СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

26.03.2007

Справа №2-24/18774-2006А

За адміністративним позовом - СПД
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

До відповідача - Державної  податкової інспекції у Роздольненському
районі (АР Крим, смт. Роздольне, вул. Л.Рябікі, 16)

про визнання незаконними та
скасування податкових повідомлень-рішень

Суддя Г.Г.Колосова

При секретарі Капустіної І.М.

За участю представників:

Від позивача - ОСОБА_1, СПД ,
паспорт.

Від відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

Позивач звернувся з
адміністративним позовом до ДПІ у Роздольненському районі про визнання
незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Роздольненському
районі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про донарахування
податкового зобов'язання по податку з доходів від підприємницької
діяльності і інших доходів громадян у розмірі 11715,6грн.   та стягнення з  Роздольненської  ДПІ
судових  витрат, в тому числі
500грн. за послуги адвоката.

У судовому засіданні 27.02.2007р.
позивач надав заяву  про зміну позовних
вимог, у якій просить визнати незаконними податкові повідомлення-рішення
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про донарахування 11715,6грн. та скасувати їх, крім
того,  стягнути з відповідача судові
витрати  у сумі 680грн.,в тому числі
500грн.- за послуги адвоката, 150,03грн.- оплата бензину для поїздки  у судові засідання та 30грн.-ксерокопіювання
(т. 2, а.с. 97).

Змінені позовні вимоги позивач
підтримує у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнає
та просить у позові відмовити за мотивами, викладеними у відзиві на позов та
доповненні  до нього ( том 1 а.с.20, том
2 а.с. 108).

Згідно з п. 6 ч. 3 розділу V11
Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України  до початку діяльності окружних
та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України
1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні
місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до внесених змін до
Кодексу Адміністративного судочинства України (від 08.09.2005р. № 2875-ІУ)
повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного
засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі,
або за ініціативою суду.

Вказаних вимог від сторін не
надходило.

Суд вважає можливим проведення
судового процесу без здійснення фіксування судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд,
-

встановив:

ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа
розпорядженням Роздольненської райдержадміністрації від 09.06.2003р. та
поставлено на облік у ДПІ в Роздольненському районі, яка є правонаступником  Красноперекопської ОДПІ на підставі наказу
ДПА в АР Крим НОМЕР_3.

Відповідно до Указу Президента
України  «Про спрощену систему
оподатковування, обліку й звітності суб'єктів малого підприємництва» №
72798  від 03.07.1998р.( в редакції   від 28.06.1999р.№ 74699), СПД ОСОБА_1
здійснювала підприємницьку діяльність по єдиному податку.

15.06.2006р.  Красноперекопською ОДПІ проведена  планова документальна перевірка з питань
дотримання вимог податкового і валютного
законодавства СПД ОСОБА_1 за період з 01.01.2004р по 31.12.2005р., за
результатами якої складений акт НОМЕР_4.

В результаті перевірки
встановлено  порушення ст. 1,5 Указу
Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” № 72798
від 03.07.1998р. із змінами та доповненнями, ст. 13 Декрета Кабінету
Міністрів  України „Про прибутковий
податок  з громадян” № 13-92 від
26.12.1992р., п.19.1.а ст. 19 Закона України „Про податок з доходів фізичних
осіб” № 889-1У від 22.05.2003р., п. 9 Порядку видачі свідоцтва про сплату
єдиного податку, затвердженого наказом ДПА
України від 29.10.1999р. № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції
02.11.1999р. під № 7524045, Інструкції про прибутковий податок із громадян,
затвердженої наказом ДПА України від 21.04.1993р. № 12, зареєстрованої
Міністерством юстиції 09.06.1993р. під № 64.

На підставі вказаного акту винесено
податкове повідомлення-рішення форми “Р”                  НОМЕР_1, яким  СПД ОСОБА_1 донараховано 11715,6грн. податку
з доходів від підприємницької діяльності.

Не погодившись з винесеним
податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його в адміністративному
порядку начальнику ОДПІ. Скарга була залишена без задоволення, та  начальником
ДПІ в Роздольненському районі
винесене нове податкове повідомлення-рішення НОМЕР_2  (т. 1, а.с. 12).

Позивач вважає, що податкові
повідомлення-рішення ДПІ не відповідають чинному законодавству, тому просить
визнати їх незаконними та скасувати.

Позовні вимоги підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з податкових
повідомлень-рішень Красноперекопської
ОДПІ НОМЕР_1 та ДПІ в Роздольненському районі НОМЕР_2, СПД ОСОБА_1
донараховано 11715,6грн. податку з доходів від підприємницької діяльності, на
підставі п.п. б п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. із
змінами та доповненнями (Закон № 2181) за порушення ст.7 Закону України „Про
податок з доходів фізичних осіб” № 889-1У від 22.05.2003р. із змінами та
доповненнями (Закон № 889).

