СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

27 вересня 2007 року
Справа № 2-23/15482-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Голика В.С.,

суддів                                                                      Горошко Н.П.,

Гоголя Ю.М.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, Сільськогосподарський виробничий кооператив агрофірма "Родіна";

відповідача: Фаіз Лен'яр Рефатівна, довіреність №  2638   від 20.08.07, Сімферопольський районний центр зайнятості;

відповідача:  Дешенчук  Тетяна Борисовна, довіреність №  72219/10-0   від 22.03.07, Державна податкова інспекція у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим

розглянувши апеляційні скарги Сімферопольського районного центру зайнятості та Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 23 квітня 2007 року по справі № 2-23/15482-2006А

за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми "Родіна"  (вул. Перемоги, 36, Новоандріївка, Сімферопольський р-н, 97511)

до

1. Сімферопольського районного центру зайнятості  (вул. Кечкеметська, 198, Сімферополь, 95022)

2. Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим  (вул. Белова, 2, Мирне, Сімферопольський р-н, 97503)

про спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив агрофірми "Родіна" просить зобов’язати Сімферопольський районний центр зайнятості звернутися до Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим з відповідним документами для прийняття рішення про списання безнадійного боргу зі сплати внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у сумі 96764,63 грн., який виник станом на 03 квітня 2004 року, а також зобов’язати Державну податкову інспекцію у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим прийняти рішення про списання даного боргу.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 квітня 2007 року у справі № 2-23/15482-2006А (суддя Іщенко Г.М.) позов задоволено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив із того, що станом на 03 квітня 2004 року за позивачем числилась заборгованість зі сплати страхових внесків у сумі 96764,63 грн., даний борг, на думку суду, виник у зв’язку з форс-мажорними обставинами, що підтверджується висновками Торгово-промислової палати України від 05 липня 2004 року № 2932/05-4, та підлягає списанню як безнадійний податковий борг у відповідності до пункту 18.2 статті 18 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21 грудня 2000 року № 2181-III.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач 29 травня 2006 року звернувся до Сімферопольського районного центру зайнятості із проханням списати заборгованість на що листом від 19 липня 2006 року відповідач відмовив. Таким чином, на думку місцевого господарського суду, порушене право позивача підлягає судовому захисту у відповідності до частини 2 статті 124 Конституції України, пунктів 5.1; 5.2 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 103 від 14 березня 2001 року.

Сімферопольський районний центр зайнятості та Державна податкова інспекція у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим оскаржують постанову господарського суду Автономної Республіки Крим у апеляційному порядку.

На думку Сімферопольського районного центру зайнятості при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідач наполягає на тому, що страхові внески на випадок безробіття не віднесені статтею 14 Закону України „Про систему оподаткування” до загальнодержавних податків чи зборів (обов’язкових платежів), у зв’язку з чим заборгованість по ним не може бути списана у відповідності до Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідач запевняє, що порядок сплати та перерахування страхових внесків на випадок безробіття визначений Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” від 02 березня 2000 року № 1533-III, що дані кошти не включаються до складу Державного бюджету України.

Вимоги Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, на думку відповідача, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин у зв’язку із дією спеціальної норми, а саме Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.

На думку Сімферопольського районного центру зайнятості, заборгованість позивача по внескам на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не може бути списана також у зв’язку з тим, що статтею 68 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”, статтею 70 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” у 2005 та 2006 роках заборонено реструктуризацію чи списання заборгованості.

Доводи відповідача мотивовані також іншими підставами, які не  мають значення для розгляду справи.

На думку Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим рішення суду першої інстанції прийнято у порушення норм матеріального права.

Так податковий орган запевняє, що заборгованість позивача не є податковим боргом у розумінні пункту 1.3 статті 1 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, у зв’язку з чим не може бути списана як безнадійна у відповідності до вищеназваного Закону.

Відповідач вважає, що заборгованість позивача не може бути списана також у зв’язку з тим, що дана заборгованість виникла до настання форс-мажорних обставин, тобто заборгованість виникла не у зв’язку із форс-мажорними обставинами.

Апеляційна скарга мотивована також посиланнями відповідача на статтю 68 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та статтю 70 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, відповідно до яких, на думку відповідача, у 2005 та 2006 роках заборонено списувати заборгованість суб’єктів господарювання.

Позивач не скористався своїм правом участі у судовому засіданні 27 вересня 2007 року, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 23 липня 2007 року суддю Волкова К.В. замінено на суддю Черткову І.В.

Розпорядженням виконуючого обов’язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 26 липня 2007 року суддю Черткову І.В. замінено на суддю Волкова К.В.

Розпорядженням виконуючого обов’язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2007 року суддю Градову О.Г. замінено на суддю Гоголя Ю.М.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2007 року суддю Волкова К.В. замінено на суддю Горошко Н.П.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, апеляційні скарги визнає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 преамбули Закону України № 2181 від 21.12.2000 року „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, даний Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), включаючи внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить списати борг саме за вищеназваними внесками.

При цьому посилання відповідачів на те, що внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не включені до переліку статті 14 Закону України „Про систему оподаткування”, тобто не є загальнодержавними податками чи зборами (обов’язковими платежами), не мають яке-небудь значення для розгляду справи, та не є предметом даного судового розгляду, оскільки, як слідує із преамбули Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, що уже зазначалося судовою колегією, дія вищеназваного Закону розповсюджується на внески по загальнообов’язковому державному соціальному страхуванню, та не залежить від приналежності фонду до держави.

Доводи відповідачів про те, що вимоги Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” року не можуть застосовуватись до спірних правовідносин у зв’язку з дією спеціальної норми, а саме Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, на думку судової колегії є безпідставними оскільки спеціальна норма не регулює порядок погашення заборгованості по страховим внескам.

Посилання відповідачів на статтю 68 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та статтю 70 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік” не мають також значення для даного спору, оскільки страхові внески на випадок безробіття не віднесені до переліку доходів загального фону Державного бюджету України.

Судова колегія також вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що заборгованість у позивача виникла не у зв’язку із форс-мажорними обставинами.

Так, згідно матеріалів справи, заборгованість позивачем визначена станом на 03 квітня 2004 року. Відповідно висновків торгово-промислової палати України від 05 липня 2004 року № 2932/05-4, у період із 03 квітня 2004 до 05 квітня 2004 року відбулися форс-мажорні обставини, що призвели до значного пошкодження сільськогосподарських рослин та спричинили значні збитки господарству. Дані обставини визнані форс-мажорними у відповідності до пункту 18.2 статті 18 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

При даних обставинах, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5  статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Сімферопольського районного центру зайнятості залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

3. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 квітня 2007 року по справі № 2-23/15482-2006А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.С. Голик

Судді                                                                      Н.П. Горошко

Ю.М. Гоголь