ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.05.07                                                                                           Справа № 4/866-24/40

За позовом : Державного підприємства  дослідного заводу „Хвиля”, м. Львів

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю  „Підприємство „Мальви ЛТД”, м. Львів

Про  стягнення боргу, пені та штрафу  в сумі 19 223,34грн.

Суддя Хабіб М.І.

Секретар Савченко Ю.А.

Представники:

Від позивача –Свищо С.М  -юр.кон.

Від відповідача –Івченко О.В. –юр.кон.

Суть спору: Позов заявлено про стягнення 15 565,46грн заборгованості по орендній платі та  8561 грн. пені.

29.05.2007р. позивач подав заяву №80 від 24.05.2007р.про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 19 223,34грн., в т.ч.:

- 15 565,46грн. заборгованості по орендній плати;

- 2568,30 грн. пені в розмірі 0,1%, нарахованої за період з 16.12.2006р. по 29.05.2007р.;

- 1089,58 грн. штрафу в розмірі 7% від суми боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  на  підставі договору оренди від 25.05.2000р.   №25 , позивач передав в оренду відповідачеві верстат, за оренду якого відповідач сплатив орендну плату не повністю. Заборгованість становить  15 565,46 грн., яку відповідач визнав у відповіді на претензію, однак не сплатив.

На підставі п 5.4 договору позивачем була нарахована та заявлена до стягнення пеня в сумі  8561,00грн. у  розмірі 0,5% від суми боргу,  в подальшому позивач уточнив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача на підставі  ч.2 ст.231 Господарського кодексу України 2568,30 грн. пені в розмірі 0,1%, нарахованої за період з 16.12.2006р. по 29.05.2007р., та 1089,58 грн. штрафу в розмірі 7% від суми боргу.

Відповідач проти  позову заперечує з тих підстав, що в частині стягнення основного боргу спір між сторонами відсутній, оскільки у відповіді на претензію відповідач визнав суму основного боргу, тому  така відповідь є підставою для примусового стягнення заборгованості державною виконавчою службою. Щодо стягнення пені, то  відповідач вважає, що пеня нарахована без врахування вимог Закону України     „ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” в частині обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ. Крім того, на думку відповідача, строк сплати орендної плати договором  не встановлений, а в листі №31 від 19.03.2007р. позивач встановив строк добровільної сплати суми боргу до 01.04.2007р.

В судовому  засіданні 29.05.2007р. оголошувалась перерва до 31.05.2007р.

Отже, судом розглядаються вимоги позивача, викладені у заяві №80 від 24.05.2007р.

Розглянувши матеріали справи , суд встановив наступне.

Згідно із  договором оренди № 25 від 25.05.2000., укладеним позивачем і відповідачем, позивач передає в оренду відповідачеві верстат багатоцільовий свердлильно-фрезерно-розточувальний горизонтальний високої точності, зав. № 231, 1988р. випуску, вартістю 90 000,00грн.

Відповідно до п.5.1 договору,  орендна плата становить 9000грн. в рік ( ПДВ).

Згідно із пунктом 5.2 договору, орендна плата за перший місяць оренди становить 750 грн. ( з ПДВ) і перераховується не пізніше 15 числа наступного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції на основі рахунку, який виставляє орендодавець. визначений строк сплати орендної плати –орендна плата сплачується не пізніше 15 числа поточного місяця.

За прострочення сплати орендної плати договором встановлена сплата пені в розмір 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення ( п.5.4 договору).

Верстат був переданий відповідачеві в оренду 25.05.2000р., відповідач повернув верстат позивачеві –15.11.2006р.,що підтверджено актом передачі в оренду верстата від 25.05.2000р. та актом прийому-передачі від 15.11.2006р., підписаними двома сторонами.

Відповідно до акту звірки розрахунків станом на 01.01.2007р. заборгованість відповідача по орендній платі становить 15 565,46 грн., проти якої відповідач не заперечує.

