ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.09.07                                                                                           Справа  № 4/297-12/30

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «ЮВС»

на рішення           Господарського суду Львівської області від 22.05.2007р.

у справі           № 4/297-12/30

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробрікс», м. Львів

до відповідачів:          1. Закритого акціонерного товариства (далі ЗАТ) «Львівське фондове агентство», м. Львів

2. ТзОВ «ЮВС», м. Київ

про           стягнення 122058,51 грн.

за участю представників:

від позивача           –          Лащ Л.О. –директор;

від відповідача 1          - не з’явився;

від відповідача 2          - Малина І.В. - представник.

Представникам позивача і відповідача 2 права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Сторони належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. у даній справі), які є в матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.05.2007р., суддя Запотічняк О.Д., позов задоволено частково, стягнуто з ЗАТ «Львівське фондове агентство»на користь ТзОВ «Агробрікс»заборгованість в сумі 1000, 00 грн.; стягнуто з ТзОВ «ЮВС»на користь ТзОВ «Агробрікс»заборгованість в сумі 125000,31 грн. (з яких 106162,56 грн. основного боргу, 11373,71 грн. пені, 6102,92 грн. витрати на адвокатські послуги, 1246,36 грн. державного мита, 114,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ст.ст. 526, 553, ч.1 ст.549, ч.2 ст.551, ст.ст.610, 623 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.193  Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»а також зокрема тим, що станом на 06.02.2007 р. відповідачем 2 лише частково здійснена проплата за поставлений товар на суму 143000,00 грн., в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 107162,56 грн. Дана заборгованість також підтверджується актом звірки розрахунків станом на 08.12.2006р.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «ЮВС», відповідач 2 у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2007р. у справі № 4/297-12/30 та припинити провадження у справі, оскільки скаржник вважає, що оскаржене рішення прийняте місцевим господарським судом з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого воно підлягає скасуванню.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав правомірності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення  присутніх представників сторін у судовому засіданні, суд встановив наступне.

ТзОВ «Агробрікс»звернулося до господарського суду з позовом до ЗАТ «Львівське фондове агентство»та ТзОВ «ЮВС»про стягнення заборгованості з ЗАТ «Львівське фондове агентство»в розмірі 1000 грн. 00 коп. та з ТзОВ «ЮВС»106162,56 грн. основного боргу, 11373,71 грн. пені, 3522,24 грн. завданих збитків, 6102,92 грн. витрат на адвокатські послуги, 1220,00 грн. державного мита, 188 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ «Агробрікс»та ТзОВ «ЮВС»був укладений договір купівлі-продажу № 1-06/01 від 22.05.2006р. (а.с.7). Відповідно до умов згаданого договору продавець (ТзОВ «Агробрікс») продає а покупець (ТзОВ «ЮВС») купує на зазначених в умовах договору хімічні препарати, дозуючі установки та електромагнітні насоси для цукрової промисловості. Назва, ціна, кількість та умови поставки товару зазначалися в специфікації до договору (а.с.8).

На виконання вимог договору позивач поставив відповідачу товар на суму 213017,76 грн. що підтверджується накладною № 1803/08 від 18 серпня 2006р. (а.с.12).

На письмове прохання ТзОВ «ЮВС»від 09.11.2006р. (а.с.10), 10 листопада 2006р. позивачем було додатково поставлено відповідачу 2 товар на суму 37144,80 грн. згідно з специфікацією № 2 (а.с.9), що підтверджується накладною № 1004/11 від 10.11.2006 р. (а.с.12).

У зв'язку з неповною оплатою отриманого товару листами від 11.10.2006 р. № 35 (а.с.13), від 05.12.2006р. № 53 (а.с.14) позивач попереджав відповідача про наявність заборгованості за поставлений товар та просив негайно її погасити.

1 червня 2006р. між позивачем та відповідачем 1 у справі (ЗАТ «Львівське фондове агентство») було укладено договір поруки, згідно з умовами якого ЗАТ «Львівське фондове агентство»поручилось перед ТзОВ «Агробрікс»за виконання обов'язків ТзОВ «ЮВС»щодо виконання останнім зобов'язань за договором № 1-06/01 від 22.05.2006р.(а.с.а.с.15-16).За умовами цього договору, у разі порушення ТзОВ «ЮВС»обов'язку за основним договором, ТзОВ «ЮВС»та ЗАТ «Львівське фондове агентство»відповідають перед ТзОВ «Агробрікс»в межах сум, відповідач 1 в розмірі 1000,00 грн., а відповідач 2 - в решті сум, як солідарні боржники. Відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК України поручитель забезпечує виконання зобов’язання боржником частково в сумі 1000,00 грн.

Відповідно до п.3.1 та 3.2 договору № 1-06/01, покупець здійснює 50% передоплату, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця у термін до 15 серпня 2006р. на підставі виписаного продавцем рахунку. Решта 50% коштів перераховуються покупцем на рахунок продавця в термін до 10.10.2006р.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 ГК України  суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції правильно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що станом на 06.02.2007р. відповідачем 2 лише частково здійснена проплата за поставлений товар на суму 143000,00 грн., в результаті чого у нього виникла заборгованість на суму 107162,56 грн. Дана заборгованість підтверджується актом звірки розрахунків станом на 08.12.2006 р. (а.с.11). Однак, відповідач 2 в порушення умов договору та норм цивільного і господарського законодавства, не здійснив повну оплату за отриманий товар, а відповідач 1 не забезпечив виконання зобов’язання ТзОВ «ЮВС»перед позивачем, що призвело до виникнення заборгованості:

у відповідача 1 :

- 1000,00 грн.;

у відповідача 2:

- 106162,56 грн. основного боргу.

Крім того, позивач вважає, що з відповідача 2  підлягає до стягнення:

- 11373,71 грн. пені;

- 3522,24 грн. завданих збитків;

- 6102,92 грн. витрат на адвокатські послуги.

Загальна сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 становить 127161,43 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов’язання частково або у повному обсязі.

Згідно з ч.1, ч.2 чт.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У даному випадку, відповідно до п.3.1 р.3 «Виконання зобов’язань»договору поруки поручитель забезпечує виконання зобов’язання боржником частково в сумі 1000,00 грн. (а.с.15).

Відповідно до п.4.2, п.4.3 р.4 «Відповідальність Сторін за порушення Договору»договору поруки відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми в розмірі 1000,0 грн. (одна тисяча) гривень 00 коп. Поручитель не відповідає за відшкодуванням Боржником збитків та за сплату процентів, неустойки (штрафу, пені) за основним договором (а.с.15).

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки відповідачем 1 (поручителем) не  було забезпечено виконання договору № 1-06/01 від 22.05.2006р., з нього належить стягнути - 1000,00 грн. основного боргу.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Тобто, порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених Договором, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплату неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.6.2 договору № 1-06/01 від 12.05.2006 р. у випадку порушення термінів оплати згідно п.3.2 даного договору , покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день протермінування.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст.3 згаданого Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до розрахунку пені, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.5), поданого позивачем, позивач нарахував відповідачу 2 пеню в розмірі 11373,71 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 2 пеню в розмірі 11373,71 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 завданих ним збитків, то суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції в тому, що дана вимога є безпідставною і необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Позивач посилаючись на те, що він закуповує сировину за кордоном та веде розрахунки у іноземній валюті (євро), а порушення термінів сплати за договором завдало йому збитків, нарахував відповідачу 2 збитки на загальну суму 3522,24 грн. (розрахунок є в матеріалах справи, а.с.5).

Згідно з ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, — у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення збитків в сумі 3522,24 грн., оскільки договором № 1-06/01 від 22.05.2006р. не передбачено нарахування збитків за порушення термінів оплати поставленого товару. Окрім того, взаєморозрахунки між позивачем та відповідачем 2 відбувалися у гривнях.

Щодо стягнення адвокатських послуг в сумі 6102,92 грн. з відповідача 2 , то апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в цій частині позов підлягає до задоволення, оскільки факт надання юридичних послуг фізичною особою підприємцем Бойківським Б.Б. ТзОВ «Агробрікс»підтверджується договором про надання юридичних послуг в суді від 09.02.2007р. (а.с.а.с.46-47), фактичною участю представника в судових засіданнях суду першої інстанції на підставі доручення від 01.02.2007р.(а.с.48), а також копіями платіжних доручень № 31 від 19.03.2007р. (а.с.51), та № 15 від 13.02.2007р. (а.с.52), які засвідчують факт оплати адвокатських послуг.

Відповідно до ст.43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачі не подали у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували неправомірність і безпідставність заявленого позову.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105  Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

Залишити рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2007 року у справі № 4/297-12/30 без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «ЮВС»- без задоволення.

Постанова оформлена і підписана 04.10.2007р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.