ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"08" жовтня 2007 р.
Справа №  14/137

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б.,    у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали справи №14137

за  позовом Відкритого акціонерного товариства “Кіровський”(далі по тексту – ВАТ), с. Вільне Кіровоградського району Кіровоградської області

до відповідача:  Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Кіровоград

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Секретар судового засідання – Адаменко А.В.

Представники :

від позивача – Єрьоменко В.П., довіреність №114 від 04.05.2007 р.

від позивача – Самсонова С.Ф., довіреність №210 від 11.06.2007 р.

від відповідача – Рабенко Т.В., довіреність №30 від 23.04.2007 р.

Від відповідача – Мельник В.В., довіреність №2 від 01.02.2007 р.

Подано позов про визнання нечинними  податкових повідомлень-рішень Кіровоградської МДПІ №0 від 07.02.2007 р., за яким визначено суму податкового зобов”язаня по податку з доходів фізичних осіб в розмірі        5 054,64 грн. основного платежу та 10 109,28 грн. штрафної(фінансової) санкції,  №0 від 07.02.2007 р., за яким визначено суму податкового зобов”язання по податку на прибуток в розмірі 40 026,00 грн. основного платежу та 12 008,00 грн. штрафної(фінансової) санкції, №00 від 07.02.2007 р., за яким визначено суму податкового зобов”язання по податку на додану вартість в розмірі 8 601,00 грн. основного платежу та 4 300,00 грн. штрафної(фінансової) санкції, №0 від 07.02.2007 р., за яким визначено суму штрафних(фінансових) санкцій в розмірі 22 971,05 грн.

20.08.2007 р. позивач подав уточнення до позовної заяви, зі змісту якого вбачається, що позивач повністю відмовляється від позовних вимог в частині визнання нечинним податкових повідомлень-рішень Кіровоградської МДПІ  №2 ід 03.04.2007 р. про визначення  суму податкового зобов”язаня по податку з доходів фізичних осіб в розмірі  5 054,64 грн. основного платежу та 10 109,28 грн. штрафної(фінансової) санкції та №2 від 03.04.2007 р. про визначення суму податкового зобов”язання по податку на додану вартість в розмірі 8 601,00 грн. основного платежу та 4 300,00 грн. штрафної(фінансової) санкції.

В уточненні до позовної заяви позивач просить суд винести рішення, яким визнати нечинним податкове повідомлення-рішення №2 від 03.04.2007 р. та податкове повідомлення-рішення №0 від 28.11.2006 р.

08.10.2007 р. представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд прийняти відмову від позовних вимог щодо визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №0 від 28.11.2006 р., №0 від 28.11.2006 р. та винести рішення, яким визнати частково нечинним податкове повідомлення-рішення №0 від 28.11.2006 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 19 424,80 грн. Інші позовні вимоги залишити без змін.

08.10.2007 р. в поясненнях щодо тексту матеріалів по справі позивач просить врахувати деякі помилки в датах спірних рішень, допущенні при складанні позовної заяви.

В обґрунтування  заявлених  вимог  щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №0 позивач зазначає, що ВАТ “Кіровський “ було отримано компенсацію за сплачені відсотки за одержаним банківським кредитом, а не дотацію чи субсидію, як це передбачено підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Отже позивач вважає помилковим висновок податкового органу щодо порушення позивачем підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме не включення до складу доходу позивача суми компенсації з бюджету, отриманої останнім на протязі 2004 року в розмірі 160 104,44 грн. та відповідно не зарахування до бюджету податку на прибуток в розмірі 40 026,11 грн.

В обґрунтування заявлених вимог щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №0 від 28.11.2006 р. позивач, посилаючись на норми статті 9 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а також статтю 250 Господарського кодексу України, стверджує, що ВАТ “Кіровський” реалізовувалась власна продукція в тарі, яка не підлягає поверненню, а також звертає увагу суду на порушення податковою службою

строків застосування адміністративно-господарської санкції.

