ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.

№ 52/26-07

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів-:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швець В.О.

за участю представників сторін
позивача  відповідача
розглянувши
у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Радик І.Л., дов. від 15.05.06 року
не
з'явився, повідомлений належним чином  Суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1

на ухвалу

Харківського апеляційного
господарського суду

від

10.04.2007 року

у справі

№ 52/26-07

господарського суду

Харківської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1

до
про

Суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_2  стягнення 42911,37грн.

Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою про спонукання відповідача - Суб'єкта  підприємницької діяльності ОСОБА_2 до
виконання зобов'язання в натурі

Доповідач Гоголь Т.Г

шляхом передачі на користь позивача
пряжі -акрил 100 %, загальною вагою 16 000 кг. на суму 88 320,00 грн. В
обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що згідно з
товарно-транспортною накладною суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2
(перевізник) повинен був доставити вантаж позивачу (вонтажоотримувачу), але до
моменту подачі позову до суду вантаж в пункт розвантаження не доставив.

Справа розглядалась господарськими
судами неодноразово.

У ході нового розгляду справи
позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача загальну
вартість втраченого товару (вантажу) у розмірі 42 911,37 грн. (т. 2, а. с.
3-4).

Останнім рішенням від 19.03.2007
року Господарський суд Харківської області (суддя Білоусова Я.О.) у задоволенні
позовних вимог відмовив. Рішення вмотивоване тим, що у перевізника відсутня
вина у втраті вантажу позивача.

Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення
Господарського суду Харківської області від 19.03.2007 року.

Харківський апеляційний
господарський суд ухвалою від 10.04.2007 року (судді: Мигилєвкін Ю.О., Пушай
В.І., Плужник О.В.) повернув вказану апеляційну скаргу без розгляду з
посиланням на п. 3 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України у
зв'язку зі сплатою державного мита не у повному обсязі та у зв'язку з
відсутністю на зворотному боці платіжної квитанції, якою було сплачено
відповідне мито, печатки банку про зарахування мита у доход Державного бюджету
України з підписами уповноважених осіб банку.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від
10.04.2007 року скасувати, мотивуючи касаційну скаргу доводами про сплату
державного мита у повному обсязі та у порядку, встановленому Інструкцією про
порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції України від 22.0.4.1993 р. № 15.

Суб'єкт  підприємницької діяльності  ОСОБА_2 не скористався наданим йому правом на
надання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь
Т.Г., присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши
наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення в ухвалі, яка оскаржується, колегія суддів
визнає, що касаційна скарга   підлягає
задоволенню з таких підстав.

Пунктом 14 Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції України від 22.0.4.1993 р. № 15, передбачено, що
при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється
відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла
платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника -останній примірник
платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту
“Зараховано в дохід бюджету ___ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і
другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з
відміткою дати виконання платіжного доручення.

З наведеної норми вбачається, що
напис (помітка) кредитної установи “Зараховано в дохід бюджету ___ грн. (дата)”
проставляється на платіжному дорученні та скріплюється першим і другим
підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою
дати виконання платіжного доручення при сплаті державного мита при
перерахуванні з рахунку платника, а при сплаті державного мита готівковими
коштами зазначений напис на відповідній квитанції кредитною установою не
проставляється.

Як вбачається з матеріалів справи,
Суб'єкт  підприємницької діяльності  ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою
на рішення господарського суду Харківської області від 19.03.2007 року у якості
доказу сплати державного мита додав квитанцію НОМЕР_1, яка містить відбиток
печатки підрозділу Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк “Надра”
(“Каса № 1”), що підтверджує сплату мита у розмірі 215,00 грн. готівковими
коштами.

За таких обставин висновок
апеляційного господарського суду про неподання позивачем документів про сплату
державного мита у зв'язку з відсутністю на зворотній стороні квитанції НОМЕР_1
печатки банку про зарахування державного мита в Доход державного бюджету
України з підписами уповноважених осіб банку не ґрунтується на вимогах
законодавства України.

Висновок господарського суду другої
інстанції про сплату позивачем державного мита за подання апеляційної скаргу не
у повному обсязі також є неправильним, враховуючи таке.

Ціна позову, виходячи з заяви
позивача про уточнення позовних вимог (т. 2, а. с. 3-4)., складає 42 911,37
грн.

Статтею 3 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито” встановлено, що ставки державного мита із
заяв, що подаються до господарських судів, зокрема, із апеляційних і касаційних
скарг на рішення та постанови, встановлюються у розмірі 50 відсотків ставки, що
підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а
із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Отже, при поданні апеляційної
скарги на рішення господарського суду Харківської області від 19.03.2007 року
Суб'єкт  підприємницької діяльності  ОСОБА_1 мав сплатити державне мито у розмірі
214,56 грн.

З квитанції НОМЕР_1 вбачається, що
скаржник сплатив державне мито у розмірі 215,00 грн., що відповідає вимогам
Статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Вказане свідчить, що Харківський
апеляційний господарський суд безпідставно повернув подану апеляційну скаргу, а
тому ухвала від 10.04.2007 року підлягає скасуванню, а касаційна скарга
Суб'єкта  підприємницької діяльності  Гусєва С.В. -задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3 частини 1 статті 1119,
статтями 11111 та 11113 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Харківського апеляційного
господарського суду  від 10.04.2007 року
у справі №  52/26-07 скасувати, справу
передати до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення
апеляційного провадження.

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
-задовольнити.

Головуючий суддя
Т. Добролюбова

Судді
Т. Гоголь

В.
Швець