ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
м.Чернігів                                                                                                                            тел.7-99-18
просп.Миру,20                                                                                                                    тел.178-853
=============================================================
Р І Ш Е Н Н Я

13 вересня 2007р.                                                                    Справа № 8/205

За позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Доч-Хліб”, вул..Привокзальна, 45, с.Велика Доч Борзнянського району

До відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Оленівське”, вул..Шевченко, 84, с.Оленівка Борзнянського району

Про  стягнення 22084грн.50коп.

Суддя   Т.Г.Оленич

ПРЕДСТАВНИКИ   СТОРІН:

від позивача:  Крикливий В.Д. - директор

від відповідача: Дзюба Л.А. –директор

У судовому засіданні за згодою сторін оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

С У Т Ь          С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 14723грн. безпідставно отриманих коштів у вигляді сплаченого податку на додану вартість, та 7361грн.50коп. шкоди у вигляді сплачених штрафних санкцій, застосованих до позивача податковими органами внаслідок неправомірного віднесення ним податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідач позовні вимоги визнає в частині суми безпідставно отриманих коштів, заперечуючи проти стягнення збитків, оскільки вважають, що працівникам бухгалтерії позивача було відомо про відсутність свідоцтва платника подану на додану вартість.

Заявлені представниками  сторін клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволені.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, з’ясувавши обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши надані сторонами докази, суд ВСТАНОВИВ:

Між сторонами протягом серпня 2006р. укладені договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких відповідач зобов’язувався поставити на передати у власність позивача продукцію, а  позивач зобов’язувався прийняти цю продукцію та оплати її вартість за встановленою в договорі ціною, а саме: договір від 02.08.06р. на поставку пшениці 4 класу в кількості 66,722тн загальною вартістю 42034грн.86коп., в тому числі ПДВ –7005грн.81коп.;  договір від 02.08.06р. на поставку пшениці в кількості 1,539тн  загальною вартістю 969грн.74коп., в тому числі ПДВ –161грн.62коп., договір від 03.08.06р. на поставку 31,219тн пшениці загальною вартістю 19667грн.97коп., в тому числі ПДВ 3277грн.99коп.,.  договір від 03.08.06р. на поставку пшениці в кількості 1,177тн загальною вартістю 741грн.24коп., в тому числі ПДВ - 123грн.34коп.,  договір від 14.08.06р. на поставку пшениці 4кл. в кількості 2,409тн загальною вартістю 1590грн.05коп., в тому числі ПДВ –265грн.01коп., договір від 14.08.06р. на поставку пшениці 4кл. в кількості 28,953тн загальною вартістю 19108грн.98коп., в тому числі ПДВ 3184грн.,83коп.; договорі від 17.08.06р. на поставку пшениці в кількості 5811грн.56коп., в тому числі ПДВ –968грн.66коп.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було передано позивачу зерно по накладних, зокрема:  № 2 від 02.08.06р. в кількості 66,722тн; №1 від 02.08.06р. в кількості 1,539тн., №8 від 03.08.06р. в кількості 31,219тн; № 138 від 03.08.06р. в кількості 2,177тн;  №29  від 14.08.06р. в кількості 2,409тн; №29 від 14.08.06р. в кількості 28,953тн; №6 від 17.08.06р. в кількості 8,806тн, в яким також були окремо визначені суми ПДВ, що підлягали сплаті. Факт отримання продукції не заперечується позивачем. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобов’язання по поставці зерна виконав.

Разом із накладними на передачу продукції, відповідачем складені  податкові накладні, які були передані позивачу. Заперечення відповідача, що дані накладні складалися працівниками бухгалтерії позивача судом до уваги не приймаються, оскільки, як свідчить аналіз накладних, на них містяться підписи осіб, що склали податкову накладну, а також відбитки печатки відповідача.

Виходячи із приписів Закону України “Про податок на додану вартість” об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки  товарів  та  послуг,  місце   надання   яких знаходиться  на митній території України.

