КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2007                                                                                           № 13/385

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача – представник не з’явився

від відповідача – Савицький А.Д. – юр.

від третьої особи    –   Трунілін М.О. – юр.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Теко"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.04.2007

у справі № 13/385

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Теко"

до                                                   ВАТ "Укртелеком"

третя особа відповідача           Товариство з обмеженою відповідальністю "Теко Груп"

про                                                  зобов'язання відновити надання телекомунікаційних послуг за договором№ 3956 від 22.03.2002

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.04.2007р. у справі №13/385 в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Теко» ТОВ звернулось з апеляційною скаргою та просить його, оскільки вважає, що воно було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегією встановлено наступне:

22.03.2002 р. між ВАТ «Укртелеком» в особі начальника Центру електрозв’язку № 4 (м. Біла Церква) Київської обласної дирекції як Підприємством та ТОВ «Теко» ТОВ як Абонентом укладено Договір № 3956 гарантованого права на встановлення, користування і розпорядження телефонною лінією громадянином, за умовами якого Підприємство надає Абоненту, за умови внесення ним авансу в сумі 129,60 грн. + 1220,40 грн. на будівництво телефонної лінії, абонентський номер від автоматичної телефонної станції (АТС) Підприємства до 03.2003 р.

Згідно п. 5 Договору він діє з моменту внесення Абонентом повної суми коштів у розмірі 1350 грн. до закінчення експлуатаційного строку обладнання АТС згідно його технічного паспорту.

Враховуючи те, що у зазначеному договорі відсутні будь-які згадування про номери телефонів, право на встановлення, користування і розпорядження якими набув позивач, до матеріалів справи було залучено копію договору № 4392/33, укладеного 09.09.1999 р., укладеного між Центром обслуговування споживачів та продажу послуг Київської дирекції Українського державного підприємства електрозв’язку «Укртелеком» як Підприємством зв’язку та ТОВ «Теко» ТОВ як Споживачем на встановлення та підключення кінцевих пристроїв Споживча до місцевої телефонної мережі за адресою: пров. Індустріальний, 2, забезпечення безперебійної роботи телефонного зв'язку та надання інших послуг, передбачених умовами договору, щодо номерів телефону: 457-93-79, 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83.

Відповідно до п. 7.1 Договору № 4392/33 від 09.09.1999 р. цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до розірвання. Пунктами 7.2, 7.3 цього договору сторони перебачили випадки його розірвання.

Як свідчать матеріали справи, Договір № 4392/33 від 09.09.1999 р., за яким позивачу за адресою: пров. Індустріальний, 2 надавалися послуги щодо номерів телефону: 457-93-79, 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83, у встановленому договором або законом порядку розірвано не було.

Таким чином Договір № 4392/33 від 09.09.1999 р., за яким позивач набув право користування телефонними номерами №№ 457-93-79, 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83, на дату звернення позивача до суду діяв.

Проте, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо незаконності переоформлення відповідачем на третю особу телефонних номерів №№ 457-93-79, 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83 у м. Києві посилається на порушення його законних прав на користування зазначеними номерами, що випливають з Договору № 3956 від 22.03.2002 р.

Враховуючи те, що як свідчать матеріали справи, між Договором № 3956 від 22.03.2002 р. (яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги) та попередньо укладеним Договором № 4392/33 від 09.09.99 р., за умовами якого позивач користувався телефонними номерами №№ 457-93-79, 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83, відсутній будь-який зв'язок, немає підстав вважати посилання позивача на Договір № 3956 від 22.03.2002 р. обґрунтованим та доведеним.

Що стосується користування позивачем трьома телефонними номерами №№ 5-11-99, 5-77-60, 9-10-82 у м. Біла Церква, а також адреси, за якою таке користування відбувалося, то  матеріали справи будь-яких доказів наявності між позивачем та відповідачем договірних відносин також не містять.

Таким чином позивачем не було доведено, що переоформивши право на користування спірними номерами в м. Києві з ТОВ «Теко» ТОВ на ТОВ «Теко Груп», відповідач порушив права позивача, що випливають з умов Договору № 3956 від 22.03.2002 р., оскільки таких прав за цим договором позивач не набував.

При цьому, суд першої інстанції при вирішенні спору виходив з того, що факт користування позивачем телефонними номерами 5-11-99, 5-77-60, 9-10-82 у м. Біла Церква та №№ 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83, 457-93-79 у м. Києві до переоформлення їх на третю особу, є встановленим, про що не заперечувалось учасниками судового процесу.

За твердженням відповідача та третьої особи, на підставі листа від 24.01.2006 р. за підписами директора позивача Панько В.М. та головного бухгалтера Врабець Л.А. на ім'я начальника Центру електрозв'язку № 4 Зоріна М.Л. про переоформлення телефонних номерів №№ 5-11-99, 5-77-60, 9-10-82 з ТОВ «Теко» ТОВ на ТОВ «Теко Груп», між третьою особою та відповідачем укладено договір № 23032820 від 24.01.2006р.

Крім того, за твердженням відповідача та третьої особи, на підставі листа від 20.02.2006 р. за підписом директора позивача Панько В.М. на ім'я начальника сервісного центру Старцева А.П. про переоформлення телефонних номерів №№ 457- 93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83, 457-93-79 з ТОВ «Теко» ТОВ на ТОВ «Теко  Груп», між третьою особою та відповідачем укладено Договір № 2830308 від 20.02.2006 р.

При цьому, будь-яких доказів, що послуги за зазначеними договорами надаються відповідачем ТОВ «Теко Груп» саме за телефонними номерами 5-11-99, 5-77-60, 9-10-82 у м. Б. Церква та за телефонними номерами №№ 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83, 457-93-79 у м. Києві матеріали справи не містять.

