ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.08.07                                                                                           Справа№ 26/222

За позовом: Об’єднання підприємств „ТКС” в особі філії „ТКС” Об’єднання підприємств „ТКС”, м. Борислав Львівської області

до відповідача: Малого приватного підприємства „Левант”, м. Стрий Львівської області

про стягнення 3 543,86 грн.

Суддя Деркач Ю.Б.

при секретарі Боровець Я.

Представники:

від позивача Янів О.І. –представник

від відповідача не з’явився

Представнику позивача роз’яснено його права та обов’язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.10.2007 р.

Суть спору: Об’єднання підприємств „ТКС” в особі філії „ТКС” Об’єднання підприємств „ТКС”, м. Борислав Львівської області звернулося до господарського суду з позовом до Малого приватного підприємства „Левант”, м. Стрий Львівської області про стягнення 3 543,86 грн.

Ухвалою суду від 26.06.2007 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в засіданні на 16.07.2007 р. Ухвалою суду від 16.07.2007 р. розгляд справи відкладався до 31.07.2007 р. Ухвалою суду від 31.07.2007 р. розгляд справи відкладався до 21.08.2007 р.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду від 26.06.2007 р., 16.07.2007 р. та 31.08.2007 р. не виконав, проти позовних вимог у встановленому порядку не заперечив.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

05.03.2003 р. між сторонами укладено договір № 05.03-05 (далі по тексту –договір).

Відповідно до п. 1.1. договору позивач зобов’язався продати, а відповідач оплатити лікувально-столову мінеральну воду „ТКС” в кількості згідно накладних.

На виконання умов договору позивач по видатковим накладним, копії яких містяться в матеріалах справи, постави відповідачу товар на загальну суму 2 352,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що Покупець (відповідач) проводить розрахунки у вигляді попередньої оплати, шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця (позивача). Відповідно до п. 3.2. договору, у випадку невиконання п. 3.1. Покупець (відповідач) зобов’язаний провести розрахунки на протязі 14 днів після доставки продукції, згідно накладних, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця (позивача).

З матеріалів справ вбачається, що відповідач своїх зобов’язань по договору перед позивачем щодо оплати отриманого товару не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 2 352,00 грн.

27.03.2007 р. позивач надіслав відповідачу претензію № 001 з вимогою погасити заборгованість, яка останнім залишена без відповіді та без задоволення.

Позивач керуючись ст. 623 ЦК України, ст. 224 ГК України та ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” нарахував відповідачу пеню на загальну суму 287,61 грн. В обгрунтування нарахування пені позивач у позовній заяві зазначає, що боржник, який порушив господарське зобов’язання, повинен відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Судом доводи позивача щодо нарахування відповідачу пені відхиляються з наступних підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ГПК України збитками є:

-          витрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищення або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

-          доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, зі змісту ст. 22 ЦК України не вбачається відношення пені до збитків.

Крім того, слід зазначити наступне:

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В договорі відсутнє посилання на відшкодування шкоди у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов’язання, а отже, позовні вимоги щодо стягнення пені до задоволення не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати на загальну суму 853,25 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, підставні та такі, що підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

3.          Стягнути з Малого приватного підприємства „Левант”, м. Стрий, вул. Зелена, 31, Львівська область (р/р 260063554 в ЛОД АППБ „Аваль”, МФО 325570, ) на користь Філії „ТКС” Об’єднання підприємств „ТКС”,           м. Борислав, вул. Дрогобицька, 138, Львівська область (р/р 1351 в Філії „Промінвестбанк” м. Борислав, МФО 325406, ) 2 352 грн.   00 коп. основного боргу, 853 грн. 25 коп. інфляційних втрат, 93 грн. 60 коп. державного мита та 108 грн. 28 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

5.   В решті частин позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

Суддя                                                                                             Деркач Ю.Б.