ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25"
квітня 2007 р.
Справа № 45/61-07

вх. № 1860/5-45

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився

відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом ТОВ "Медіа-Гранд", м.
Київ

до  СПДФО ОСОБА_1., м.
Харків

про стягнення 57211,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача
57211,20 грн. боргу  мотивуючи тим, позивач
належним чином виконав умови договору поставки              № НОМЕР_1р., передав відповідачу
у власність товар на загальну суму 57211,20 грн., а відповідач товар прийняв,
проте оплату його вартості не здійснив. Також до стягнення заявлено державне мито
та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В засідання суду 25.04.2007 р. сторони, які були належним чином
повідомлені про місце, дату та час розгляду справи не з'явились, витребувані
судом докази в повному обсязі суду не надали. Справа розглянута за наявними в
ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані суду докази,
суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав:

згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Позивачем пред'явлено позов на підставі договору № НОМЕР_1
поставки товарів від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Відповідно до умов вказаного договору
позивач (постачальник) зобов'язався в порядку та на умовах договору передати у
власність відповідача (покупця) товар, а відповідач зобов'язався в порядку та
на умовах договору прийняти товар та оплатити його вартість. Згідно розділу 4
договору поставка товару відбувається на протязі 5 календарних днів з дати
підписання сторонами відповідної специфікації, якщо інше сторонами не
обумовлено безпосередньо у тексті відповідної специфікації. Факт
приймання-передачі товару підтверджується підписом представника відповідача на
в видатковій накладній  та наданням ним
довіреності, оформленої на бланку суворої звітності або іншого документа, що
відповідно до вимог чинного законодавства України підтверджує повноваження
особи на прийняття товару від імені покупця (відповідача). Згідно п. 8.1
договору: пункт поставки товару за договором - місцезнаходження  покупця (відповідача) або інше місце вказане
у відповідній специфікації.

В обґрунтування своєї позиції позивачем надано накладну  № НОМЕР_2р. та генеральне доручення від
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., з яких не вбачається, що позивачем конкретно переданий товар
відповідачеві, так як про одержання товару за вищезгаданою накладною не вказано
прізвище особи, що його отримала, довіреності або інших доказів того, що
вказана особа уповноважена на одержання товару до  суду не надано. Отже, як вбачається із
матеріалів справи позивачем не доведений факт отримання відповідачем товару за
накладною № НОМЕР_2р.

Згідно ст.712 ЦКУ до договору поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договорами. Відповідно
до ст. 664 ЦК України моментом виконання обов'язку продавця передати товар та
цей обов'язок вважається виконаним при:

1)  врученні товару
покупцеві якщо товар доставляється продавцем;

2)  надання товару в
розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий за місцезнаходженням
товару. Договором може бути встановлений інший момент виконання продавцем
обов'язку передати товар.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що приймання товару здійснюється
на підставі довіреності, оформленої на бланку суворої звітності або іншого
документа, що відповідно до вимог чинного законодавства України підтверджує
повноваження особи на прийняття товару від імені покупця.

Відповідно до пункту 11 Інструкції про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання па кількості
(П-6), приймання товарів мають право здійснювати робітники отримувача
(покупця), уповноважені на то керівництвом підприємства-отримувача, і ці
працівники повинні відноситись до категорії матеріально-відповідальних осіб.

До договорів повинні бути додані розписки
матеріально-відповідальних осіб, що вони ознайомлені з Правилами приймання
товарів за їх особистими підписами.

Відпуск товарно-матеріальних цінностей покупцям або передача їх
безоплатно здійснюється підприємствами тільки на підставі доручень отримувачей
(покупців). Порядок використання доручень регулюється Наказом Мінфіну України №
99 від 16.05.96 р.  Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних доручень
на отримання цінностей (зареєст. у Мінюсті України 12.06.96 р. № 293/1318).

Доручення на отримання цінностей є первинним документом, у якому
зафіксовано рішення керівника підприємства про уповноваження конкретну особу
отримати для підприємства по переліку та у відповідній кількості товарно-матеріальні
цінності. Без доручення не може бути виписаний або підписаний інший первинний
документ - накладна, яка є дозволом для здійснення господарської операції по
видачі цінностей і яка відповідно до ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні” є підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій.

Відповідно до вимог вказаної Інструкції № 99 забороняється
відпускати товар у разі пред'явлення доручення, яке видано з порушенням
встановленого порядку заповнення, тим більше, зовсім без доручень.

Як вбачається з матеріалів справи, в накладній № НОМЕР_2р., яка
надана позивачем в обґрунтування своїх вимог, не вказане прізвище особи, що
отримала товар, довіреності, або інших доказів того, що вказана особа
уповноважена на його одержання  до
місцевого господарського суду  не надано.

Згідно п. 13 Інструкції Про порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 передбачено, що “при
централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствами їх відпуск
постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за
підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які
уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок
печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних документах ( накладній, акті, ордері тощо)
свій підпис про одержання цінностей.

Позивачем додано генеральне доручення від ІНФОРМАЦІЯ_1 р., яка не
є належним доказом отримання товару уповноваженню за договором та накладною,
оскільки із наданого доручення не вбачається те, що воно було виписане саме за
договором та до  накладної, за якими
пред'явлена сума до стягнення, що між сторонами існували централізовано-кільцеві
перевезення.  В даному випадку генеральне
доручення від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. може
вважається лише як намір сторони відповідача та не несе ніяких правових
наслідків.

За таких умов діє сам договір, а тому для отримання товару
необхідна довіреність, яка не видавалась відповідачем на отримання товару по
накладній                   № НОМЕР_2р.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що в матеріалах справи
відсутні належні докази, які б свідчили
про порушення відповідачем умов договору, оскільки з накладної №
НОМЕР_2р. не вбачається, що позивачем конкретно переданий товар відповідачеві.

Отже, суд не приймає до уваги посилання позивача про наявність на
спірній накладній підпису особи,
оскільки дана накладна не засвідчена належним чином підписом
уповноваженої особи  відповідача, а
позивачем не було доведено суду, яким чином був поставлений або відпущений
товар, а також ким він був отриманий. Більш того, згідно до договору адреса
відповідача: м. АДРЕСА_1, згідно до свідоцтва про реєстрацію відповідача та
дозволу на розміщення об'єктів торгівлі: м. АДРЕСА_3, п. 8.1 договору
передбачає пункт поставки: місцезнаходження відповідача (якщо інше не вказано у
специфікації), специфікація            №
1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. до договору не містить визначення адреси відповідача, а в
накладній вказано: склад АДРЕСА_2, яке саме відношення має адреса: склад
АДРЕСА_2 до відповідача суду позивачем не доведено.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене,  суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ
"Медіа-Гранд" є безпідставними та необґрунтованими, суперечать
приписам діючого законодавства, а тому відсутні підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати залишаються на
позивачеві.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення підписано 28 квітня 2007 р.

Суддя