ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 р.
№ 20-4/004

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Коробенко Г.П.,
Рогач Л.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги
Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.04.2006

у справі
господарського суду м. Севастополя

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарівське Адміралтейство"

до
Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя

про
визнання недійсним податкових повідомлень-рішень

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Батіщева Л.О.-дов. № 29-06/344 від 28.03.2006, Веремчук М.А.-дов. від 20.09.2007

від відповідача:
Кочкаренко В.Л.-дов.№6490/10-0 від 07.11.2006

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 10.03.2006 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.04.2006 рішення господарського суду м. Севастополя від 10.03.2006 змінено. Позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Нахімовському районі м. Севастополя:  № /0 від 24.11.2005, №/0 від 24.11.2005.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Севастопольського апеляційного господарського суду  ДПІ у Нахімовському районі міста Севастополя звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить її скасувати посилаючись на те, що судом порушенні норми матеріального, права, зокрема, Закон України "Про податок на додану вартість", Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств", ст.ст.40, 74, 132 Митного кодексу України, п.п. 3.3.3., 3.3.6 Порядку здійснення митного контролю за переміщенням через митний кордон України товарів й інших предметів з використанням морського, річного і паромного видів транспорту, затвердженого наказом Державної митної служби України від 23.01.2001, № 26, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.02.2001 за № 119/5310, п.п. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 наказу Державної митної служби України від 17.09.2007 № 678 "Про затвердження Інструкції про організацію митного контролю і митного оформлення судів та товарів, які ними переміщуються", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.10.2004 за № 1286/9885, Закон України "Про систему оподаткування".

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права  при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним касаційну скарги задовольнити частково.

Відповідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

З 01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України. Отже, відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція   адміністративних   судів   поширюється   на   спори   фізичних   чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових   актів   чи   правових   актів   індивідуальної   дії),   дій   чи бездіяльності.

Таким чином, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Відповідачем у даній справі є орган державної податкової служби.

Згідно пунктів 1,3 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 1990  № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Відповідно до пункту 6 цієї статті вказані податкові органи забезпечують застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами.

Отже, позов у справі пред’явлений про визнання недійсним повідомлень-рішень податкового органу, винесених останнім внаслідок виконання своїх функцій суб’єкта владних повноважень, а не у зв’язку із здійсненням ним у спірних правовідносинах господарської діяльності.

Суди попередніх інстанції проаналізувавши суб'єктний склад та характер правовідносин, помилково, віднесли до юрисдикцій господарських судів спір за позовом ТОВ "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарівське Адміралтейство" до ДПІ  у Нахімовському районі м.Севастополя про визнання недійсним податкових повідомлень –рішень.

Суб'єктний склад та характер правовідносин свідчить про те, що вони є публічно-правовими, тому дана справа є справою адміністративної юрисдикції і її розгляд повинен здійснюватись за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, даний спір розглянуто за правилами Господарського процесуального кодексу України без встановлення належної юрисдикції.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам, вирішують у першій інстанції відповідні місцеві господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

На порушення цих вимог суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу керуючись положеннями Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов'язків учасників процесу на будь-яких його стадіях.

У відповідності частиною 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином господарськими судами неповно з'ясовані обставини справи, що є  підставою для скасування  судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи принагідно повно та всебічно вияснити всі обставини справи, дати їм належну правову оцінку та постановити законне та обгрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.1115, 1117, ст. -ст.11111 Господарського   процесуального   кодексу  України,   Вищий   господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову від 12.04.2006 Севастопольського апеляційного господарського суду та рішення від 10.03.2006 господарського суду м.Севастополя у справі 20-4/004 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду м.Севастополя.

Головуючий                                                            В.С. Божок

Судді                                                                         Г.П.Коробенко

Л.І.Рогач