Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2007 р.                                                           Справа № 40/170-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., судді Лакіза В.В. , Шепітько І.І.

при секретарі Шубіній Ю.Є.

за участю представників сторін:

прокурора - Мірошниченко М.Л., посв. № 149 від 29.10.2001 р.

позивача - Павлова В.В., дор. № 16/04/07-01 від 16.04.2007 р.

відповідача -  Любич Л.М., дор. № 026/42-Д від 27.04.2007 р., Булавінова Є.А., дор. № 026/28-Д від 01.08.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2311Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 15.06.07 р. по справі № 40/170-07

за позовом ДП "ІНТЕРГЛАСТ" фірми "ГЛАСТ ГМБХ", м. Київ

до Державного НВП "Об"єднання Комунар", м. Харків

за участю прокуратуриХарківської області

про встановлення земельного сервітуту, усунення перешкод, заборону вчиняти дії

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.06.2007 р. по справі № 40/170-07 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Хотенець П.В., судді Жельне С.Ч., Доленчук Д.О.) позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача стягнено 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинами справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Прокуратура Харківської області підтримує апеляційну скаргу відповідача, просить її задовольнити  та  скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач вважає рішення суду законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін та прокуратури, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд  встановити земельний сервітут між Дочірнім підприємством "ІНТЕРГЛАСТ" фірми "ГЛАСТ ГМБХ" та ДНВО "Комунар" на постійне, обмежене, безоплатне користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 8 та прилягає до нежитлових будівель ДНВО "Комунар" в межах та обсягу згідно з графічним додатком №1 до даної позовної заяви від 29.03.2007 р. для подальшої державної реєстрації сервітуту, визнавши за Дочірнім підприємством "ІНТЕРГЛАСТ" фірми "ГЛАСТ ГМБХ"  право на наступні земельні сервітути:

-           право цілодобового та безперешкодного в'їзду та виїзду на будь-якому транспортному засобі по наявному шляху через земельну ділянку відповідача;

- право проходу (входу, виходу) та проїзду на велосипеді через земельну ділянку відповідача;

- право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій через земельну ділянку відповідача;

- право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через земельну ділянку відповідача;

- право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через земельну ділянку відповідача.

Зобов'язати ДНВО "Комунар" усунути перешкоди щодо вільного,    цілодобового та безперешкодного користування нежитловою будівлею, яка знаходиться за  адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б та належить Дочірньому підприємству "ІНТЕРГЛАСТ" фірми "ГЛАСТ ГМБХ" на праві власності, а також усунути перешкоди щодо вільного, цілодобового та безперешкодного користування земельною ділянкою, що прилягає до нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б, у тому числі шляхом знесення (демонтажу) огорожі у вигляді опорних стовпів з металевим ланцюгом в місці в'їзду (входу) та виїзду (виходу) до нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б, а також зобов'язати ДНВО "Комунар" пропускати представників, співробітників   Дочірнього підприємства "ІНТЕРГЛАСТ" фірми "ГЛАСТ ГМБХ" та інших осіб, які направляються до нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б, (контрагентів, клієнтів, гостей, тощо), а також їх транспортні засоби, що рухаються до нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б, та повертаються назад від неї.

Заборонити  ДНВО  "Комунар"   і  будь-яким   іншим  третім  особам,  залученим  відповідачем, здійснювати будь-які будівельно-монтажні роботи, пов'язані із зведенням огорожі або будь-якої іншої конструкції (споруди, будівлі,  інженерної споруди, воріт, огороджуючої споруди (будівлІ) малої архітектурної форми, шлагбауму, іншого загородження, паркану) будь-якого типу, що перешкоджає або утруднює будь-яким чином Дочірньому підприємству "ІНТЕРГЛАСТ" фірми “ГЛАСТ ГМБХ" вільно,   цілодобово та  безперешкодно користуватися нежитловою будівлею, що   знаходиться  за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б та земельною ділянкою, що прилягає до нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б, а також вчиняти будь-які інші дії, спрямовані на перешкоджання чи утруднення будь-яким чином Дочірньому підприємству "ІНТЕРГЛАСТ" фірми “ГЛАСТ ГМБХ" вільно, цілодобово та безперешкодно користуватися нежитловою будівлею, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б та земельною ділянкою, що прилягає до нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 08.11.2004 р. позивач став власником нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1392,2 м2, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б. Право власності позивача зареєстроване КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"  08.02.2006 р. за № 9785168.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що до нежитлової будівлі, придбаної по договору купівлі-продажу прилягає земельна ділянка в розмірі орієнтовно 0,6500 га, яка знаходиться у користуванні відповідача та на ній розташована належна відповідачу нежитлова будівля культурно-спортивного комплексу літ. "А-3" загальною площею 8300 м2. Прохід та під'їзд до вищевказаної нежитлової будівлі позивача можливий лише по асфальтному покриттю, укладеному на земельній ділянці відповідача, що проходить між стадіоном та будівлею культурно-спортивного комплексу відповідача.

Позивач також зазначає, що 28.03.2007 р., без узгодження з позивачем,  відповідачем в місці в'їзду (входу) та виїзду (виходу) на земельну ділянку, яка прилягає до нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б і є власністю позивача, було встановлено  огорожу у вигляді опорних стовпів з металевим ланцюгом.

Таким чином, позивач був позбавлений можливості вільного в'їзду (виходу) та виїзду (виходу) його працівників, доступу для ремонту та обслуговування нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рудика, 4-Б, що в свою чергу, позбавляє позивача вільно, безперешкодно та у будь-який час користуватися належним йому на праві власності майном, у тому числі використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту –це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Встановлення земельного сервітуту передбачає надання права обмеженого користування суміжною земельною ділянкою, що не веде до позбавлення власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею.

Право сервітуту є обмеженим речовим правом і передбачає користування лише невеликою частиною обслуговуючої земельної ділянки. Обмежений характер сервітуту свідчить також про необхідність врахування наступних положень ст.ст. 401-406 Цивільного кодексу України, ст.ст. 98-102 Земельного кодексу України щодо:

-          наявності потреби у встановленні сервітуту;

-          неможливості задоволення недоліків земельної ділянки іншим чином;

-          відсутності перешкод власнику використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням;

-          встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо   якої   встановлений   земельний   сервітут,   прав   володіння,   користування   та розпорядження нею;

-          встановлення  сервітуту способом,  найменш  обтяжливим для  власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений;

-          право власника на отримання плати за встановлення сервітуту;

-          право   власника   на   відшкодування   збитків,   завданих   встановленням   земельного сервітуту;

-          обмеження сервітуту в часі його дії.

З матеріалів справи не вбачається, яка площа належної відповідачу земельної ділянки необхідна позивачу в користування для задоволення його потреб у користуванні приміщенням. Однак, як вбачається з рішення суду, суд першої інстанції встановив постійний безоплатний сервітут на земельній ділянці площею 3,7464 га, тобто на всю земельну ділянку, яка належить відповідачу.

Крім того, однією з головних особливостей встановлення сервітуту, що не була врахована судом першої інстанції при винесенні рішення, та, що встановлення земельного сервітуту здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (п. 4 ст. 98 Земельного кодексу України).

При встановленні земельного сервітуту повинні враховуватися інтереси як власника (користувача) земельної ділянки, так і власника (користувача) обслуговуючої ділянки. Це означає, що при виборі способу використання обслуговуючої ділянки власником (користувачем) пануючої ділянки може бути обраний такий варіант, при якому власник (користувач) обслуговуючої ділянки буде мати якнайбільше можливостей для задоволення власних інтересів від використання належної йому ділянки.

Слід також зазначити, що позивач не надав суду належних доказів  того, що він є власником або користувачем земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою, належною відповідачу, що суперечить як вимогам ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, відповідно до якої якщо  житловий  будинок,  будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до  набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій  вони  розміщені,  та  частиною  ділянки,   яка необхідна для їх обслуговування, так і ч. 2 ст. 401 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Навпаки, у своїй позовній заяві позивач зазначає, що власником земельної ділянки є Харківська територіальна громада, а він тільки намагається її оформити як користувач.

Крім того, не зважаючи на положення ст. 98 Земельного кодексу України щодо обмеженого характеру сервітуту, метою якого є усунення певних недоліків земельної ділянки, та відсутність достатніх доказів на підтвердження реальної необхідності позивача у встановленні сервітуту на всю належну відповідачу ділянку площею 3,7464  га, суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту на земельній ділянці площею 3,7464  га,  на якій розташований культурно-спортивний комплекс відповідача.

На підставі викладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2007 р. по справі № 40/170-07 прийняте при невірному застосуванні норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 101, п. 2 ст. 103, п. 4 статті 104, статтею 105  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2007 р. по справі № 40/170-07 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя                                (підпис)                      Бондаренко В.П.

Судді                                (підпис)                      Лакіза В.В.

(підпис)                     Шепітько І.І.

Постанову підписано 26.09.2007 р.