До матеріалів справи залучено наряди від 20.02.2006 р. № 189774, 189775, 189776, 189777, 189779 на встановлення зазначених 5 телефонних номерів за адресою Індустріальний пров., 2, проте будь-які докази того, що роботи виконувалися за умовами Договору № 2830308 від 20.02.2006 р. в матеріалах справи відсутні.

Проте, враховуючи те, що всіма учасниками судового процесу було визнано, що третя особа набула права користування спірними телефонними номерами за вищезгаданими укладеними з третьою особою договорами, зазначений факт було визнано судом першої інстанції встановленим.

Отже, право користування та отримання телекомунікаційних послуг за восьма спірними телефонними номерами, поновлення надання телекомунікаційних послуг за якими вимагає позивач, згідно договорів № 23032820 від 24.01.2006 р. та № 2830308 від 20.02.2006 р., укладених між відповідачем та третьою особою, набуло ТОВ «Теко Груп».

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, колегія приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог немає, виходячи із наступне.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), згідно якому положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, спірні правовідносини сторін судом розглядаються виходячи з положень ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів того, що договори № 23032820 від 24.01.2006 р. та № 2830308 від 20.02.2006 р. між відповідачем та третьою особою у встановленому законом порядку визнавалися недійсними, матеріали справи не містять, що свідчить про те, що ТОВ «Теко Груп» є законним користувачем та отримувачем  телекомунікаційних послуг за восьма спірними телефонними номерами.

Що стосується посилань позивача на Договір № 3956 від 22.03.2002 р., то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначений договір не передбачає права позивача на користування та отримання відповідних телекомунікаційних послуг восьма спірними телефонними номерами.

Колегія також зауважує, що Договір № 4392/33 від 09.09.99 р., за умовами якого позивач користувався телефонними номерами №№ 457-93-79, 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83 у м. Києві та який був чинний на момент звернення позивача з позовом, також не може бути прийнятий до уваги, оскільки позивач не обґрунтовує зазначеним договором свої позовні вимоги та  взагалі не заявляє позовних вимог щодо відновлення телекомунікаційних послуг по спірних телефонних номерах за цим Договором № 4392/33 від 09.09.99 р.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про зобов'язання відповідача відновити надання телекомунікаційних послуг за договором № 3956 від 22.03.2002 р, за телефонними номерами 457-93-80, 457-93-81, 457-93-82, 457-93-83, 457-93-79 (м. Київ) та за номерами 5-11-99, 5-77-60, 9-10-82 (м. Біла Церква).

Колегія також зауважує, що право отримання послуг нерозривно пов'язано з правом користування приміщеннями, у яких підключено телефонні номери.

Відповідно до п.  61  Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМ України від 09.08.2005р. №720, встановлення телефону юридичній особі здійснюється за наявністю документа, що посвідчує право власності чи користування  приміщенням. Відповідно до п. 71 Правил, у приміщеннях, що здаються в оренду (суборенду), телефони встановлюються на загальних підставах на час дії договору оренди (суборенди). Відповідно до п.82 Правил, у разі переїзду абонента на нове місце проживання і зміни його реєстрації договір з абонентом не розривається, якщо за абонентом зберігається право власності на квартиру і він виконує свої обов’язки згідно з укладеним договором. У разі коли право власності на квартиру переходить особі, яка не зареєстрована за цим місцем проживання, договір з абонентом, який був власником квартири, розривається, а новому власнику квартири телефон установлюється на загальних підставах.

Тобто, наявність права користування приміщенням є обов'язковою умовою, за якою користувачу або надаються телекомунікаційні послуги (має право користуватися спірними телефонними номерами), або припиняється надання таких послуг.

З метою отримання від позивач доказів, які підтверджують те, що він займає  приміщеннями, за якими закріплені спірні телефонні номера згідно договору №3956 від 22.03.2002р. (договір оренди, платіжні доручення про сплату орендної плати тощо), ухвалою суду від 07.06.2007р. розгляд справи було відкладено більш ніж на два місці.

Проте, на час розгляду справи апеляційним судом 09.08.2007р. позивач відповідних доказів, що  стосуються його права користуватися приміщеннями за адресами: м. Київ, провулок Індустріальний, 2 та м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 66/13, суду надано не було.

В свою чергу, до матеріалів справи третьою особою були надані докази, що підтверджують право третьої особи   користуватися   приміщеннями   за   адресами:   м.   Київ,   провулок Індустріальний, 2 та м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 66/13 (договори оренди спірних приміщень, платіжні доручення про сплату третьою особою комунальних платежів за користування орендованими приміщенням, а також платіжні доручення про сплату телекомунікаційних послуг відповідачу за спірні телефонні номери), що свідчить про наявність у третьої особи відповідних правових підстав на отримання від відповідача телекомунікаційних послуг щодо користування восьма спірними номерами.

До матеріалів справи залучено клопотання позивача про відкладення розгляду справи №13/385 на 29.08.2007р. у зв’язку з перебуванням його представників  у черговій щорічній відпустці. Разом з тим, під час розгляду справи у судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з заявою,  в якій категорично заперечує проти відкладення розгляду справи №13/385 на іншу дату, а також вважає клопотання позивача таким, що подано з метою затягування розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія, порадившись на місці, приходить до висновку про те, що перебування представників позивача у черговій щорічній відпустці не може бути підставою для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, колегія приходить до висновку про те, що рішення господарського суду м. Києва від 06.04.2007р. є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.04.2007р. у справі №13/385 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теко» ТОВ – без задоволення.

2.  Матеріали справи №13/385 повернути Господарському суду   м. Києва.

Головуючий суддя

Судді