КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2007                                                                                           № 27/229

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Шипка  В.В.

суддів:             Борисенко  І.В.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Іщук Є.В. – ген. Директор

Іщук М.В. – засновник ріш. №01/07 від 13.03.2007р.

Мієнко В.К. – (дов. № б/н від 25.03.2007р.)

від відповідача -Клокун Т.Г. – (дов. № 56/35 від 06.03.2007р.)

Теслюк В.Г. – (дов. 3 52/1011 від 22.11.2006р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватне підприємство "Ода"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2007

у справі № 27/229 (Дідиченко М.А.)

за позовом                               Приватне підприємство "Ода"

до                                                   Державне науково-виробниче підприємство "Електронмаш"

про                                                  визнання недійсним додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство “Ода” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Державного науково-виробничого підприємства “Електронмаш” визнання недійсною додатковою угоди.

21.06.2007р. позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсною додаткову угоду до договору про спільну діяльність № 2 від 06.04.2005р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.06.2007р. у справі № 27/229 у позові відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, звернувся  з апеляційною скаргою в якій просить скасувати дане рішення та прийняти нове рішення.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував.

Розглянувши доводи скарги, перевіривши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегія апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Приватним Підприємством „Ода” та Державним науково-виробничим підприємством „Електрониаш” було укладено Договір про спільну діяльність № 2 від 06.04.2005, відповідно до умов якого сторони зобов'язувались шляхом об’єднання майна та зусиль спільно діяти у сфері розвитку електронної промисловості для досягнення загальної господарської мети, а саме: створення фольгованих і нефольгованих ламінатів.

Пунктом 8.2 вказаного договору встановлено, що взаємовідносини сторін припиняються шляхом укладення окремої угоди чи акта про розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою від 29.12.2006 до договору про спільну діяльність № 2 від 06.04.2005 сторонами було розірвано договір № 2.

Згідно з п.4 додаткової угоди сторонами встановлено, що після виконання всіх умов Додаткової угоди, договір про спільну діяльність № 2 від 06.04.2005р. вважається таким, що втратив силу.

Колегія погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність тверджень позивача стосовно невідповідності додаткової угоди вимогам ЦК України та щодо того, що сторони у додатковій угоді не зазначили дату її підписання та строк припинення дії договору № 2 від 06.04.2005, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей. передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому випадку погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що розірвання договору, вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов’язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. (ч.3 ст. 631 ЦК України)

Таким чином, додаткова угода від 29.12.2006 відповідає чинному законодавству, а сторонами встановлено строк дії вищезазначеної додаткової угоди, а саме: до виконання всіх її умов.

Також, слід зазначити, що є безпідставними та необґрунтованими посилання позивача на те, що додаткову угоду підписано генеральним директором проти його волі, внаслідок застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку відповідача, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного або психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежного від того, хто був ініціатором такого правочин}.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуми Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” № 3 від 28.04.78р. (із змінами та доповненнями) вказано, що при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст.57 УРСР (ст.231, 233 ЦК України) суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволенні при доведеності фактів обману, насильства, погрози, збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього причинного зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Однак, таких доказів позивачем не надано.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що місцевим судом обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди про розірвання Договору про спільну діяльність № 2 від 06.04.2005р.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відносно директора останнього фізичного або психічного насильства з боку відповідача або третьої особи, а також доказів укладення додаткової угоди директором позивача під впливом тяжкої для нього обставини.

За таких обставин, колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2007р. по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Ода” залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва у справі  № 27/229 від 25.06.2007р. залишити без змін.

Матеріали справи № 27/229 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Шипко  В.В.

Судді                                                                                          Борисенко  І.В.

Розваляєва  Т.С.