ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2007                                                                                   Справа № 18/212

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання: Лазаренко П.М.

за участю прокуратури - Кріпак Н.В., старший прокурор відділу прокуратури області, посвідчення № 148 від 19.09.2003 року;

за участю представників сторін:

від позивача по первісному позову -  не з”явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 153);

від відповідача по первісному позову -  Милошенко С.В., довіреність № 25/256135 від 22.09.2006 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання „Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  27.01.2003 року  у справі № 18/212

за позовом  закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, м.Дніпропетровськ

до державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград Дніпропетровської області

за участю Прокуратури Дніпропетровської області, м.Дніпропетровськ

про  стягнення 1 147 803 грн. 90 коп.

та за зустрічним позовом державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград Дніпропетровської області

до закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, м.Дніпропетровськ

про визнання недійсною угоди

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 24.09.2007 року, за згодою представника державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод”, прокурора, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Закрите акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ звернулося з позовом до виробничого об”єднання “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград 60000,0 грн. основного боргу, 1003722,27 грн. відсотків за кредитом та 84081,63 грн. пені по кредитному договору № 364 від 14.11.1994 року.

Виробниче об”єднання “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград звернулось до закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ із зустрічним позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 23.06.1995 року до кредитного договору від 14.11.1994 року № 364.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2003 року по справі № 18/212 (суддя Петрова В.І.) позовні вимоги по первісному позову задоволені повністю, у задоволенні позовних вимог по зустрічному позову відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд посилався на умови кредитного договору від 14.11.1994 року № 364 і укладеної до нього додаткової угоди від 23.06.1995 року та фактичним отриманням суми кредиту.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд посилався на те, що оспорювана додаткова угода підписана заступником голови правління “ПриватБанк” Пікушем Ю.П. (підпис якого завірений печаткою підприємства) за довіреністю, виданою головою правління Тигіпко С.Л. Крім того, суд послався на статтю 63 Цивільного кодексу УРСР, відповідно до якої наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладання.

Не погодившись із рішенням, державне підприємство “Науково-виробниче об”єднання “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград надало до суду апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати, посилаючись на те, що відповідно до Розпорядження Президента України від 22.08.1995 року № 164/95-рп Національному банку України була надана вказівка вирішити питання про списання комерційними банками заборгованості підприємств та організацій всіх форм власності по кредитах та процентів по них, яка виникла станом на 01.09.1995 року.

На підставі вищезазначеного Розпорядження і Положення про порядок визначення заборгованості по нарахованим, але не сплаченим відсоткам по кредитам безнадійною, і механізмом її списання від 08.09.1995 року № 289, позивач повинен був списати спірну суму кредиторської заборгованості по кредитному договору від 14.11.1994 року № 364.

Державне підприємство виробниче об”єднання “Павлоградський хімічний завод” тільки у судовому засіданні дізналося про існування додаткової угоди від 23.06.1995 року до кредитного договору № 364 від 14.11.1994 року, яким встановлений строк повернення кредиту 02.10.2000 року.

Закрите акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод”, прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між позивачем по первісному позову - закритим акціонерним товариством комерційний банк “ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ та відповідачем - виробничим об”єднанням “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград укладений кредитний договір від 14.11.1994 року № 364 на надання кредиту у сумі крб., що складає 60000,0 грн. зі строком повернення 25 грудня 1995 року.

23.06.1995 року сторони уклали додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою узгодили новий строк повернення кредиту, а саме –02.10.2000 року.

За вказаним договором на протязі 1997-1998 років відповідачем погашено відсотки за кредитом у сумі 66322,66 грн.

Між закритим акціонерним товариством комерційний банк “ПриватБанк” та товариством з обмеженою відповідальністю “Будівельно-промислова компанія “Приват-інвестор” було укладено договір № 9 від 26.06.1995 року, за яким товариству передано право вимоги боргу з виробничого об”єднання “Павлоградський хімічний завод” за кредитним договором № 364 від 14.11.1994 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2006 року у справі № 7-Н30/1 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-промислова компанія “Приват-інвестор”, м. Дніпропетровськ до закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ, виробничого об”єднання “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград про визнання недійсним договору № 9 від 26.06.1995 року та додаткових угод до нього від 26.06.1995 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 року по справі № 7-Н30/1 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2006 року скасоване. Договір № 9 та додаткові угоди до нього від 26.06.1995 року визнані недійсними.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2007 року по справі № 7-Н30/1, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 року була скасована, а справа направлена на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 року, яка відповідно до статті 105 Господарського процесуального кодексу України набрала законної сили з дня її прийняття, тобто –31.07.2007 року, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2006 року у справі № 7-Н30/1, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання договору від 26.06.1995 року № 9 та додаткових угод до нього від 26.06.1995 року недійсними, залишено без змін.

За змістом статті 514 Цивільного кодексу України права первісного кредитора переходять до нового кредитора у зобов"язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше на встановлено договором або законом.

Отже, передавши компанії права кредитора по кредитному договору від 14.11.1994 року № 364, банк позбавив себе права заявити вимоги про повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом та пені.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про задоволення позовних вимог по первісному позову про стягнення суми боргу, відсотків та пені, отже  в цій частині рішення підлягає скасуванню, а державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі в цій частині повинно бути покладено на позивача.

Що стосується зустрічного позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 62 Цивільного кодексу УРСР (який діяв на час укладання кредитного договору і додаткової угоди), угода укладена однією особою від імені другої особи в силу повноважень, що ґрунтуються на довіреності, безпосередньо створює і змінює цивільні права і обов”язки особи, яку представляють.

Оспорювана додаткова угода підписана заступником голови правління “ПриватБанк” Пікушем Ю.П. (підпис якого завірений печаткою банку) за довіреністю, виданою головою правління Тигіпко С.Л., яка надана до матеріалів справи.

Відповідно до статті 63 Цивільного кодексу УРСР, наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

Боржник перераховував, а кредитор приймав кошти за кредитним договором  на протязі 1997-1998 років по спірному кредитному договору.

Доводи державного підприємства “Науково-виробниче об”єднання “Павлоградський хімічний завод” про те, що додаткова угода є недійсною у зв”язку з тим, що про цю угоду йому стало відомо тільки у судовому засіданні, до уваги не приймаються, оскільки вказана обставина не впливає на її дійсність.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по зустрічному позову, підстави для скасування рішення в цій частині, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні. Державне мито за перегляд справи в частині зустрічного позову покладається на скаржника.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання „Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2003 року по справі № 18/212 по первісному позову скасувати.

В задоволенні позовних вимог по первісному позову відмовити.

Стягнути з закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, м.Дніпропетровськ на користь державного підприємства “Науково-виробниче об’єднання “Павлоградський хімічний завод”, м. Павлоград Дніпропетровської області 850,0 грн. державного мита за перегляд справи по апеляційній скарзі, видати наказ.

В частині зустрічного позову, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2003 року  по справі № 18/212 залишити без змін.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                           О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 О.М.Виноградник

Суддя                                                                                 В.В.Прудніков