ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11.05.2007р.
м.Київ
№ 29/10-А

За позовом             Дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

До                           Державна податкова інспекція у Балаклійському районі Харківської області

Предмет
адміністративного
позову
скасування податкових повідомлень-рішень № 01/0, № /1, № /2

Суддя

Секретар судового засідання М.В. Вознюк

Представники:

Від позивача:     Зубар О.В. –представ. (дов. справі);

Кобзаренко Є.В. –представ. (дов. в справі)

Єфімов С.В. - представ. (дов. в справі)

Від відповідача: Сліденко А.В. –нач. від. (дов. в ссправі)

Горошко Т.М. –нач. від. (дов. в справі)

Писаренко О.М. -  голов. держ. под. інспектор (дов. в справі)

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 11.05.2007 о 10 год. 05 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. З технічних підстав виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 25.05.2007р., про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

20.04.2007р. в судовому засіданні було оголошено перерву до 11.05.2007р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, з урахуванням заяви від 19.02.2007р. № 2-1901, в якому просить визнати нечинними та  скасувати податкові повідомлення –рішення № /0 від 11.09.2006р., № /1, № /2  від 25.12.2006р. на суму 1108,70 грн.

Позивні вимоги обґрунтовані тим, що при прийнятті спірних рішень  Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Харківської області порушено строки застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов’язання та нараховані штрафні санкції під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справах про банкрутство позивача, а тому спірні рішення підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобов’язання по акцизному збору, що є підставою для стягнення штрафних санкцій, при цьому до штрафних санкцій не застосовуються строки давності, а оспорюванні податкові повідомлення-рішення прийняті після закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справах про банкрутство позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Харківської області проведено невиїзну документальну перевірку філії Дочірньої Компанії "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" з питання несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов”язань по платі за користування надрами для видобування корисних копалин, збору за право використання місцевої символіки, по рентній платі за нафту та природний газ що видобувається  в Україні, по збору за геологорозвідувальні роботи виконані за рахунок державного бюджету, акцизному збору, по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів з податку на прибуток за період з 01.04.2004р. –19.03.2003р., за результатами якої складено акт від 01.09.2006р. № 99/15-010/00153146.

У акті зазначено, що за період з 01.04.2001 року по 19.03.2003 року було несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобов’язання у сумі 3460106, 37 грн.

У зв”язку з несвоєчасною сплатою акцизного збору, було порушено п.п. 5.3.1 ст.5 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Філією ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромисловим управлінням "Шебелинкагазвидобування" несвоєчасно сплачена сума узгодженого податкового зобов’язання з акцизного збору в розмірі 3460106, 37 грн. в тому числі із затримкою  до 30 календарних днів –184133,97 грн., від 31 до 90 днів –625547,57 грн., більше 90 календарних днів –2650424,83 грн.

11 вересня 2006 року Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Харківської області відповідно до акту  перевірки № 99/15-010/00153146 від 01 вересня 2006 року було прийнято податкове повідомлення–рішення № /0, яким на підставі п.п. 17.1.7 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед податковими та державними цільовими фондами” за затримку 465 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов”язання  зобов’язано філію ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" сплатити 1325212,42 грн. штрафу у розмірі 50 процентів від суми 2650424,86 грн.

Філія ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" оскаржило податкове повідомлення –рішення № 001390501/0 від 11 вересня 2006 року в адміністративному порядку.

04 жовтня 2006 року Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Харківської області  прийнято податкове повідомлення–рішення № /1, яким на підставі п.п. 17.1.7 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку 50 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов”язання  зобов’язано філію ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" сплатити 1325212,42 грн. штрафу у розмірі 50 процентів від суми 2650424,86 грн.

За результатами адміністративного оскарження Державною податковою інспекцією у Харківській області винесене рішення від 15.12.2006р. № 4547/10/25-010, яким скасовано податкове повідомлення–рішення № /0 від 11 вересня 2006 року  в сумі 1324103,72 грн. та у цій частині рішення відповідач про розгляд первинної скарги. Дана обставина підтверджується позивачем та відповідачем.

Відповідно до п.6.4. ст.6 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-ІІІ від 21.12.2000р. податкове повідомлення вважається відкликаним, якщо (п.п.б) контролюючий  орган  скасовує  або  змінює раніше прийняте рішення про нарахування  суми  податкового  зобов'язання  (пені  і штрафних    санкцій)    або   податкового   боргу   внаслідок   їх адміністративного оскарження. У зазначених випадках податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття  контролюючим  органом  рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (пені і  штрафних санкцій) або податкового боргу.

Таким чином, повідомлення–рішення № /0 від 11 вересня 2006 року та податкове повідомлення–рішення № /1 від 04 жовтня 2006 року, вважаються відкликаними.

25 грудня 2006 року на підставі рішення Державної податкової інспекції у Харківській області від 15 грудня 2006 року Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Харківської області було прийнято податкове повідомлення – рішення № /2, яким на підставі п.п. 17.1.7 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку 465 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов”язання  зобов’язано філію ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" сплатити 1108,70 грн. штрафу у розмірі 50 процентів від суми  2217, 40грн.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін дійшов висновку про наявність підстав для  часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Декрету Кабінету України “Про акцизний збір” від 26.12.1992р. № 18-92  затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001р.,  філія ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” в особі  газопромислового управління  “Шебелинкагазвидобування” є платником акцизного збору з нафтопродуктів.

Актом перевірки встановлено, що філією ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" за період з 01.04.2001 року по 19.03.2003 року було несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобов’язання у сумі 3460106, 37 грн. Факт несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов’язання позивачем не оспорюється та сторонами підтверджується.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 №2181-ІІІ зі змінами і доповненнями у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:

податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України (п.1.2 ст.1);

податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання (п.1.3 ст.1);

штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами (п.1.5 ст.1).

Спірними податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем визначені позивачу податкові зобов'язання зі сплати штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати податкових зобов’язань, задекларованих позивачем самостійно у відповідних розрахунках.

В силу положень п. 5.1 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкові зобовязання, самостійно визначені позивачем у податкових деклараціях, вважаються узгодженими з дня подання цих податкових декларацій.

Згідно з пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1- 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Таким чином, пункт 17.1.7 ст. 17 Закону № 2181 передбачає відповідальність за прострочення сплати узгодженого податкового зобов'язання, відповідно до якого штрафні санкції нараховуються лише тоді, коли є зобов'язання зі сплати податку.

У позивача ж, станом на 11.09.2006р. (дата складання податкового повідомлення –рішення  № /0), не було зобов'язань зі сплати рентної плати за газ, оскільки як пояснює відповідач та підтверджує позивач, зобов”язання зі сплати рентної плати за газ, позивачем сплачено у повному розмірі  до прийняття податкового повідомлення –рішення № /0.

Отже, доводи відповідача, про те, що нарахування штрафних санкцій на підставі пункт 17.1.7 ст. 17 Закону № 2181 здійснюється тільки після того як зобов’язання зі сплати податків, зборів (обов’язкових платежів) сплачені платником, судом не приймаються, так як суперечать пункту 17.1.7 ст. 17 Закону № 2181.

Відповідно до пункту 1.7 розділу 1 та пункту 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом ДПА України від 16.09.2002 № 429 (далі - Порядок), факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні   документи,  що підтверджують наявність зазначених  фактів  та  на  підставі  яких  вчинені  записи  у  податковому  та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень.

В акті перевірки № 99/15-010/00153146 від 01 вересня 2006 року, на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, відсутнє чітке викладення змісту порушення, пов'язаного з несвоєчасністю подання платіжних доручень до установ банків по рентній платі за газ, а тому нарахування штрафних санкцій  за спірними рішеннями, здійснено відповідачем безпідставно.

У відповідності до п. 17.3 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 зазначеного Закону передбачено, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така  податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Податкове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у підпункті 15.1.1 цього пункту, у разі коли:

а) податкову декларацію за період, коли виникло податкове зобов'язання, не було подано;

б) судом встановлено скоєння злочину посадовими особами платника податків або фізичною особою - платником податків щодо умисного ухилення від сплати зазначеного податкового зобов'язання (пп.15.1.2 п.15.1 ст.15 вказаного Закону).

Факт несвоєчасного погашення узгоджених сум податкових зобовязань та їх розмір, наведений в акті перевірки, позивачем не заперечується.

Однак, податкові зобов'язання зі сплати штрафних санкцій за порушення позивачем граничних строків сплати узгоджених податкових  зобов’язань за період з 01.04.2001 року по 19.03.2003 року визначені відповідачем 11.09.2006 (дата прийняття податкового повідомлення-рішення з дріб”ю 0), тобто після закінчення строку давності,  встановленого пп. 15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України “Про порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Визначення та застосування штрафних санкцій після спливу строків давності відповідачем не обґрунтовано. Доказів про існування обставин, які зазначені у п.п.15.1.2 п.15.1 ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами” та за наявності яких строки давності не застосовуються, відповідачем не наведено.

Тому після закінчення строку давності, встановленого пп.15.1.1 п.15.1 ст.15  вказаного Закону, позивач вважається вільним від зобов'язання зі сплати штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань, про які вказано в акті перевірки.

За вказаних обставин, застосування до філії ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" поза межами строків визначених п.15.1.2 п.15.1 ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами”,   є неправомірним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що упродовж 2001 –2005 років стосовно ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" були порушені справи про банкрутство, а саме.

14 серпня 2001 року арбітражним судом м. Києва порушено справу № 23/386 про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

25 січня 2002 року арбітражним судом м. Києва припинено провадження у справі № 23/386 про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України".

20 березня 2003 року господарським судом м. Києва порушено справу № 24/260-б про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

23 грудня 2003 року господарським судом м. Києва припинено провадження у справі № 24/260-б про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України".

24 грудня 2003 року господарським судом м. Києва порушено справу № 2/21-б про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

30 серпня 2004 року господарським судом м. Києва припинено провадження у справі № 2/21-б про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України".

30 серпня 2004 року господарським судом м. Києва порушено справу № 23/365-б про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

06 квітня 2005 року господарським судом м. Києва припинено провадження у справі № 23/365-б банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України".

11 квітня 2005 року господарським судом м. Києва порушено справу № 23/342-б про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

22 червня 2005 року господарським судом м. Києва припинено провадження у справі № 23/342-б банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України".

04 липня 2005 року господарським судом м. Києва порушено справу № 19/22 про банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

14 березня 2006 року господарським судом м. Києва припинено провадження у справі № 19/22 банкрутство ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України".

У відповідності до ст.1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 №2343-ХІІ зі змінами і доповненнями мораторій на задоволення вимог кредиторів –це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію

У відповідності до п.4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду, та протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство (п.7 ст.12 названого Закону).

Як вбачається з акта перевірки, при здійсненні нарахування позивачу штрафних санкцій наявність мораторію, введеного у звязку з порушенням справи про банкрутство позивача, відповідачем не враховано.

Таким чином, застосування до позивача у період дії мораторію, тобто з 14.08.2001 р. по 25.01.2002р. (порушення та припинення справи № 23/386), штрафних санкцій на підставі п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є безпідставним та суперечить нормі Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Також, у відповідності до ст. 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Згідно ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі (ст.3 Кодексу) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Відповідно до ст.8 Кодексу держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання. Рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування з фінансових питань, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, а також з адміністративних та інших відносин управління, крім організаційно-господарських, в яких орган державної влади або орган місцевого самоврядування є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, приймаються від імені цього органу і в межах його владних повноважень.

Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.19 Господарського Кодексу суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Суб'єкти господарювання підлягають державній реєстрації відповідно до цього Кодексу та закону.

Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у т.ч у таких сферах:

збереження та витрачання коштів і матеріальних цінностей суб'єктами господарських відносин - за станом і достовірністю бухгалтерського обліку та звітності;

фінансових, кредитних відносин, валютного регулювання та податкових відносин - за додержанням суб'єктами господарювання кредитних зобов'язань перед державою і розрахункової дисципліни, додержанням вимог валютного законодавства, податкової дисципліни;

виробництва і праці - за безпекою виробництва і праці, додержанням законодавства про працю; за пожежною, екологічною, санітарно-гігієнічною безпекою; за дотриманням стандартів, норм і правил, якими встановлено обов'язкові вимоги щодо умов здійснення господарської діяльності.

Органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами та зобов'язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено, об'єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб'єктів господарювання.

Податковим повідомленням-рішенням від 25.12.2006р. № /2, яке оспорюється позивачем,  до позивача застосовані адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 238 ГК України за  порушення  встановлених  законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності  до  суб'єктів  господарювання можуть  бути  застосовані  уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції,   тобто   заходи  організаційно-правового  або  майнового характеру,  спрямовані  на  припинення   правопорушення   суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.  Види   адміністративно-господарських   санкцій,  умови  та порядок  їх  застосування  визначаються   цим   Кодексом,   іншими законодавчими актами.  Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Види адміністративно-господарських санкцій передбачені ст. 239 ГК України,  а саме органи державної влади та органи місцевого  самоврядування відповідно  до  своїх  повноважень  та  у  порядку,  встановленому законом,  можуть застосовувати до  суб'єктів  господарювання  такі адміністративно-господарські санкції:  вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф;    стягнення зборів (обов'язкових платежів);  зупинення операцій за рахунками суб'єктів господарювання; застосування антидемпінгових заходів;  припинення експортно-імпортних операцій;      застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення  дії  ліцензії  (патенту) на  здійснення  суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання   ліцензії   (патенту)  на  здійснення   суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності;      обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; скасування   державної  реєстрації  та  ліквідація   суб'єкта господарювання; інші  адміністративно-господарські санкції,  встановлені  цим Кодексом та іншими законами.

Пунктом 5 розділу  IX „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України   передбачено, що положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов'язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку.

Положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі якщо вони пом'якшують відповідальність за вказані порушення.

Статтею 250 ГК України встановлені строки застосування адміністративно-господарських санкцій. Зокрема зазначеною статтею встановлено, що адміністративно-господарські     санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Тобто, зазначеною статтею Господарського кодексу України пом’якшено відповідальність суб’єктів господарювання за порушення встановлених термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності шляхом обмеження терміну, на протязі якого може бути нарахована штрафна санкція.

Як вбачається з акту перевірки,   порушення філією позивача здійснювались в період з 01.04.2001р. по 19.03.2003 року. Зазначені порушення були виявлені відповідачем, як вже зазначалось,  в Акті № 99/15-010/00153146 від 01.09.2006р.    Тобто з моменту, коли порушення було встановлено вперше, пройшло більше одного року, отже, для застосування штрафних санкцій не має підстав, оскільки спливли строки, передбачені ст. 250 ГК України для застосування такого виду штрафних санкцій.

У відповідності до п. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта  владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів на підтвердження правомірності винесення податкового повідомлення –рішення № /2  відповідач суду не подав.

У зв”язку з тим, що повідомлення–рішення № /0 від 11 вересня 2006 року та податкове повідомлення–рішення № /1 від 04 жовтня 2006 року, вважаються відкликаними на підставі ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, позовні  вимоги в частині скасування повідомлень –рішень   № /0 від 11 вересня 2006 року, № /1 від 04 жовтня 2006 року не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладених обставин, позовні вимоги  є  такими, що підлягають задоволенню частково.

У звязку з  частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст.  94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у розмірі 3,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України у розмірі 1 грн. 70 коп.

На підставі викладеного та керуючись  ст. ст.  71, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Дочірньої Компанії "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення –рішення № /2 від 25 грудня 2006 року на суму 1108,70 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі газопромислового управління “Шебелинкагазвидобування” (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28) судові витрати у розмірі  1,70 грн. (одна гривня сімдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
І.В. Усатенко

Дата підписання постанови: 25.05.2007р.