ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.01.07                                                                                               Справа №24/406/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Шевченко Т. М. судді  Шевченко Т. М.    , Мойсеєнко Т. В.  , Яценко О.М.

при секретарі – Шерник О.В.

за участю представників:

від прокуратури: Толсторебров І.М., посвідчення №301 від 01.03.2006;

позивача:               Ребчинський С.А., дов. №620 від 03.10.2000, директор;

відповідача:          Юнаш Б.П., дов. №3600 від 26.12.2005, начальник юр. відділу;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «ВРЕЖО №13», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької  області від 21.11.2006р. у справі №24/406/06

за позовом: Запорізького державного науково-виробничого підприємства «Система», м. Запоріжжя

до відповідача: Комунального підприємства «ВРЕЖО №13», м. Запоріжжя

про тлумачення п.7 договору

за участю прокуратури Запорізької області на стороні позивача

СУТЬ СПОРУ:

Запорізьке державне науково-виробниче підприємство «Система» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до КП «ВРЖО №13» про тлумачення змісту  пункту 7 в редакції узгодженого протоколу розбіжностей до Договору №890, відповідно до ст.ст. 213, 628, 638 ЦК України.

Рішенням господарського суду від 21.11.2006р. (суддя Азізбекян Т.А.) позов задоволено частково, розтлумачено п.7 договору;  але в  резолютивній частині рішення зазначено, що в окремій частині даний пункт не відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погодившись з прийнятим судовим актом, КП «ВРЕЖО №!13» (відповідач по справі) звернулося до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою від 13.12.2006р. апеляційна скарга прийнята до розгляду, судове засідання призначене на  26.01.2007р.

Розпорядженням за №156 від 25.01.2007 першого заступника Голови Запорізького апеляційного господарського суду  справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий – Шевченко Т.М. (доповідач), судді – Мойсеєнко Т.В., Яценко О.М.

Зазначеною колегією справу прийнято до провадження.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішення про тлумачення змісту пункту 7 Договору частково не відповідає чинному законодавству, вважає, що  судом  при тлумачення  спірного пункту Договору повинен бути визнаний спірний пункт  таким, що не відповідає законодавству, в цілому, а не його окрема частина.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу також вважає рішення господарського суду таким, що не відповідає вимогам закону. Вказує, що суд задовольнив позовні вимоги частково, але не вказав щодо решти позовних вимог, тому, як стверджує позивач, позовні вимоги повинні бути задоволені у повному обсязі, у зв’язку з чим вважає за необхідне змінити рішення господарського суду.

За заявою представників сторін судове засідання проводилось без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

За згодою представників сторін в судовому засіданні 26.01.2007 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами,  наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно  розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали  справи та апеляційної скарги,  вислухавши пояснення  представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення, знаходить апеляційну скаргу  такою, що підлягає частковому задоволенню  з наступних підстав.

14.03.2000р. між  КП «ВРЕЖО №14» (правонаступником якого є КП «ВРЕЖО №13») та ЗДНВП «Система» був укладений Договір №890 про спільне володіння та дольову участь в утриманні житлового будинку та прибудинкової території», пункт 7 якого викладено в узгодженої редакції протоколу розбіжностей до договору та звучить наступним чином: «Невід’ємною частиною  цієї угоди є узгоджений із «Співвласником» розподіл витрат на обслуговування та ремонт будинку і утримання прибудинкової території між сторонами та розрахунки ставки експлуатаційних витрат на день укладення договору» (том 1, а.с.11).

03 січня 2005 року сторонами укладено Додаткову угоду до Договору №890 щодо узгодження строків та порядку внесення оплати за експлуатаційні витрати по встановленим для житлового фонду ставкам та визначили суму експлуатаційних витрат з розрахунку за 1 кв.м на місяць (т.1, а.с.12).

Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст проавочину (його окремої частини) може бути витлумачений стороною(сторонами), а на вимогу однієї або обох сторін-судом. Суд постановляє рішення про тлумачення змісту правочину. Потреба в тлумаченні виникає у випадках, якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з’ясувати зміст окремих частин паравочину, визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, також коли сторона (сторони) мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що сторони за Договором не дійшли згоди щодо розподілу витрат на обслуговування та ремонт будинку і утримання при будинкової території, що  КП «ВРЕЖО №13» жодного разу на надало ЗП «Система» будь-якого розрахунку ставки експлуатаційних витрат, тому він вважає цей Договір неукладеним та просить розтлумачити наведений вище пункт 7 Договору №890 шляхом зазначення в рішенні суду, що недосягнення сторонами згоди стосовно розподілу витрат на обслуговування, ремонт будинку і утримання прибудинкової території, відповідно до ст.ст. 628, 638 ЦК України, тягне за собою неукладеність Договору №890.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник позивача  підтвердив обставини, що викладені в позовній заяві та які, на його думку, є підставою для  звернення до суду з вимогою розтлумачити зміст пункту 7 Договору. Разом з тим, представник позивача пояснив, що у сторін за Договором немає розбіжностей щодо однакового поняття  значення  та змісту спірного пункту Договору. Вказане підтвердив і представник  відповідача.

В матеріалах справи також відсутні доказі, які б свідчили, що сторони мають різне уявлення змісту пункту 7 Договору №890.

Аналіз матеріалів справи, з урахуванням пояснень представників сторін в судовому засіданні, надає можливість колегії суддів зробити висновок, що фактично між сторонами  існує спір щодо узгодженості умов Договору, порядку виконання умов Договору, в тому числі пункту 7, що може бути предметом іншої справи, за іншими позовними вимогами та не є правовою підставою для звернення до господарського суду з позовом про тлумачення змісту пункту 7 Договору.

За наведених обставин в задоволенні позову про тлумачення  пункту 7 Договору в редакції узгодженого протоколу розбіжностей від 05.12.2000 слід відмовити. Також  колегія суддів вважає, що господарський суд необґрунтовано, без достатньої правової  підстави в резолютивній частині рішення зробив висновок про невідповідність чинному законодавству пункту 7 Договору в  частині «розрахунків ставки експлуатаційних витрат на день укладення договору».

Враховуюче вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду прийнято при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, а висновки господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення господарського суду.

Апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання позовної заяви покладаються на позивача у справі, за апеляційною скаргою – на сторони порівну.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.  49,  99, 101-105  ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «ВРЕЖ0 №13», м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.11.2006р. у справі №24/406/06 скасувати.

В задоволенні  позову відмовити повністю.

Стягнути з Запорізького державного науково-виробничого підприємства «Система», м. Запоріжжя на користь Комунального підприємства «ВРЕЖО №13», м. Запоріжжя  42 грн. 50 коп. державного мита за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Постанову оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України  29.01.2007.

Головуючий суддя Шевченко Т. М.

судді  Шевченко Т. М.

Мойсеєнко Т. В.  Яценко О.М.