ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12.06.07                                                                                           Справа№ 5/774-28/119 А

14 год 30 хв

За позовом: Заступника прокурора Львівської області, в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, м. Львів

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Приватбуд”, м. Львів

до відповідача 2: Приватного підприємства „Унісон”, м. Городок Львівської області

про   визнання недійсним господарського зобов”язання

Суддя  Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від прокуратури: Коваль Р.Р. –прокурор відділу прокуратури Львівської обл. (посв. 245)

Від позивача: Більо І.В. –старший державний податковий інспектор

Від відповідача 1: Крук Б.М. –представник

Від відповідача 2: не з”явився

Позов заявлено Заступником прокурора Львівської області, в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю „Приватбуд” та Приватного підприємства „Унісон” про визнання недійсним господарського зобов”язання, що виникло між ТзОВ „Приватбуд” та ПП „Унісон” на загальну суму 264 438,22 грн, та про застосування передбачених ст. 208 Господарського кодексу України наслідків, а саме: стягнути з ПП „Унісон” на користь ТзОВ „Приватбуд” 264 438,22 грн, стягнути з ТзОВ „Приватбуд” в дохід державного бюджету України 264 438,22 грн.

Заявою про збільшення позовних вимог від 06.06.2007 року (вх. № 11943 від 08.06.2007 року), позивач повідомив про допущену описку в позовній заяві про визнання недійсним господарського зобов”язання, укладеного між ТзОВ „Приватбуд” та ПП „Унісон”, оскільки в податковій накладній від 31.01.2005 року № 1/01204 вказана сума 40,51 грн  замість суми 22 971,26 грн, в т.ч. ПДВ 3 828,51 грн. Таким чином позивач просить суд визнати недійсним господарське зобов”язання, що виникло між ТзОВ „Приватбуд” та ПП „Унісон” на загальну суму 287 368,97 грн  у порядку ст. 207 ГК України та застосувати правові наслідки визнання господарських зобов”язань недійсними, передбачені ст. 208 ГК України, а саме: стягнути з ПП „Унісон” на користь ТзОВ „Приватбуд” 287 368,97 грн., стягнути з ТзОВ „Приватбуд” в дохід державного бюджету України 287 368,97 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав (з врахуванням заяви про збільшених позовних вимог), просить суд визнати недійсним господарське зобов”язання, що виникло між ТзОВ „Приватбуд” та ПП „Унісон” на загальну суму 287 368,97 грн., застосувати правові наслідки визнання господарських зобов”язань недійсними, передбачені ст. 208 ГК України, а саме: стягнути з ПП „Унісон” на користь ТзОВ „Приватбуд” 287 368,97 грн., стягнути з ТзОВ „Приватбуд” в дохід державного бюджету України 287 368,97 грн. Позивач вважає, що завідомо суперечна інтересам держави та суспільства мета укладення договору полягає в тому, що ПП “Унісон” не знаходиться за юридичною адресою та з липня 2005 року не подає звітність до податкового органу.

Прокурор позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав, що і позивач.

Представник Відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених в письмовому запереченні на позовну заяву. Зокрема, відповідач 1 зазначив, що розмір позовних вимог не відповідає дійсності, оскільки згідно даних обліку ТзОВ “Приватбуд” сума господарських зобов”язань між відповідачами становить 264 397,71 грн.,  податкова накладна №1/1204 від 31.01.2005 року, яка  зазначена  в позовній заяві, взагалі не існує,  ТзОВ “Приватбуд” було повністю оплачено поставлені ПП “Унісон” товари на суму 264 397,71 грн., що підтвержується копіями банківських виписок. Крім того, господарські операції, що є предметом позову, перевірялись ДПІ у Шевченківському районі м. Львова (акт “Про результати планової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТзОВ “Приватбуд” за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року” за № 2/23-031/32052856 від 25.04.2006 року). Порушень податкового законодавства при здійсненні господарських операцій із ПП “Унісон” перевіряючими виявлено не було. Той факт, що в подальшому ПП “Унісон” припинило подання податкової звітності та відсутнє за юридичною адресою, не перебуває в причинно-наслідковому зв”язку із господарськими операціями, що здійснювались між відповідачами і жодним чином не свідчить про наявність умислу у сторін господарських зобов”язань на укладення угод, що завідомо суперечить інтересам держави.

Відповідач 2 вимог ухвал суду не виконав, письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України на основі наявних доказів.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (накладні та податкові накладні, книгу обліку придбання товарів (робіт, послуг) ТзОВ “Приватбуд”, Акт перевірки, декларації з податку на додану вартість та податку на прибуток, банківські виписки та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 1 та прокурора, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Протягом 2004-2005 років між ТзОВ “Приватбуд” (відповідач 1, що виступав  покупцем) та ПП “Унісон” (відповідач 2, що виступав продавцем) здійснено фінансово-господарські операції з приводу купівлі-продажу товарів на загальну суму 264 397,71 грн згідно податкових накладних № 25/9 від 09.06.2005 року на суму 5 937,5 грн., в т.ч. ПДВ 989,58 грн., № 43 від 17.06.2005 року на суму 25 956,78 грн., в т.ч. ПДВ 4 326,13 грн., № 76 від 24.06.2005 року на суму 80 000 грн., в т.ч. ПДВ 13 333,33 грн., № 17 від 29.04.2005 року на суму 77 889,6 грн., в т.ч. ПДВ 12 981,60 грн., № 125 від 18.02.2005 року на суму 63 216,48 грн., в т.ч. ПДВ 10 536,08 грн., № 4/1311 від 13.11.2004 року на суму 11 397,35 грн., в т.ч. ПДВ 1 899,56 грн.

