ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.07.07                                                                                           Справа  № 11/176

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                Городечної М.І.

суддів                                           Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства “Виробничо-комерційна фірма “Трейд-Пак” № 2 від 22.05.2007 року (вх. № 477 від 06.06.2007 року)

на рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2007 року у справі №  11/176

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ГРАСС”, с.Копистин, Хмельницька область.

до Приватного підприємства “Виробничо-комерційна фірма “Трейд-Пак”, м.Рівне.

про стягнення 30202,95 грн.

за участю представників сторін: не з‘явились.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.05.2007 року у справі №  11/176 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ГРАСС” до Приватного підприємства “Виробничо-комерційна фірма “Трейд-Пак”: стягнено з останнього на користь позивача 29610,74 грн. основного боргу, 592,21 грн. штрафу та судові витрати: 302,03 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приватне підприємство “Виробничо-комерційна фірма “Трейд-Пак” (відповідач у справі, надалі ПП) не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду подало апеляційну скаргу № 2 від 22.05.2007 року (вх. № 477 від 06.06.2007 року), в якій вважає, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з‘ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, посилаючись на наступне:

- суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що поставка товарів по накладних, по яких виникла заборгованість, здійснена на виконання зобов‘язань по договору поставки № 1 від 01.01.2006 року;

- місцевий суд неправильно застосував положення законодавства щодо стягнення штрафних санкцій.

Апелянт просить рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2007 року у справі №  11/176 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові в частині стягнення штрафних санкцій відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю “ГРАСС” (позивач у справі, надалі ТОВ) вимоги апеляційної скарги заперечило з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу від 05.07.2007 року (вх. № 6433 від 09.07.2007 року; просить рішення місцевого суду залишити без змін.

Сторони явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча були повідомлені про час та місце слухання справи, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення їм ухвали суду від 11.06.2007 року. За наведеного, апеляційний суд, враховуючи повідомлення сторін про час та місце слухання справи, достаність матеріалів справи, положення ст. 101 ГПК України, прийшов до висновку про можливість здійснити апеляційний перегляд рішення Господарського суду Волинської області від 08.11.2006 року у справі № 2/78-75 в даному судовому засіданні без участі представників сторін.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Відповідно до договору поставки від 01.01.06 року № 1, укладеного між сторонами (надалі Договір), позивач зобов‘язувався виготовити та передати (поставити) у власність відповідача гофроящик з гофрокартону марки Т-2, асортимент та кількість якого визначається у видаткових накладних, що оформляються при відвантаженні товару та вважаються невід‘ємними частинами Договору, а відповідач зобов‘язувався прийняти та оплатити цей товар (п. 1.1). Сторони домовились в Договорі, що ціна на товар визначається сторонами щодо кожної поставки окремо і вказується у видаткових накладних, за якими товар відвантажується покупцеві (п. 2.2). Покупець подає замовлення на поставку товару шляхом передачі позивачу повідомлень, відправлених за допомогою факсимільного зв‘язку або електронною поштою (п. 3.1). Оплата поставленого товару здійснюється відповідачем на умовах відтермінування платежу, який повинен бути проведений не пізніше 30 календарних днів з дня поставки товару (п. 5.1).

Таким чином, дана Угода по своїй правовій природі містить ознаки договору поставки, оскільки відповідає всім правовим вимогам відносин між сторонами, що регулюються § 1 глави 30 ГК України,  § 1 глави 54 ЦК України.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних № РН-0000275 від 06.04.2006 року, № РН-0000318 від 28.04.2006  року, № РН-0000446 від 14.06.2006 року, № РН-0000487 від 10.07.2006 року, підписаних повноважними представниками обох сторін та скріплених їх печатками, довіреностей від 30.03.2006 року, від 25.04.2006 року, 07.06.2006 року, від 06.07.2006 року відповідач одержав від позивача товари (гофроящик) на загальну суму 31468,18 грн.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не з‘ясовано той факт, що поставка товарів по зазначених накладних не здійснювалась на підставі договору поставки вд 01.01.2006 року № 1, апеляцйний суд вважає таким, що не заслуговує на увагу. Як вбачається з п. 1.2 Договору, сторони даної справи домовились, що всі поставки товару, в даному випадку гофроящику з гофрокартону марки Т-2, позивачем відповідачу в період дії цього Договору регулюються умовами цього Договору, якщо про інше сторони не домовляться письмово. За наведеного, згідно домовленості сторін згідно п. 1.2 Договору, вважається, що будь-яка поставка гофроящику регулюється даним Договором, тобто здійснена на його підставі, якщо про інше сторони не домовились письмово. Відповідачем не доведено суду факту про те, що між сторонами укладено інший договір поставки, за яким здійснюється поставка позивачем відповідачу гофроящику.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем належним чином не виконано свого зобов”язання за Договором згідно п.п. 1.1, 5.1 щодо оплати отриманих по вищезазначених накладних товарів. Заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття оскаржуваного рішення складає 29610,74 грн. Доказів протилежного відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не подано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 цього ж Кодексу, Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів погашення боргу в сумі 29610,74 грн.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позов в частині стягнення основного боргу в сумі 29610,74 грн. є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Щодо рішення місцевого суду в частині задоволення позову про стягнення 592,21 грн. штрафу, то апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині слід також залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8.1 Договору за порушення термінів оплати товару, передбачених в п. 5 цього Договору, відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 2% від несвоєчасно сплаченої суми за кожне таке порушення.

Дана умова Договору щодо забезпечення виконання відповідачем зобов‘язання за Договором у вигляді пені та її розмір відповідає вимогам ч. 2 ст. 175, ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217, ч.1 ст. 230, ч. 4 ст. 231 ГК України, ст.ст. 6, 547, ч. 2 ст. 549, ст.ст. 551, 627, 628 ЦК України.

Як встановлено вище судом, поставка товару по накладних № РН-0000275 від 06.04.2006 року, № РН-0000318 від 28.04.2006  року, № РН-0000446 від 14.06.2006 року, № РН-0000487 від 10.07.2006 року здійснювалась позивачем на підставі Договору, і що відповідачем допущено прострочення оплати отриманого від позивача товару.

За наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність стягнення з відповідача 592,21 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 8.1 Договору.

Таким чином, рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2007 року у справі № 11/176 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Враховуючи вимоги ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Виробничо-комерційна фірма “Трейд-Пак” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2007 року у справі №  11/176 залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.          Справу повернути в Господарський суд Рівненської області.

Головуючий- суддя                           М.І.Городечна

Судді                                       М.В.Юркевич

В.Л.Кузь