ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 21/565

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасні комп’ютерні технології”, м. Маріуполь Донецької області,

на рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2007

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2007

зі справи № 21/565

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасні комп’ютерні технології” (далі –ТОВ “СКТ”)

до товариства з обмеженою відповідальністю “Сігма-профі” (далі –ТОВ “Сігма-профі”), м. Київ,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України (далі –Департамент), м. Київ,

про визнання права попереднього користування на знак для товарів і послуг,

за участю представників:

позивача –Родікова П.М.,

відповідача –Туза А.І.,

третьої особи –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “СКТ” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання за позивачем права попереднього користувача на знак для товарів і послуг (торговельну марку).

Рішенням названого суду від 26.02.2007 (суддя Шевченко Е.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2007 (колегія суддів у складі: Андрієнко В.В. –головуючий, судді Малетич М.М., Студенець В.І.), у задоволенні позову відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано недоведеністю позивачем наявності правових підстав для визнання за ним права попереднього користувача.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ТОВ “СКТ” просить судові рішення зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ТОВ “Сігма-профі” подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 17.07.2006 Департаментом видано ТОВ “Сігма-профі” свідоцтво України № 64877 на знак для товарів і послуг “PROFILINE” (дата подання заявки 17.11.2005) за 2, 16, 35 класами Міжнародної класифікації товарів та послуг (далі - МКТП);

- позивач, посилаючись на добросовісне використання ним торговельної марки “ProfiLine” до дати подання відповідної заявки відповідачем, а також на здійснення значної і серйозної підготовки до такого використання, просить визнати за ним право попереднього користувача на торговельну марку “ProfiLine”, “ProfiLine”, “ПРОФИЛАЙН” за класами 1, 9, 16; 1, 9, 16, 20, 35, 42; 1, 9, 16 МКТП відповідно;

- позивачем не доведено використання ним спірної торговельної марки на дату подання ТОВ “Сігма-профі” відповідної заявки (17.11.2005), як не доведено й здійснення значної і серйозної підготовки для такого використання, що підтверджується відсутністю з боку ТОВ “СКТ” інформації щодо товару (зокрема, товару, для якого відповідачем зареєстровано торговельну марку “PROFILINE”) та доказів фактичного виконання сторонами угод, доданих позивачем до матеріалів справи.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності підстав для визнання за позивачем права попереднього користувача на торговельну марку.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, відповідач є власником свідоцтва України № 64877 на знак для товарів і послуг “PROFILINE” (дата подання заявки 17.11.2005) за 2, 16, 35 класами МКТП.

Відповідно до частини другої статті 494 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) обсяг правової охорони торговельної марки визначається

наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з статтею 495 ЦК України володілець відповідного свідоцтва є власником: права на використання торговельної марки; виключного права дозволяти використання торговельної марки; виключного права перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання.

Відповідно до частини другої статті 156 Господарського кодексу України використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов'язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.

Частиною першою пункту 4 статті 16 Закону України від 15.12.1993 № 3689-ХІІ “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” (далі –Закон № 3689) встановлено, що використанням знака визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах.

Згідно з частиною другою цього пункту статті 16 Закону № 3689 знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Водночас відповідно до пункту 6 статті 16 Закону № 3689 виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак не поширюється на здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки.

Частиною першою статті 500 ЦК України встановлено, що будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача).

З огляду на наведене попередні судові інстанції, беручи до уваги законодавче визначення поняття використання торговельної марки (знака для товарів і послуг) та встановивши недоведеність позивачем використання ним в Україні до 17.11.2005 (дата подання відповідачем заявки) зареєстрованої ТОВ “Сігма-профі” торговельної марки “PROFILINE” для товарів і послуг за 2, 16, 35 класами МКТП або здійснення ТОВ “СКТ” до 17.11.2005 значної і серйозної підготовки для такого використання, дійшли правомірного висновку щодо необхідності відмови в задоволенні даного позову.

При цьому застосування попередніми судовими інстанціями приписів статті 157 Господарського кодексу України та статті 16 Закону № 3689 стосовно визначення використання торговельної марки є правомірним, оскільки право попереднього користувача відповідно до статті 500 ЦК України є таким, що невід’ємно пов’язано з існуванням зареєстрованої на ім’я іншої особи торговельної марки, власник якої володіє правом на її використання, а також виключними правами дозволяти використання цієї торговельної марки та перешкоджати її неправомірному використанню.

Водночас посилання місцевого та апеляційного господарських судів на статті 470, 480 ЦК України, всупереч наведеному в касаційній скарзі, не свідчить про помилкове застосування цих норм матеріального права, а демонструє загальні принципи визначення права попереднього користувача щодо різних об’єктів інтелектуальної власності.

Твердження скаржника про залишення поза увагою попередніх судових інстанцій його позовних вимог щодо права попереднього користувача на торговельну марку “ProfiLine” спростовується фактичним змістом судових рішень зі справи, які містять не лише рішення про повну відмову в задоволенні позову, але й необхідну оцінку усіх поданих позивачем доказів з цього приводу.

Не може бути підставою для задоволення касаційної скарги й посилання ТОВ “СКТ” на залишення попередніми судовими інстанціями без експертного дослідження питання схожості позначень, зазначених ним у позовній заяві, та торговельної марки відповідача, оскільки як місцевим, так і апеляційним господарським судом не було встановлено ні використання цих позначень позивачем (як торговельних марок) до 17.11.2005, ані здійснення ним значної і серйозної підготовки для такого використання.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи касаційної скарги, що стосуються встановлення судом обставин справи та оцінки поданих доказів, Вищий господарський суд України відхиляє з огляду на положення частини другої статті 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому касаційна інстанція вважає за можливе зазначити, що матеріали справи не містять відомостей щодо перешкоджання місцевим та апеляційним господарськими судами позивачеві в поданні доказів на підтвердження реального виконання поданих ним до суду договорів, хоча б й після 17.11.2005 (за умови здійснення значної і серйозної підготовки до цієї дати).

Отже, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2007 та постанову Київського   апеляційного   господарського  суду   від   29.05.2007  зі  справи № 21/565 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасні комп’ютерні технології” –без задоволення.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов