Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2007 р.                                                           Справа № 29/57-05

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., судді Лакіза В.В. , Шепітько І.І.

при секретарі Шубіній Ю.Є.

за участю представників сторін:

позивача - Цоцка Н.В., дор. від 24.09.2007 р.

відповідача -  Слободянюк І.В., дор. № 10/07 від 12.03.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2700Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 12.07.07 р. по справі № 29/57-05

за позовом МПП Фірми "Газсервіс", с. Комсомольське

до Спеціалізованого комплектувального підприємства "Укренергопостачзбут"ВАТ "Енергія", с. Комсомольське

про стягнення 321300 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.07.2007 р. по справі № 29/57-05 (колегія суддів у складі: головуючого судді Пелипенко Н.М., суддів Ковальчук Л.В., Калініченко Н.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених в рішення, обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач вважає рішення суду законним і обґрунтованим, у зв'язку  з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Колегія судді розглянула апеляційну скаргу, перевірили матеріали справи, заслухала присутніх в судовому засіданні представників сторін.

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача збитки в сумі 321300 грн., що складаються з вартості майна, набутого відповідачем без достатніх правових підстав. Майно зберігалось позивачем за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Комсомольське, Балаклійське шосе,  8 на  площах, орендованих за договором № 13 від 23.03.2000 р.,  укладеним між Малим приватним підприємством фірмою "Газсервіс" та СКП "Укренергопостачзбут" ВАТ "Енергія".

Вартість та кількість майна позивач підтверджує накладними № 10 від 15.02.2002 р., № 50 від 30.12.2002 р., № 48 від 29.11.2003 р., № 35 від 31.07.2003 р., № 38 від 29.08.2003 р., довідкою про рух товару за період з 03.10.2000 р. по 31.12.2002 р., актом від 09.01.2003 р., довідкою про середню ціну реалізації одягу, що був у вживанні, за 2003 р. Факт перебування товарно-матеріальних цінностей на складі відповідача позивач підтверджує інвентаризаційним описом матеріальних цінностей від 09.01.2003 р. та актами приймання-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання,  складеними та підписаними матеріально-відповідальними особами Лимар І.І., Клімовою А.М. , Айнлою В.М.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2000 р. між МПП фірмою "Газсервіс" (орендар) та СКП "Укренергопостачзбут" ВАТ "Енергія" (орендодавець) був укладений договір № 13 оренди складського приміщення площею 72 м2, розташованого за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Комсомольське, Балаклійське шосе,  8. Умови вказаного договору свідчать, що укладений договір є саме договором оренди, а не договором зберігання, оскільки об'єктом договором є частина складського приміщення, яке являє собою огороджену по периметром та зверху металевою сіткою територію у замкнутому складському приміщенні № 2 загальною площею 2000 м2,  яке огороджено від інших складів стінами з трьох боків, з четвертого боку знаходяться залізничні під"їзні колії. У загальному складському приміщенні зберігались різноманітні будівельні матеріали, обладнання та інші товарно-матеріальні цінності.

Позивач при укладенні договору оренди не повідомив відповідача про те, що саме він збирався зберігати на орендованій площі, жодних вимог до орендованої площі не пред'являв, договір оренди підписаний ним без зауважень.

Крім того, п. 11.1 договору оренди передбачено відповідальність орендаря за утримання приміщення в належному стані, дотримання встановлених санітарних норм та правил, виконання розпоряджень санітарного нагляду.

Строк дії договору оренди був встановлений сторонами з 03.04.2000 р. по 31.12.2000 р. Пунктом 8 договору було встановлено, що якщо жодна із сторін в 2-місячний термін до закінчення його дії не повідомить іншу сторону про намір його розірвання, договір автоматично продовжується на новий строк, до 31.12.2001 р. Враховуючи, що сторони не повідомили одна одну про розірвання договору оренди, його було продовжено на новий строк. Позивач частково сплачував орендну плату, відповідач приймав вказані платежі, що також свідчить про фактичне продовження договірних відносин.

21.02.2003 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 11, в якому повідомив про розірвання з 01.03.2003 р. договору оренди № 13 від 23.03.2000 р. (т. 1, а.с. 119).

Після припинення дії договору оренди позивач не вивіз з приміщення складу належні йому товарно-матеріальні цінності, у зв'язку з чим 12.07.2004 р. вони були оприбутковані відповідачем та складений акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (т. 1, а.с. 122).

З вищевикладеного вбачається, що позивач втратив інтерес до належних йому товарно-матеріальних цінностей, більш того, відповідно наданого позивачем акту санітарно-гігієнічного обстеження від 21.02.2003 р. ці товарно-матеріальні цінності перебувають у непридатному для використання стані. Таким чином, позивач фактично відмовився від права власності на товарно-матеріальні цінності, які перебували на території складу відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 347 Цивільного кодексу України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Станом на 12.07.2004 р., дату оприбуткування відповідачем товарно-матеріальних цінностей,  вони не перебували у власності позивача внаслідок його відмови від права власності на ці цінності.

Згідно зі ст. 336 Цивільного кодексу України особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився (стаття 347 цього Кодексу), набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею.

Отже, внаслідок оприбуткування відповідач набув право власності на товарно-матеріальні цінності, від яких позивач відмовився.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 2 статті 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Можливість внесення орендної плати у натуральній формі була передбачена сторонами у п. 5 договору оренди № 13 від 23.03.2000 р.

Як вбачається з  листа позивача № 61 від 10.11.2004 р. (т. 1, а.с. 125), він фактично погодився з оприбуткуванням товарно-матеріальних цінностей, які йому належали в рахунок заборгованості по орендної плати.

Таким чином, дії відповідача по оприбуткуванню товарно-матеріальних цінностей, від права власності на які раніше відмовився позивач, в рахунок погашення заборгованості за договором оренди відповідають положенням Цивільного законодавства України і умовам договору, у зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Що стосується тверджень позивача стосовно заволодіння відповідачем майном позивача загальною кількістю 18900 кг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем належними доказами не підтверджений факт перебування майна в зазначеній кількості, належного йому на праві власності, на складі позивача, оскільки надані позивачем документи, якими підтверджується факт передачі майна на відповідальне зберігання певним фізичним особами, підтверджують виключно факт такої передачі, і не доводять тієї обставини, що це майно зберігалося саме на складі відповідача.

Крім того,  позивачем не надано доказів на підтвердження факту привласнення відповідачем 18900 кг товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, позивачем не були надані суду докази на підтвердження тих фактів, на які він посилався апеляційній скарзі відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2007 р. по справі № 29/57-05 прийняте у відповідності до чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у зв’язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія, -

постановила:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2007 р. по справі № 29/57-05 залишити без змін.

Головуючий суддя                              (підпис)                        Бондаренко В.П.

Судді                               (підпис)                       Лакіза В.В.

(підпис)                       Шепітько І.І.

Постанову підписано 26.09.2007 р.