ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05 вересня 2007 р.
Справа  № 7/181-2007

За позовом Державної податкової
інспекції у Виноградівському районі, м. Виноградово

до відповідача (1) Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Виноградово

до відповідача (2) Приватного
підприємця ОСОБА_2, м.Житомир

про визнання недійсною угоди

Секретар судового засідання -А.
В. Ряшко

Суддя  С. Швед

від позивача -Скоблей В. І.,
зав. юр сектором( довіреність від 12.01.2007р. №175).

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2007 року Державна
податкова інспекція у Виноградівському районі (далі - ДПІ) звернулася до суду з
позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець 1) та до
Приватного підприємця ОСОБА_2 (далі -Підприємець 2) про визнання недійсним
укладеного між ними договору на поставку товарів .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим,
що за даними ДПІ у м. Житомирі свідоцтво від 01.09.2000р. №НОМЕР_1 платника ПДВ
Підприємця 2 анульовано 09.11.2005р. у зв'язку з неподанням звітності, в
результаті чого Підприємець 2 не мав права на укладення спірного договору з
Підприємцем 1 шляхом оформлення податкових накладних .

Також, позивач зазначив, що спірна
угода явно суперечать інтересам держави, оскільки за наслідками її укладення
приватний підприємець ОСОБА_1 мав намір на ухилення від сплати податків шляхом
декларування податкового кредиту по ПДВ по обсягах вищевказаних операцій.

Крім того, позивач представив суду
письмове пояснення ОСОБА_2 начальнику ДПІ у м. Житомирі, у якому зазначено, що
господарських відносин з Підприємцем 1 вона не мала.

Відповідачі письмового пояснення по
суті спору не подали, представників для участі в судовому засіданні не
направили, хоча  належним чином
повідомлені про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення №НОМЕР_2 та
№НОМЕР_3,а.с.1-1, 1-2), тому справа розглянута за наявними в ній та
достатніми  для судового розгляду
матеріалами

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне:

Проведеною органом державної податкової служби перевіркою за період з
23.01.2006р. по 31.12.2006р. встановлено, що між приватними підприємцями
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений усний договір поставки товарів на загальну
суму 326 730 грн. На виконання зазначеного договору проведені документально
господарські операції поставки товару на загальну суму 326730 грн.  (в т.ч. ПДВ -54455 грн.) згідно з податковими
накладними, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 10-11), з оплатою в
готівковій формі (копія квитанції, а.с. 12).

Судом встановлено, що свідоцтво від
01.09.2000р. №НОМЕР_1 платника ПДВ Підприємця 2 анульовано 09.11.2005р. у
зв'язку з неподанням звітності, тому і укладення господарського договору шляхом
оформлення податкових накладних суперечить п.п.7.2.4.п.7.2.ст.7 Закону України
„Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, яким право на
складання податкових накладних надається виключно особам, які зареєстровані
платником ПДВ. Також, встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_2 фактично не
укладала дану угоду.

Наведені обставини свідчать про
фіктивність спірної угоди, а її реальне виконання та настання правових
наслідків не передбачалося (ст. 234 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 11 ст. 10 Закону України "Про державну
податкову службу" на державну податкову інспекцію, крім інших,
покладено функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій
про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними
за такими угодами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 28.04.1978р. №3 „Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними” передбачено, що при
розгляді  справ  про
визнання  угоди  недійсною
на підставі ст. 49 Цивільного кодексу України 1963р. (ст. 207
Господарського кодексу України) судам слід мати на увазі,  що
дія  цієї  норми
поширюється  на  угоди, які укладені з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи
існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на
використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності
з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від
оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або
користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян, інтересам
суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування,
розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених
з обігу або обмежених у обігу.

Наявні у матеріалах справи докази дають підстави для висновку  про укладення спірного договору поставки
товару з метою суперечною інтересам держави та суспільства та наявність у діях
Підприємця 1 умислу на ухилення від сплати податків, тому усний договір
поставки товарів -запасних частин, укладений між відповідачами, підлягає
визнанню недійсним на підставі ст. 234 Цивільного кодексу України та
ст. 207 Господарського кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 124, 129 Конституції
України, ст. ст. 7-8, 69, 86, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства
України,

СУД  ПОСТАНОВИВ:

1. Позов
задоволити повністю.

2.Визнати недійсним укладений між
приватним підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_4) та приватним підприємцем
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_5) договір поставки товару,   оформлений податковими накладними від 18.02.2006р.
№ НОМЕР_6, 27.03.2006р. б/н та прибутковим касовим ордером (квитанцією) від
18.02. 2006 р. на загальну суму 326730 грн. (в т.ч. ПДВ -54455 грн.), на
підставі ст. 234 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського
кодексу України.

3. Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути
оскаржена за правилами, передбаченими статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя                           С.Швед