Розрахунки між ТзОВ “Приватбуд” та ПП “Унісон” проводились у безготівковій формі, що підтверджується копіями банківських виписок з рахунку ТзОВ «Приватбуд»від 11.01.2005 року, 10.03.2005 року та  24.06.2005 року на загальну суму 264 397,71 грн.

Згідно листа ДПІ у Городоцькому районі № 10-19 від 05.03.2007 року, остання дата подачі звітності ПП “Унісон” була 20.07.2005 року “Декларація з ПДВ”. Постановою Господарського суду Львівської області № 5/1663-11/252А від 10.10.2006 року припинено державну реєстрацію суб”єкта підприємницької діяльності –юридичної особи Приватного підприємства “Унісон”. Судом встановлено, що з 09.08.2005 року ПП “Унісон” не подає до державних податкових органів бухгалтерську звітність та інші документи та відомості, пов”язані з обчисленням та сплатою податків та зборів (обов”язкових платежів). Свідоцтво платника податку на додану вартість анульоване 28.09.2006 року.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої державним реєстратором, станом на 13.04.2007 року Приватне підприємство “Унісон” значиться в єдиному державному реєстрі.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 207 Господарського кодексу України, господарське зобов”язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб”єктності), може на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що при  розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст.49 Цивільного кодексу України(норма відповідного змісту на даний час закріплена в ст.207,208 Господарського кодексу України) судам слід мати на увазі,  що  дія  цієї  норми  поширюється  на  угоди,  які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди,  спрямовані на використання  всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на  шкоду  правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства,  на  незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу. Задовольняючи позов у такій справі, суд повинен у рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел  на  досягнення  цієї  мети.

Позивачем не доведено факту наявності господарського зобов’язання між відповідачами, що виникло на підставі податкової  накладної № 1/1204 від 31.01.2005 року на суму 40,51 грн., в тому числі ПДВ 6,75 грн. Доказів існування такого господарського зобов’язання (товаросупровідних документів, податкової накладної) позивачем не було надано суду. Також позивачем не було подано доказів існування господарського зобов’язання в частині збільшених позовних вимог, а саме 22 971,26 грн, зокрема, позивачем не було надано суду податкову накладну №1/1204 від 31.01.2005 року на цю суму. На підставі цього суд прийшов до висновку про те, що існування господарського зобов’язання між відповідачами на підставі податкової накладної № 1/1204 від 31.01.2005 року на суму 22 971,26 грн.  документально не підтверджено.

Податковим органом (позивачем) не наведено обставин, а матеріали справи не вказують на наявність в діях ПП “Унісон” наміру (умислу) на приховування від оподаткування доходів при вчиненні спірного господарського зобов’язання.

Згідно листа ДПІ у Городоцькому районі від 11.04.2006 року за № 640/23 повідомлено, що в період, коли здійснювалися господарські зобов’язання між відповідачами, ПП «Унісон»вело податковий облік, здійснювало декларування податкових зобов’язань, подання звітності ПП «Унісон»припинило з липня 2005 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати недійсним господарське зобов’язання, та застосувати наслідки визнання угод недійсними, стверджуючи про наявність умислу ПП «Унісон»на  вчинення господарського зобов’язання, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Фактами, що підтверджують наявність умислу позивач вважає, припинення подання податкової звітності з липня 2005 року та відсутність за юридичною адресою ПП «Унісон».

Слід зазначити, що санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватись за сам факт неподання звітності, відсутності за юридичною адресою  чи  несплати податків однією з сторін договору. Необхідною умовою  є наявність умислу на укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За таких обставин правопорушенням є неподання податкової звітності чи несплата податків, а не вчинення правочину.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах. Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України). При цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту підприємницької діяльності –порушнику податкового законодавства –відповідачу 2  у справі(ПП «Унісон»), оскільки статею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

З матеріалів справи випливає, що припинення ПП «Унісон»подання податкової звітності та відсутність за юридичною адресою не перебуває в причинно-наслідковому зв’язку із господарськими операціями, що здійснювались між відповідачами, оскільки це відбулося після виконання сторонами господарських зобов’язань –з липня 2005 року.  Таким чином, наведені позивачем факти  жодним чином не свідчать про наявність умислу у сторін господарських зобов’язань на вчинення господарського зобов’язання з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Позивачем не наведено жодних доказів, що спірне господарське зобов’язання вчинене з метою саме заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою. Матеріали справи не вказують на те, що спірне господарське зобов’язання містить зобов’язання сторін щодо сплати податків.

Щодо твердження позивача про припинення державної реєстрації ПП «Унісон» Постановою господарського суду Львівської області від 10.10.2006 року справа № 5/1663-11/252А, суд зазначає, що державну реєстрацію ПП «Унісон»припинено уже після вчинення ним господарських зобов’язань з ТзОВ “Приватбуд”.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Слід зазначити, що на момент укладення спірних господарських зобов’язань ПП „Унісон”  було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, мало свідоцтво платника податку на додану вартість, а скасування державної реєстрації підприємства не є підставою для визнання вчинених ним з іншими суб’єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки його контрагент за договором може нести  відповідальність лише за наявності вини. Окрім того, відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданої державним реєстратором, станом на 13.04.2007 року Приватне підприємство “Унісон” значиться в єдиному державному реєстрі.

Окрім цього, ч.1 ст.208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Статею 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Виписування податкових накладних мало місце в 2004-2005 роках, а отже вказане свідчить про прострочення самих строків можливого застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.208 ГК України, до відповідачів по даному спору.

Згідно ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна  довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Податковим органом не доведено те, що спірне господарське зобов’язання вчинене саме з метою  завідомо  суперечною інтересам держави і суспільства, тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.17, 48, 69-71, 86, 158, 160, 162, 163, 167, п.2-1, п.6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя