ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.10.07р.

Справа № А10/364-07

За позовом  Закритого акціонерного товариства "Юніком" , м. Новомосковськ

до  Дніпропетровської міської ради , м. Дніпропетровськ

про визнання протиправним рішення та визнання не чинним п.91 додатку №2 рішення

Суддя  Кощеєв І.М.

Представники сторін:

Від позивача:Уханенко Л.Д.(дов.№ б/н від 04.04.07р.)-представник

Від відповідача: Бірюк Л.В.(дов.№ 4/11-53 від 26.01.07р.)-гол. спеціаліст юр. відділу

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача, в якому просив суд  :

- визнати протиправним рішення  сесії Дніпропетровської міської ради V скликання № 46/3 "Про внесення змін до рішень міської ради стосовно погоджень місць розташування об'єктів будівництва" від 30.08.2006 року в частині виключення ЗАТ "Юніком" як замовника погодження місця розташування об'єкту - спортивно-оздоровчого центру по вул. Набережній Перемоги;

-  визнати нечинним п. 91 додатку № 2 рішення сесії Дніпропетровської міської ради V  скликання № 46/3 "Про внесення змін до рішень міської ради стосовно погоджень місць розташування об'єктів будівництва" від 30.08.2006 року.

Позивач уточнив позовні вимоги і просив суд : визнати нечинним п. 91 додатка № 2 рішення сесії Дніпропетровської міської ради V скликання № 46/3 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно погоджень місць розташування об’єктів будівництва»від 30.08.2006 р. про виключення ЗАТ «Юніком»як замовника погодження місця розташування об’єкту - спортивно-оздоровчого центру по вул. Набережній Перемоги.

Підстави з якими Позивач пов”язує свої позовні вимоги : про існування спірного рішення Позивач дізнався лише 16.08.2007 р. Підприємство в результаті бездіяльності Відповідача до цього часу здійснює узгодження проекту відведення земельної ділянки за адресою м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги 44 відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради  № 65/17 від 02.06.2004 р. Окрім того, підприємство неодноразово зверталося до голови міської ради з проханням продовжити строк дії вищесказаного рішення.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначаючи у відзиві на позов на їх безпідставність.

По справі оголошувалася перерва з 16.10.2007 р. по 18.10.2007 р.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,   господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

30.08.2006 р. на сесії Дніпропетровської міської ради V скликання було прийняте рішення № 46/3 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно погоджень місць розташування об’єктів будівництва». Зазначеним рішенням міська рада внесла зміни до раніше прийнятих нею рішень, рішень виконавчого комітету та розпоряджень міського голови стосовно виключення із числа замовників погоджень місць розташування об’єктів у місті осіб, які не виконали умови цих рішень.

Відповідно до п. 1 оскаржуваного рішення та п. 91 додатка № 2 цього рішення, ЗАТ "Юніком" було виключене як замовник погодження місця розташування об’єкту - спортивно-оздоровчого центру по вул. Набережній Перемоги, дозвіл на проектування якого був отриманий ще на підставі рішення Дніпропетровської міської ради  № 65/17 від 02.06.2004 р.

Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикії" наведено у ст. 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду  публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб’єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

У випадку, якщо суб’єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах   не   здійснює   вказані  владні управлінські функції щодо іншого суб’єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами   КАС   України   ознак   справи   адміністративної   юрисдикції,   і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Стаття 17 КАС України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатись категорії спорів, визначені в пунктах 1, 3, 4 вказаної статті, а саме:

а) спори осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності;

б) спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням  суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У всіх наведених категоріях спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб’єкт владних повноважень.

Поняття "суб’єкт владних повноважень" визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб’єкта владних повноважень є здійснення цим суб’єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб’єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб’єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб’єкта, який є учасником спору), то такий суб’єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб’єкта владних повноважень.

Підтвердження вищезазначених положень знайшло своє відображення в інформаційному листі Верховного Суду України від 26.12.2005 р. № 3.2-2005.

Згідно пункту 15 рекомендацій президії Вищого господарського суду України   від 27.06.2007 р. №04-5/120, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб?єкти господарської діяльності, оскільки земля є об?єктом цивільних прав і обов?язків і використовується в господарській діяльності на підставі цивільно-правових угод. До таких справ слід  відносити справи, пов?язані із захистом права власності або користування землею, в яких, захищаючи свої цивільні права і охоронювані законом інтереси, беруть участь суб?єкти господарської діяльності; якщо предметом спору є право власності на  земельну ділянку або  право користування нею, в тому числі відновлення порушеного права третьою особою, яка на підставі рішень владних органів  претендує на  спірну земельну ділянку, то такий спір є спором про право і незалежно від участі в ньому органу, яким земельна ділянка надана у власність або у користування, повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства;

Оскільки предметом спору по даній справі є право користування  земельною ділянкою - то між сторонами існує спір про право, що виключає можливість його вирішення у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, на підставі викладеного  суд дійшов  висновку, що  позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий спір повинен розглядатися   в порядку господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства;

Враховуючи наведене, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1  частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зазначеного, керуючись ст. 121, п. 1 ч. 1 ст. 157, 160, 165 КАС України;  п. 6 Розділу VІІ Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки,  встановлені ч. ч. 4-6 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Кощеєв