватися послугами відповідно до умов Договору та Правил користування мережами мобільного зв’язку УМЗ, та своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номеру в мережі мобільного зв’язку УМЗ по всіх телефонах, зареєстрованих на його особовому рахунку.

Пунктом 3.3 Договорів передбачено, що Абонент повинен сплачувати рахунки за надані послуги зв’язку в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання внесеного у день укладення договору авансу.

Позивач виконував свої обов’язки за Договорами та надавав Абоненту послуги мобільного зв’язку в межах України.

Станом на 10.04.2006р. у відповідача виникла заборгованість за послуги зв’язку за обома договорами у розмірі 196,20 грн., що підтверджується звітом про баланс особового рахунку Абонента (а.с. 20-21).

Згідно умов договорів, а також пункту 5 статті 33 Закону України „Про телекомунікації”, пунктів 32, 40, 108, 184 Правил надання і отримання телекомунікаційних послуг, відповідач своєчасно не провів оплату наданих телекомунікаційних послуг, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 196,20 грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач  відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів оплати за надані йому послуги.

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті наданих йому послуг за договором № 1.10504405/1435433 від 17.12.2003 р. також за договором № 1.10504405/1435397 від 12.12.2003 р., через що  вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 196,20 підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача штрафної санкції за неналежне виконання умов договорів у розмірі 1131,50 грн., в тому числі за договором № 1.10504405/1435433 від 17.12.2003 р. – у розмірі 565,75 грн., за договором № 1.10504405/1435397 від 12.12.2003 р. – у розмірі 565,75 грн.

Згідно зі статтею  546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення штрафної санкції за неналежне виконання умов договору посилається на укладені між сторонами додаткові угоди.

Так 17.12.2003р. було укладено додаткову угоду до договору № 1.10504405/1435397 від 12.12.2003 р. (а.с. 11), відповідно до пункту 1.1 якої  відповідач взяв на себе зобов’язання користуватися послугами позивача на протязі 548 днів з дати підписання даної додаткової угоди.

Відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди у випадку дострокового припинення дії основного договору з ініціативи відповідача, а також з ініціативи позивача, якщо відповідач не виконує взяті на себе обов’язки за договором, включаючи несплату щомісячних рахунків за надані послуги, відповідач зобов’язаний сплатити штраф в розмірі 3,65 грн. за кожен день, що залишився до закінчення строку, встановленого пунктом 1.1 цієї додаткової угоди, починаючи з дня відмови або припинення дії.

Позивачем пред’явлені вимоги про стягнення штрафу за припинення користування послугами зв’язку раніше обумовленого в договорі та додатковій угоді до нього строку у розмірі 565,75 грн. (3,65 грн. х (548 дн. (термін дії додаткової угоди) – 830 (період дії угоди) + 437 (період тимчасового обмеження надання послуг зв’язку)), обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, розрахунком позивача (а.с. 23)  і підлягають задоволенню.

17.12.2003р. було укладено додаткову угоду до договору № 1.10504405/1435433 від 17.12.2003 р. (а.с. 8), відповідно до пункту 1.1 якої  відповідач взяв на себе зобов’язання користуватися послугами позивача на протязі 548 днів з дати підписання даної додаткової угоди.

Відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди у випадку дострокового припинення дії основного договору з ініціативи відповідача, а також з ініціативи позивача, якщо відповідач не виконує взяті на себе обов’язки за договором, включаючи несплату щомісячних рахунків за надані послуги, відповідач зобов’язаний сплатити штраф в розмірі 3,65 грн. за кожен день, що залишився до закінчення строку, встановленого пунктом 1.1 цієї додаткової угоди, починаючи з дня відмови або припинення дії.

Позивачем пред’явлені вимоги про стягнення штрафу за припинення користування послугами зв’язку раніше обумовленого в договорі та додатковій угоді до нього строку у розмірі 565,75 грн. (3,65 грн. х (548 дн. (термін дії додаткової угоди) – 830 (період дії угоди) + 437 (період тимчасового обмеження надання послуг зв’язку)), обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, розрахунком позивача (а.с. 22)  і підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивачем заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми пені за прострочення платежів у розмірі 1,71 грн.

Пунктом 4.2 Договорів передбачено, що за несвоєчасну оплату рахунків Абонент сплачує пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, якщо діючим законодавством України не передбачено іншого розміру пені.

Частиною 2 статті 36 Закону України „Про телекомунікації” №1280-ІУ від 18.11.2003 р. встановлено, що у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що розмір пені у сумі 1,71 грн. обчислений позивачем на рівні однієї облікової ставки Національного банку України, тобто правомірно, через що вимоги ЗАТ „Український мобільний зв’язок” щодо її стягнення з відповідача підлягають задоволенню.

Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача 12,27 грн. збору до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 7.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями), порядок сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, а саме операцій з купівлі-продажу валют, продажу ювелірних виробів із золота (крім обручок), платини і дорогоцінного каміння, відчуження легкових автомобілів, купівлі-продажу нерухомого майна, послуг стільникового рухомого зв’язку, здійснюється відповідно до Порядку сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року N 1740.

Пунктом 15-12 вказаного Порядку передбачено, що збір на обов’язкове державне пенсійне страхування з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку сплачують підприємства, установи та організації, фізичні особи, які користуються послугами стільникового рухомого зв’язку, а також оператори цього зв’язку, які надають свої послуги безоплатно.

Збір на обов’язкове державне пенсійне страхування з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку сплачується у розмірі 7,5 відсотка вартості будь-яких послуг стільникового рухомого зв’язку, сплаченої споживачами цих послуг оператору, що їх надає, включаючи вартість вхідних та вихідних телефонних дзвінків, абонентську плату, плату (надбавку) за роумінг, суму страхового завдатку, авансу, вартість інших спеціальних послуг, зазначених у рахунку на оплату послуг стільникового рухомого зв’язку. (пункт 15-14 Порядку).

Відповідно до пункту 15-15 Порядку збір на обов’язкове державне пенсійне страхування з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку сплачується платниками збору оператору одночасно з оплатою ними зазначених послуг.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Совєтская Родіна” 12,27 грн. збору на обов’язкове державне пенсійне страхування суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем вищенаведеного не доведено.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Совєтская Родіна”, (96220, АР Крим, Роздльненський район, с. Руч’ї, вул. Тітова, 1а) на користь Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок” (01015, м. Київ, вул.. Лейпцігська, буд. 15, , п/р 26008526 АППБ „Аваль” м. Київ, МФО 300335) в особі Кримського територіального управління Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок” (95011, м. Сімферополь, вул.. Самокиша, буд. 9/7) суму заборгованості у розмірі 196,20 грн., 1131,50 грн. штрафних санкцій, 12,27 грн. збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, 1,71 грн. пені, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.