Згідно акту від 15.06.2006р. при
проведенні перевірки Красноперекопською ОДПІ встановлено перевищення сум
отриманого валового доходу за 2004р.- 1724544грн., за 2005 р.- 2217167грн.,
що  склало більш ніж 500тис.грн., в зв'язку
з чим відповідно до п. 1 Указу Президента № 727 СПД ОСОБА_1 повинна була
перейти на загальну систему оподаткування.

Цей висновок ДПІ є помилковим,
оскільки між СПД ОСОБА_1 та іншими суб'єктами
підприємницької діяльності укладалися договори комісії, згідно яких  СПД за дорученням комісіонера за оплату
здійснювала угоди  від свого імені, але
за рахунок комітента. У  звітах  вона
відображала виторг у розмірі комісійного винагородження, тобто її дохід
складався  саме  з цієї суми. Право власності на товар не
переходив, кошти, отримані за товар, крім комісійної винагороди, також у
власність не переходили, ОСОБА_1 цими коштами розпоряджатися не могла,
тому  їх не можна вважати її
доходом.

Статтєю 1011 Цивільного кодексу
України  передбачено, що  за договором комісії одна сторона (
комісіонер) зобов'язується за дорученням
другої сторони ( комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів
від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст. 1018 Цивільного
кодексу України  майно, придбане
комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Відповідно до ст. 1020 Цивільного
кодексу України комісіонер має право відраховувати належні йому  за договором суми з усіх грошових коштів, що
належать комітентові.

У матеріали справи позивачем надані
копії договорів комісії та специфікацій до них, в яких визначено, що за
комісійні послуги, надані комісіонером, комітент  після здійснення угоди сплачує йому
винагороду, розмір якої вказаний у специфікації до договорів.( том 2 а.с.
39-86).

Відповідно зі ст. 1 Указу
Президента України № 727, на яку посилається відповідач  у відзиві на позов та доповненнях до
нього,  встановлено, що виручкою  від реалізації продукції ( товарів, робіт, послуг)
вважається  сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або ( та ) в касу
за здійснення операцій з продажу продукції ( товарів, робіт, послуг).

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що  кошти, які поступали на
рахунок комісіонера є власністю комітенту, крім винагороди і витрат та
помилково нараховані відповідачем у базу оподаткування  у повному обсязі, як виручку від реалізації
продукції ( товарів, робіт, послуг), замість включення  лише винагороди.

Це також підтверджується листом
ДПА  України від 04.11.2004р. №
1424715-1317 „Про  нарахування єдиного
податку суб'єктами малого
підприємництва, які перейшли на спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності”, з якого вбачається, що грошові кошти, що надходять на
розрахунковий рахунок таких платників єдиного податку  є транзитними
та СПД не мають права власності  на ці кошти, тому  ця виручка не зараховується у оподатковуваний
оборот.

Таким чином, суд дійшов висновку
про те, що  відповідачем не надано
доказів порушення позивачем норм чинного законодавства.

Крім того, як вбачається з акту
перевірки у ньому вказані різні цифри валового
доходу, з якого відповідачем донарахований податок на прибуток.

Розрахунку, як саме були
розраховані вказані суми, відповідач у судове засідання не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства  в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає,
що  податкові повідомлення-рішення
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про донарахування 11715,6грн. податку з доходів фізичних
осіб незаконними та  такими, що
підлягають скасуванню.

Оскільки п. 2 ч. 3 розділу VII КАС
України передбачено, що розмір судового збору
визначається відповідно п.п. б п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про державне мито”, що дорівнює 3,40грн. по немайновим спорам, зайво
сплачене держмито у сумі 3,40 грн. підлягає
поверненню позивачу з Державного бюджету України, відповідно  до п. 2 ст. 89 КАС України по його заяві.

Судові витрати у сумі 503,40грн., з
яких 500грн.- оплата послуг адвоката та 3,40грн.- державне мито, понесені
позивачем, підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України
згідно п. 1 ст. 94 КАС України.

Вимоги щодо витрат на оплату
бензину для поїздки на судові засідання у сумі 150,03грн. та ксерокопіювання у
розмірі 30грн. задоволенню не підлягають, тому що не надано доказів, що саме
для  поїздки до суду був придбаний бензин
та здійснено копіювання.

У судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини постанови.

Постанова складена у повному
обсязі   29.03.2007 року.

З урахуванням викладеного,
керуючись ст. ст. ч. 1 ст. 94, 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов  задовольнити.

Визнати незаконними податкові повідомлення-рішення НОМЕР_1 та
НОМЕР_2  та  такими, що підлягають скасуванню.

Стягнути з Державного бюджету
України  на користь СПД ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1, ЄДРПОУ ІНФОРМАЦІЯ_1)  503,40 грн. судових витрат.

У разі неподання заяви про апеляційне
оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її
проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне
оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства України
до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Колосова Г.Г.