ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  37/386

24.09.07

За позовом   Приватного підприємства «Укргазпром»

До                  Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

Про                        стягнення 103 665,85 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача         не з’явились;

Від відповідача          Лебедюк Ю.А. –представник за довіреністю № 363/10 від         29.12.2006 року

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Приватного підприємства „Укргазпром” про стягнення з Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” 98 696,53 грн. основного боргу, 2 162,63 грн. інфляційні витрати,  3% річних в сумі 421,01 грн. та пеня в розмірі 2 385,68 грн. за несвоєчасне виконання взятих на себе останнім зобов’язань згідно договору № 06/07-113 від 12.01.2007 року про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2007 році.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2007 р. порушено провадження у справі № 37/386, розгляд справи було призначено на 05.09.2007 р. о 10-15.

Представник позивача в судове засідання 05.09.2007 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.09.2007 року надав суду відзив на позовні вимоги, відповідно до якого зазначає, що 30.07.2007 року відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача 98 696,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням 3668 від 30.07.2007 року, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач зазначає, що умова п. 5.2. договору 06/07-113 про здійснення розрахунку за протранспортований газ не може бути встановлена за власним волевиявленням сторін, оскільки суперечить Постанові Кабінету Міністрів України та Національному банку України від 13.11.1998 року № 1785 «Про вдосконалення розрахунків за споживчий природний газ», Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовим та газотранспортним підприємствам НАК «Нафтогаз»№ 80 від 19.11.1998 року та алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК «Нафтогаз»за поставлений природний газ, затверджений Постановою Національної комісії регулювання електроенернгетики України № 759 від 12.07.2000 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2007 р. № 37/386, розгляд справи було відкладено до 24.09.2007 р. на 11-30.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.09.2007 року зазначив, що проти позову заперечує та просить суд у задоволенні вимог позивача відмовити повністю.

Представник позивача в судове засідання 24.09.2007 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/386 від 05.09.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України за згодою представника відповідача в судовому засіданні 24.09.2007 року було оголошено лише вступну та резолютивну часини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2007 року між Приватним підприємством «Укргазпром»(виконавець) та Дочірньою компанією «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(постачальник) був укладений договір № 06/07-113 про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2007 році (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник зобов’язується передати в 2007 році в систему газопроводів, що знаходяться на балансі виконавця, природний газ, надалі газ, а виконавець зобов’язується здійснити його транспортування для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень промислових підприємств, зокрема блочних (модульних) котелень, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а також інших суб’єктів, надалі споживачів.

Замовник зобов’язується оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 2.1. договору виконавець здійснює в 2007 році транспортування газу замовника в обсязі до 7 301,812 тис. куб. м.

Згідно з  п. 5.2. договору оплата послуг виконавця по транспортуванню газу здійснюється замовником на підставі акту виконання послуг з транспортування до 30 числа місяця, наступного за звітним.

Надання позивачем послуг з транспортування природного газу й сума заборгованості відповідача підтверджується актами виконаних послуг із транспортування природного газу від 31.03.2007 року, 30.04.2007 року, 31.05.2007 року, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням погасити існуючу заборгованість за договором, що підтверджується листами № 70 від 22.05.2007 року, № 79 від 18.06.2007 року, № 84 від 03.07.2007 року та № 92 від 09.07.2007 року, спрямованими на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією. Відповідач вимоги позивача залишив без належного реагування. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення позивача з позовом  до суду становила 98 696,53 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем перераховано позивачу суму основного боргу в розмірі 98 696,53 грн. згідно з платіжним дорученням № 3668 від 30.07.2007 року після звернення позивача з позовом до суду та порушення провадження по справі.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Приватним підприємством «Укргазпром»доказів вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі, покладені на нього договором.

Відповідач як на підставу своїх заперечень посилається на те, що 30.07.2007 року Дочірньою компанією «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рахунок позивача були перераховані грошові кошти в розмірі 98696,57 грн.

На дані заперечення відповідача суд зазначає, що з огляду на те, що відповідач сплатив заборгованість в розмірі 98 696,53   грн. після звернення позивача з позовом до суду та порушення провадження по справі, провадження в цій частині, за відсутністю предмету спору, на підставі п. 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, підлягає припиненню.

Крім того, відповідач, як на підставу своїх заперечень посилається на те, що Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»обмежена у своїх діях і не може розпоряджатися коштами, які надходять від споживачів природного газу, оскільки вони установами банку розподіляються згідно з алгоритмом розподілу коштів і перераховуються на консолідований розподільний рахунок, а тому відповідач не несе відповідальності за порушення зобов’язання, яке сталось не з його вини.

Судом не приймаються до уваги подані заперечення, оскільки алгоритм, затверджений постановою НКРЕ від 12.07.2000 року № 759 «Про затвердження алгоритму коштів, що находять на розподільчі рахунки газо збутових підприємств Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», визначає послідовність дій підприємств та банків при надходженні коштів за поставлений природний газ на розподільчі рахунки підприємств. Цей алгоритм не впливає на домовленість сторін договору щодо строків оплати вартості природного газу та не припиняє зобов’язань боржника щодо сплати боргу.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу  України, підлягають стягненню 2 162,63 грн. інфляційних витрат та 421,01 грн. - три проценти річних від простроченої суми за увесь час прострочення платежу, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком суду.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 2385,68 грн., яка нарахована позивачем відповідно до п. 6.2. договору та за розрахунком позивача становить 2385,68 грн.

Відповідно до статті  611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до п. 6.2. договору за несвоєчасну оплату послуг по транспортуванню газу здійснюється  у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

За таких обставин суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 2 385,68 грн. визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи те,  що спір між стронами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статті 49 ГПК України,  покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 549, 551, 611, 625, 626 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,  -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1, ) на користь Приватного підприємства «Укргазпром»(95053, м. Сімферополь, вул. Київська, 1-а, оф. 608, ) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження  2 162 (дві тисячі сто шістдесят дві) грн. 63 коп. витрат від зміни індексу інфляції та 3% річних в сумі 421 (чотириста двадцять одну) грн. 01 коп., 1 036 (тисячу тридцять шість)  грн. 66 коп.  витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 98 696 грн. 53 коп. провадження у справі припинити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 16.10.2007 року