донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

09.10.2007 р.                                                                           справа №23/211

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Степура Д.А. – за дов. № 2615 від 08.10.07 р., СтронгінД.Є.- за дов. № 2616 від 08.10.07 р.,

від відповідача:
Ющенко С.С. – за дов. б/н від 02.06.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Асоціації «Фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр», м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
03.09.2007 року

по справі
№23/211

за позовом
Асоціації «Фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр», м. Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест», м. Донецьк

про
Стягнення 169930 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2007 році позивач, Асоціація  «Фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр», м. Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест», м. Донецьк про стягнення 169930 грн. 60 коп.

Рішенням від 03.09.2007р. в задоволенні позовних вимог Асоціації  «Фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр», м. Донецьк  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест», м. Донецьк про стягнення 169930 грн. 60 коп., було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що вимоги позивача не обґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Позивач, Асоціація  «Фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр», м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що рішення господарського суду Донецької області підлягає скасуванню через те, що суд не повністю з»ясував обставини, що мають значення для справи. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2007 року скасувати та  прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Асоціації  «Фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр», м. Донецьк в повному обсязі.

Відповідач по справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест», м. Донецьк надав судовій колегії відзив на апеляційну скаргу, яким зазначив, що акти виконаних робіт надані позивачем, стосуються договору № 48-02кл від 13.03.03 р., але позивач намагався  об»єднати договір № 48-02кл від 13.03.02 р. саме з цими актами. Зазначає, що стосовно аргументу позивача про  вказану в актах виконаних робіт дату –13.03.03 р., нібито механічну помилку, він не може прийматися як обґрунтований, так як матеріали справи не містять жодного пояснення позивача про даний факт, тому судом розглянуті не були, що є упущенням з боку саме позивача. Наполягає, що відповідно до вимог ст. 101 ГПК України додаткові докази не можуть прийматися до розгляду, так як не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Тому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області - без змін.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій»встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Додаткові  докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання в суд першої інстанції з причин, від нього незалежних.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам, з урахуванням мотивів апеляційної інстанції,  виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.03.2002р. сторонами був підписаний договір № 48-02кл, на виконання умов якого замовник (відповідач) зобов»язався передати на переробку Асоціації (позивачу) рядове вугілля,  кількість та якість якого вказані у додатках, для збагачення на ВАТ «ЦЗФ «Калінінська». Асоціація зобов»язалася прийняти вугілля, збагатити його та передати відповідачу (замовнику) продукти збагачення.

Пунктом 1.2 договору № 48-02кл зазначено, що власником вугілля та продуктів збагачення є замовник.

Згідно абзацу 2 п. 1.1 вищенаведеного договору, у тексті договору поняття «продукти збагачення» далі по тексту визначаються  поняттям «концентрат».

Пунктом 4.3 договору передбачено зобов»язаність замовника надавати реквізити відвантаження  концентрату на наступний місяць з обов»язковим зазначенням платника залізничного тарифу та кількості відвантаженого концентрату.

Позивачем визначені предмет та підстави позову, а саме: заборгованість за зберігання концентрату та промпродукту з листопада 2003 р. по серпень 2006 р. на  підставі договору № 48-02кл від 13.03.02 р.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи заявок на відвантаження вугільної продукції, відповідач  просив позивача  відвантажити як вугільний концентрат, так і промпродукт з вугілля, що не дає судовій колегії можливості конкретно визначитися щодо того, що саме знаходилося на можливому зберіганні у позивача і за збереження чого саме ним була нарахована заборгованість відповідачеві у розмірі  169930 грн.  60 коп.

Пунктом 10.1 договору № 48-02кл від 13.03.02 р. зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.02 р.

В матеріалах справи є  наявною додаткова угода від 30.12.05 р. до договору          № 48-02кл від 13.03.02 р.,  відповідно до умов якої цей договір набуває чинності з 13.03.02 р. і діє до 31.12.06 р. Але із зазначеної угоди  вбачається, що  договір № 48-02кл від 13.03.02 р., строк дії якого закінчився 31.12.02 р., було продовжено лише 30.12.05 р., тобто за межами строку його дії, що не може вважатися належним доказом його пролонгації.

Скаржником до апеляційної скарги було надано додаткові докази по справі, а саме копії додаткових угод до договору № 48-02кл від 13.03.02 р. від 01.01.03 р., 01.01.04 р. та 20.12.04 р., які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, але без клопотання щодо залучення їх до матеріалів справи у відповідності до приписів ст. 101 ГПК України, у зв»язку з чим суд апеляційної інстанції не може прийняти їх до уваги та розгляду.

Крім того, як вбачається з цих додаткових угод, вони були укладені сторонами після закінчення строку дії договору № 48-02кл від 13.03.02 р., в якому п. 10.1 не передбачена можливість його пролонгації сторонами.

Посилання представника позивача на ознайомлення  суду першої інстанції з цими документами не підтверджено матеріалами справи, оскільки ані в протоколах судового засідання, ані в будь-яких додаткових документах, які додавалися позивачем, не зазначено про їх надання суду першої інстанції.

Крім того, в актах  звірки рядового вугілля, що надійшло і відвантажених продуктів збагачення,  наданих позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, зазначено, що послуги по переробці вугілля проводилися за договором № 48-02кл від 13.03.03 р., а не за договором № 48-02кл від 13.03.02 р., що є предметом спору по справі № 23/211, а тому не можуть бути прийняті судовою колегією у якості доказів по даній справі.

Посилання заявника апеляційної скарги на технічну помилку в тексті актів не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки позивачем не доведено суду належними доказами наявність між сторонами  правовідносин по передачі вугілля саме за спірним договором, враховуючи існування між сторонами взаємовідносин в спірний період за іншими договорами.

Пунктом 3.2 договору № 48-02кл від 13.03.02 р. передбачено, що концентрат відвантажується протягом 1-5 днів після поставки вугілля замовником та надання реквізитів відвантаження. Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що у разі ненадання замовником реквізитів відвантаження продуктів збагачення протягом 10 днів після надходження на ВАТ «ЦЗФ «Калінінська»вугілля, позивач виставляє відповідачу рахунок за збереження концентрату з розрахунку 0,82 грн. без податку на додану вартість  за 1 т. за добу.

Як вбачається, в матеріалах справи відсутні будь-які докази надходження на ВАТ «ЦЗФ «Калінінська»вугілля, виставлення рахунків, ненадання відповідачем реквізитів в спірний період.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки  не всі надані позивачем заявки містять в собі посилання на договір        № 48-02кл від 13.03.02 р., на підставі якого позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу в розмірі 169930 грн. 60 коп.; не надано належних доказів продовження строку дії договору; дата договору № 48-02кл не співпадає з датою зазначеною в актах звірки рядового вугілля, що надійшло і відвантажених продуктів збагачення; відсутні будь-які докази,  за якими надавалося рядове вугілля на збагачення, виставлення рахунків, ненадання відповідачем реквізитів відвантаження в спірний період, то посилання позивача на наявність у відповідача боргу за збереження залишків продуктів збагачення  в розмірі 169930 грн. 60 коп. саме на підставі договору № 48-02кл від 13.03.02 р. не може бути прийнято до уваги, як не доведене належними доказами по справі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог  позивача про стягнення боргу за збереження залишків продуктів збагачення  в розмірі 169930 грн. 60 коп.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2007 року у справі № 23/211 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Асоціації  «Фінансових, промислових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр»,  м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2007 року у справі № 23/211   залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2007 року у справі № 23/211  –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний термін  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий

Судді:

Надр. 5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.