Позивач надіслав відповідачеві претензію №1 ( вих.№19)  від 23.02.2007р.., в якій вимагав сплатити борг по орендній платі в сумі 15 565,46 грн. та пеню в сумі 4 436,16грн.  У відповідь на претензію позивача відповідач надіслав лист без номера і без дати, який надійшов до позивача 15.03.2007р., в якому визнав суму основного боргу і повідомляв про погашення цієї суми  боргу найближчим часом.

На день вирішення спору сума основного боргу відповідачем не  сплачена.

Дослідивши всі обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та  оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона ( орендодавець) передає другій стороні ( орендареві) за плату на певний строк у користування майно.

Згідно із ст. 762 ЦК України, ст. 286 ГК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлюється договором

В силу ст.ст. 526,530 ЦК України, зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений договором строк.

Пунктом 6 ст.283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають до задоволення повністю.

Доводи відповідача про те, що в частині стягнення основного боргу спір між сторонами відсутній, оскільки у відповіді на претензію відповідач визнав суму основного боргу, тому  така відповідь є підставою для примусового стягнення заборгованості державною виконавчою службою, суд не бере до уваги, оскільки  згідно із ст3. Закону України „Про виконавче провадження” в редакції Закону України „ Про внесення змін до  Закону України „Про виконавче провадження”  та деяких інших законодавчих актів щодо виконання судових рішень” від 15.03.2006р. № 3541-ІУ,   визнана у встановленому порядку претензія не є виконавчим документом, який підлягає виконанню державною виконавчою службою.

В силу п.5 Прикінцевих положень ГК України, щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також  за порушення господарських зобов”язань положення ГК України застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності  зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов”язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного  в пункті1 цього розділу строку.

Як зазначено вище, договір було укладено 25.05.2000р., тобто, до набрання чинності Господарським кодексом України.  Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість по орендній платі  виникла частково за 2005рік та за 2006рік,  тобто після на набрання чинності названим кодексом. За прострочення сплати орендної плати  договором передбачена сплата пені у розмірі 0,5 % від суми боргу.

Відтак, заявлена до стягнення пеня у  розмірі 0,1 % підлягає до задоволення.

Суд вважає  доводи відповідача про те, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ встановленої за період, за який нараховується пеня, такими , що суперечать чинному законодавству, оскільки згідно із п.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції ( неустойка, штраф, пеня) за порушення грошового зобов”язання встановлюються  у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, якщо інше не передбачено законом або договором.  Як зазначено вище, договором передбачений розмір пені 0,5 відсотка від суми боргу за кожний день прострочення.

Доводи відповідача про те, що строк сплати  орендної плати не встановлений, суд вважає помилковими.

Згідно із ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлюється договором.

З аналізу п. 5.2 договору вбачається, що строк сплати орендної плати встановлений не пізніше 15 числа наступного місяця, оскільки в названому пункті вказаний розмір орендної плати за перший місяць оренди –750,00грн., і перераховується не пізніше 15 числа наступного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов”язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов”язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним.

Отже, в частині стягнення штрафу у розмірі 7% від суми боргу позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на те, що стягнення штрафу за несвоєчасну плату договором не передбачено.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Зайво сплачене державне мито в сумі 27.01 грн. повернути позивачеві, про що видати довідку.

Керуючись Цивільним та Господарськими кодексом України, ст.22, 33, 34, 36, 43, 47, 49, 77, 82-85, 115-118 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.  Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  „Підприємство „Мальви ЛТД”, ідент. код 20815632, адреса:79034, м. Львів, вул. Литвиненка,3  на користь Державного підприємства  дослідного заводу „Хвиля”, ідент. код  14308380, адреса: м. Львів, вул. Наукова,7  -  15565,46грн. заборгованості по орендній платі  2568,30грн. пені, 181,34 грн. державного мита та 111,31 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2.  В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Суддя