В запереченнях на позов Кіровоградська МДПІ не визнає вимоги позивача та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

Працівниками Кіровоградської МДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ВАТ “Кіровський” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 0 01.10.2004 р. по 30.09.2006 р. , за результатами якої складено акт перевірки №4423-0000852465 від 15.11.2006 р.

Документальною перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2004 рік на 40 026, 11 грн., а також пункту 1 статті 3 Закону України  “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, в результаті чого товариством не проведені розрахункові операції з застосуванням реєстраторів розрахункових операцій на суму 4 594,21 грн.

Акт перевірки став підставою для прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень №0 від 28.11.2006 р. , №0 від 28.11.2006 р.

В позовній заяві позивач помилково зазначає дату прийняття рішень зі значком “0” ні 28.11.2006 р., а 07.02.2007 р., тоді як 07.02.2007 р. датовані спірні рішення зі значком “1”.

Не погодившись з рішеннями контролюючого органу позивач оскаржив їх в процедурі адміністративного оскарження. За результатами розгляду скарг  податковим органом спірні рішення залишено без змін, а скарги позивача без задоволення, в зв”язку з чим прийняті рішення зі значком “1” від 07.02.2007 р., зі значком “2” від 03.04.2007 р.

Господарський суд  задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №184 від 18.02.2004 р., якою було затверджено Порядок використання коштів, передбачених у Державному бюджеті України на 2006 рік на здійснення фінансової підтримки підприємств агропромислового комплексу через механізм здешевлення коротко- і довгострокових кредитів, ВАТ “Кіровський “ в 2004 році за рахунок коштів державного бюджету отримало компенсацію ставки за кредитами комерційних банків в сумі 160 104,44 грн.

Податкова служба прийшла до висновку, що позивач на суму отриманої компенсації занизив скоригований валовий дохід підприємства за 2004 рік.

Господарський суд не погоджується з твердженням відповідача за             наступних обставин.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валовий дохід – загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого(нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій. Матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній(морській) економічної зоні, так і за її межами.

Валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум дотацій і субсидій з фондів загальнообов”язкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку.

Тобто, вищезазначена норма Закону передбачає обов”язок платника податку включати до валових доходів отримані платником виключно суми дотацій та субсидій.

ВАТ “Кіровський” було отримано компенсацію за сплачені відсотки за одержаним банківським кредитом, а не дотацію чи субсидію, як це передбачено підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Згідно пункту 1.22.1 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” безповоротна фінансова допомога – це сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів(за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладення таких угод.

Відповідно до листа “Щодо бюджетної класифікації” від 18.01.2002 р. №07-0792-353, наказу “Про затвердження Роз”яснень щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Роз”яснень щодо застосування класифікації кредитування бюджету” №194 від 04.11.2004 р. Державного казначейства України субсидії це невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов”язані з відшкодуванням збитків державних підприємств.

Указом Президента України “Про заходи щодо впровадження Концепції адміністративних реформ в Україні” №81098 від 22.07.1998 року передбачено, що трансферти це кошти, що передбачаються з Державного бюджету до місцевих бюджетів, або з місцевих бюджетів вищого рівня до бюджетів нижчого рівня у вигляді дотацій, субсидій, субвенцій та в інших формах.

Отже поняття компенсації та дотації, субсидії не є тотожними, а тому є невірним позиція податкового органу щодо порушення позивачем підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Господарський суд також погоджується з позицією позивача, що кошти одержані платником фіксованого сільськогосподарського податку ВАТ “Кіровський” за рахунок кредиту, і на часткову компенсацію відсотків по яким держава здійснила підтримку сільськогосподарського товаровиробника,  були спрямовані на здійснення сільськогосподарської діяльності позивача, що як наслідок позбавляє платника від обов”язку оподатковувати фінансові результати згідно пункту 7.20 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” на загальних умовах.

Враховуючи викладене господарський суд задовольняє позовні вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ № 2 від 03.04.2007 р. про визначення податкового зобов”язання по податку на прибуток в розмірі 40 026,00 грн. основного платежу та 8 005,00 грн. штрафної(фінансової) санкції.

