ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

13.11.07                                                                                           Справа№ 30/257А

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Мороз Н.В.

при секретарі  Ходачкевич Н.

за позовом: комунального підприємства “Наше місто”, м. Трускавець, Львівська область,

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в м. Трускавець, м. Трускавець, Львівська область

про  визнання такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства повідомлень від 04.06.2007 р. та зобов’язання до вчинення дій.

за участю представників сторін:

позивача –Дикий А.О. –нач. юрид. відділу

відповідача –Куцик С.М. –представник, Шуляк Н.С.

Суть спору:

Комунальне підприємство “Наше місто”, м. Трускавець, Львівська область, звернулось із позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Трускавець, м. Трускавець, Львівська область, про визнання такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства повідомлень від 04.06.2007 р. № 54 по рішенню №108, №39 по рішенню №55, №37 по рішенню №55, №36 по рішенню №55, №35 по рішенню №55, №37 по рішенню №138, №35 по рішенню №138 та зобов’язання до вчинення дій: повернути на рахунок позивача 137707,53 грн. безпідставно знятих коштів, направити у відділення державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції накази суду по рішеннях №№ 55, 108, 138 на виконання, анулювати вимогу №Ю-63 від 03.07.2007 р. та не проводити у майбутньому аналогічних зарахувань (стягнень).

14.08.2007 р. господарським суд Львівської області відкрито провадження у справі  та призначено розгляд на 13.09.2007 р. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 13.09.2007 р., 04.10.2007 р. В судовому засіданні 25.10.2007 р. оголошено перерву до 13.11.2007 р., про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України, справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та уточненій позовній заяві. Зазначив, зокрема, що позивач включений до переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” та є природним монополістом щодо надання мешканцям комунальних послуг. З об’єктивних причин –значної заборгованості населення за комунальні послуги, позивач неспроможний вчасно розраховуватись із відповідачем. Повідомленнями від 04.08.2007 р. відповідач інформував позивача про зарахування сплачених позивачем в якості страхових внесків коштів в рахунок раніше нарахованих підприємству штрафу та пені, які підлягали стягненню з позивача на підставі постанов господарського суду. Вважає, що відповідач безпідставно, без звернення до органів державної виконавчої служби, протиправно зарахував сплачені кошти у порядку календарної черговості їх надходження.

Просить позов задовольнити з врахуванням уточненої позовної заяви від 08.11.2007р., а саме: стягнути в трьохденний термін з відповідача 195854,95 грн. безпідставно знятих коштів та 19977,20 грн. пені, зобов’язати відповідача направити у відділення державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції рішення №№ 55, 108, 138 для примусового виконання; зобов’язати відповідача в майбутньому утримуватись від аналогічних зарахувань (стягнень) з рахунку підприємства.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві та уточнених відзивах на позовну заяву, зазначивши, що Закон України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” не регулює питання погашення зобов’язань зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, а у відповідності до ч. 12 ст. 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхові внески підлягають сплаті не залежно від фінансового стану платника страхових внесків. Посилається на ч. 5 ст. 106 вказаного закону, згідно із якою відповідач вправі погашати суми недоїмки, пені та фінансових санкцій за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби у порядку календарної черговості їх надходження. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивач внесений до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, що підтверджується випискою №1459/1163 від 31.07.2007 р. З пояснень представників вбачається, що позивач був включений до даного переліку і в попередні періоди. Однак, зазначена обставина, на яку посилається позивач, не стосується суті справи та не впливає за даних обставин на права та обов’язки сторін.

Як випливає зі ст. 3 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, цей закон не регулює питання погашення зобов’язань зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, хоча, у відповідності до п. 3.7. і передбачає загальні особливості виконавчого провадження, а саме, що на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач допустив заборгованість зі сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується, зокрема, рішеннями №№ 55, 108, 138 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків у зазначених у цих рішеннях розмірах. Зазначені рішення оскаржувались позивачем, що підтверджується, зокрема, судовими рішеннями по справах №2/1456-24/207А, №2/1972-17/403А, рішенням про результати розгляду скарги №16373/07-10 від 08.12.2006 р., однак, були залишені в силі.

Посилання позивача на скрутний матеріальний стан, викликаний заборгованістю населення за житлово-комунальні послуги, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхові внески підлягають сплаті не залежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі ст. 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Згідно із ст. 106 вказаного закону, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 вказаного закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків.

З платіжних доручень випливає, що не погасивши заборгованість, що була предметом розгляду в судовому та адміністративному порядку за рішеннями №№ 55, 108, 138, позивач продовжував сплачувати внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за наступні періоди, однак, зазначені суми автоматично зараховувались відповідачем у погашення існуючої заборгованості у порядку календарної черговості на підставі ч. 5 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, про що позивачу направлялись повідомлення від 04.06.2007 р. Спір щодо розміру зарахованої у такий спосіб суми між сторонами відсутній.

Посилання позивача на обов’язок відповідача стягувати узгоджену суму заборгованості лише через органи державної виконавчої служби, не заслуговує на увагу та не відповідає ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”. Згідно із ч. 5 ст. 106 вказаного закону, за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій. Таким чином, закон не передбачає обов’язку відповідача стягувати зазначені кошти виключно у порядку, передбаченому Законом України “Про виконавче провадження”, а встановлює альтернативну можливість зараховувати суми коштів, що надходять як від страхувальника, так і від органу державної виконавчої служби у порядку календарної черговості. Звернення до органів державної виконавчої служби за примусовим стягненням суд розцінює як право, а не обов’язок сторони.  Згідно із ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Однак, позивач не довів у встановленому порядку незаконність зарахування відповідачем відповідних сум. Відповідно, не підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення пені згідно із ч. 2 ст. 107 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Щодо вимоги зобов’язати відповідача у майбутньому утриматись від аналогічних зарахувань (стягнень), суд звертає увагу позивача на ту обставину, що відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 20 ГК України особа має право на захист свого права та законного інтересу лише у випадку їх порушення, невизнання або оспорювання, однак, не на майбутнє. Відповідно, у тому числі і з врахуванням вищенаведеного, ця вимога також не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України і може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                                                       Мороз Н.В.