Разом з тим, відповідно до ст.7 ч.7.2. п.7.2.4. Закону України “Про податок на додану вартість” право  на нарахування податку та складання податкових накладних  надається  виключно  особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач протягом 2006р., в тому числі на момент укладення  вищезазначених договорів купівлі-продажу та поставки позивачу продукції, не був платником податку на додану вартість та не мав  відповідного свідоцтва, що підтверджується довідкою Державної податкової інспекції в Борзнянському районі Чернігівської області від 12.09.07р. №1704/10. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не мав право нараховувати на ціну своєї продукції податок на додану вартість.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладений обов’язок доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заявляючи позовні вимоги, позивач стверджує, що ним по вищевказаних договорах було сплачено податку на додану вартість в сумі 14723грн. Разом з тим, як вбачається із платіжних доручень № 406 від 02.08.06р., №428 від 07.08.06р., №453 від 14.08.06р. та банківської виписки по рахунку позивача за 18.08.06р.,  позивачем було здійснено оплату за зерно по договорах від 02.08.06р. на суму 42304грн.86коп., від 03.08.06р. на суму 19667грн.97коп.,  від 14.08.06р. на суму 19108грн.98коп., від 17.08.06ор. на суму 5811грн.96коп. В тому числі,   за вказаними платіжними документами було сплачено 14437грн.30коп. податку на додану вартість.

Доказів оплати зерна по договорах від 02.08.06р. на суму 969грн.74коп., від03.08.06р. на суму 741грн.24коп.,  від 14.08.06р. на суму 1590грн.05коп. позивач суду не надав, отже суд приходить до висновку, що податок на додану вартість, визначений у цих договорах, в сумі 549грн.77коп. позивачем не  сплачувався відповідачу.

Оскільки відповідач не мав права на нарахування податку на додану вартість на визначену сторонами договору ціну продукції, а тому не мав права на отримання цього податку, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно одержані  кошти в сумі 14437грн.30коп.

В силу ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов’язана повернути потерпілому це майно.

Враховуючи, що факт  відсутності у відповідача правових  підстав для отримання податку на додану вартість в сумі 14437грн.30коп.  підтверджено матеріалами справи, суд приходить до висновку, що  з відповідача має бути стягнуто 14437грн.30коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення 7361грн.50коп. шкоди, позивач зазначає, що внаслідок винних дій відповідача до нього органами державної податкової служби  були застосовані штрафні (фінансові)  санкції,  які були сплачені, а тому відповідач має відшкодувати цю суму.

В ході перевірки позивача з питань дотримання останнім вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.06р. по 31.12.06р., проведеної 17.05.07р. Державною  податковою інспекцією в Борзнянському районі, було встановлено, що  позивач  безпідставно включив до податкового кредиту в серпні 2006р. суму податку на добавлену вартість в розмірі 14987грн.46коп. по отриманих товарно-матеріальних цінностях від неплатника податку на додану вартість СТОВ “Оленівське” (а.с.44). В зв’язку із заниженням позивачем суми податкового зобов’язання йому було донараховано 14723грн. податку  та застосовані штрафні санкції  в сумі 7361грн.50коп., про що прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.05.07р. Суми донарахованого податку та штрафних санкцій сплачені позивачем 29.05.07р., про що свідчить банківська виписка з рахунку позивача від 29.05.07р.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.  Разом з тим, як вбачається із  матеріалів справи, штрафні санкції до позивача були застосовані внаслідок порушення ним вимог чинного податкового законодавства. Позивач, укладаючи договорі купівлі-продажу,  не був позбавлений права перевірити наявність у відповідача свідоцтва про реєстрацію його платником податку на додану вартість. Крім того, позивач мав право в будь-який час до перевірки надати органам державної податкової служби уточнюючи розрахунки  податкового зобов’язання. До того ж, як зазначено в акті перевірки, позивач скористався таким своїм правом, але лише стосовно податкової накладної № 26 від 14.08.06р. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності  за неналежне дотримання позивачем вимог чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

В силу ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись Законом України “Про податок на додану вартість”, ст.ст.1212,1166 Цивільного кодексу України, ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Оленівське”, с.Оленівка Борзнянського району, вул..Шевченка, 84 (ідентифікаційний код 03795939, п/р 3261 в Чернігівському РУ КБ “Приватбанк”, м.Чернігів, МФО 353586) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Доч-Хліб”, с.Велика Доч Борзнянського району, вул..Привокзальна, 45 (ідентифікаційний код 31479984, п/р 260082470 в Чернігівському обласному відділенні ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, МФО 353348) 14437грн.30коп. безпідставно отриманих коштів, 144грн.37коп. державного мита та 77грн.14коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу..

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Суддя                                                                                               Т.Г.Оленич

Повне рішення підписано 18 вересня 2007р.

Суддя                                                                                               Т.Г.Оленич

19.09.07