Господарський суд  задовольняє вимогу позивача про визнання частково нечинним податкового повідомлення-рішення  від 28.11.2006 р. №000662360/0 щодо нарахування штрафної(фінансової) санкції в розмірі 19 424,80 грн., яким з посиланням на пункт 1 статті 3, пункт 1 статті 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” податковою службою нараховано штрафну санкцію в сумі 22 971,05 грн.

Згідно статті 1 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами – суб’єктами підприємницької діяльності або юридичними особами, які здійснюють операції з розрахунків у готівковій таабо безготівковій формі при продажу товарів(наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Відповідно до статті 3 цього Закону суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов’язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки через зареєстровані реєстратори розрахункових операцій.

Згідно пункту 1 статті 9 Закону України реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ “Кіровський” здійснена реалізація власної продукції, а саме яєць куриних в упакованої тарі, за яку покупці продукції сплачували кошти в  касу підприємства, що оформлено прибутковими касовими ордерами. Дана операція не може бути розцінена, як операція у сфері торгівлі, оскільки позивач здійснював відпуск власної продукції в упакованої тарі, що є свого роду послугою при відпуску власної продукції.

Крім того слід звернути увагу на наступне. Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб”єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб’єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Одним із видів адміністративно-господарських санкцій є адміністративно-господарський штраф (стаття 239 Господарського кодексу України).

Адміністративно-господарський штраф-це грошова сума, що сплачується суб’єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб’єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення (частини 1,2 статті 241 Господарського кодексу України).

Адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом (стаття 250 Господарського кодексу України).

Господарський суд вважає, що штрафні санкції застосовані Кіровоградської МДПІ на підставі спірного рішення з посиланням на порушення позивачем норм Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” є адміністративно-господарською санкцією на яку розповсюджуються строки застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України.

Положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі якщо вони пом’якшують відповідальність за вказані порушення (абзац 2 пункту 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України).

Тому положення статті 250 Господарського кодексу України необхідно застосовувати до господарських відносин до набрання чинності Господарським кодексом України, оскільки вони пом’якшують відповідальність за вказані порушення.

Відповідач виявив у позивача порушення норм Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” в день підписання акту документальної перевірки, тобто 15.11.2006 р., тому застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення правил здійснення господарської діяльності є правомірним починаючи з 15.11.2005 р.

Застосування штрафної(фінансової) санкції за отримання підприємством коштів згідно прибуткових касових ордерів без застосування реєстраторів розрахункових операцій  в період з 06.10.2004 року по 14.10.2005 року є порушенням положень Господарського кодексу України.

Крім того господарський суд вважає безпідставним визначення нарахованих штрафних(фінансових) санкцій в спірному рішенні як податкового зобов’язання.

Відповідно до пункту 11 статті 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право застосовувати до підприємств, установ, організацій і громадян фінансові санкції у порядку та розмірах встановлених законом.

Статтею 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” регламентується порядок визначення суми податкових зобов’язань платника податку. Тобто, вказані приписи стосуються податкових зобов’язань, які встановлюють контролюючі органи, згідно законодавчих актів та правовідносин з оподаткування і до яких не відноситься правовідносини з застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Враховуючи викладене господарський суд задовольняє позовні вимоги та визнає нечинним податкове повідомлення-рішення про застосування штрафної(фінансової) санкції від 28.11.2006 р. №000662360/0 в частині застосування штрафної(фінансової) санкції в розмірі 19 424,80 грн.

Керуючись статтями 71, 94, 157, 160, 162, 163, 254, 258 пунктом 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Закрити провадження у справі в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції №0 від 28.11.2006 р., №0 від 28.11.2006 р.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції №0 від 28.11.2006 р., за яким визначено суму податкового зобов”язання по податку на прибуток в розмірі 40 026,00 грн. основного платежу та 12 008,00 грн. штрафної(фінансової) санкції.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції №0 від 28.11.2006 р. в частині застосування штрафної(фінансової) санкції в розмірі 19 424,80 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної силит після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

С. Б. Колодій