ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 р.
№ 9/299

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Першикова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства “АГРО СТАР”

на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 29.05.2007 р.

у справі
№ 9/299

господарського суду
Кіровоградської області

за позовом
Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства “АГРО СТАР”

до
1) Фермерського господарства “Рубікон”,
2) Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку “Надра” в особі філії - Кіровоградського регіонального управління

про
визнання правочинів недійсними та повернення коштів у сумі 132 687,57 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:

Смельняк О.М., дов. № 196 від 04.08.2007 р.;

відповідача-1:
не з’явився;

відповідача-2:
Шимановська Г.Л., дов. № 468 від 30.01.2007 р.;

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2006 р. Сільськогосподарське закрите акціонерне товариство “АГРО СТАР” (далі - СЗАТ „АГРО СТАР”) звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фермерського господарства “Рубікон” (далі - ФГ „Рубікон”) та Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку “Надра” в особі філії - Кіровоградського регіонального управління (далі –Банк), в якому просило:

1. Визнати недійсною угоду про продаж трактора, що укладена 22.07.2005 р. між ФГ „Рубікон” та СЗАТ „АГРО СТАР”;

2. Визнати недійсним договір поруки № 382 від 28.07.2005 р., що укладено між Банком,  ФГ „Рубікон” та СЗАТ „АГРО СТАР”;

3. Зобов’язати Банк повернути СЗАТ „АГРО СТАР” грошові кошти в сумі 132 687, 57 грн., сплачені за договором поруки.

Позов мотивований тим, що укладаючи угоду про продаж трактора та договір поруки, СЗАТ „АГРО СТАР” помилялося щодо обставин, які мають істотне значення, а саме відносно властивостей трактора –року його випуску, який воно придбало у ФГ „Рубікон”. Вказана помилка за свідченням позивача має істотне значення, і стосується не лише угоди про продаж трактору, а й договору поруки, так як останній укладено саме на виконання умов угоди про продаж трактора, в зв’язку з чим вказані угоди підлягають визнанню недійсними.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27.02.2007 р. позов СЗАТ „АГРО СТАР” задоволено повністю та визнано недійсними угоду про продаж трактору від 22.07.2005 р. і договір поруки № 382 від 28.07.2005 р., та зобов’язано Банк в десятиденний термін з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути СЗАТ „АГРО СТАР” грошові кошти, сплачені за договором поруки № 382 від 28.07.2005 р. в сумі 132 687, 57 грн.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що укладаючи угоду про продаж трактору та договір поруки, СЗАТ „АГРО СТАР” помилялося щодо року випуску трактора. Трактор мав бути 2005 року випуску, проте, як вбачається з листа заводу-виробника трактора - ЗАТ „Петербурзький тракторний завод”, вих. № 94328-235 від 09.08.2006 р. трактор К-700А знятий з виробництва з лютого 2002 р. Суд визнав, що вказана помилка має істотне значення, і стосується не лише угоди про продаж трактора, а й договору поруки, так як останній укладено саме на виконання умов угоди про продаж трактора.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2007 р. рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.02.2007 р. скасовано частково і позов задоволено частково. Визнано недійсною угоду від 22.07.2005 р. про продаж трактору, в решті позову відмовлено.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що договір поруки № 382 від 28.07.2005 р. відповідає вимогам ст. 553 Цивільного кодексу України. За вказаним договором поручитель - СЗАТ „АГРО СТАР” зобов’язався перед кредитором –Банком нести солідарну з позичальником - ФГ „Рубікон” відповідальність за виконання останнім зобов’язання за кредитним договором № 401/12/04/2005/980-382/КЮ від 12.04.2005 р. Умови договору поруки ніяким чином не пов’язані з угодою про продаж трактору, тому помилка, якої припустився позивач при її укладенні не впливає на дійсність договору поруки.

СЗАТ „АГРО СТАР” не погодилось з постановою апеляційної інстанції та звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати і залишити в силі рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.02.2007 р.

В обґрунтування вимог поданої касаційної скарги СЗАТ „АГРО СТАР” посилається на порушення судом апеляційної інстанції ст.ст. 203, 215 та 229 Цивільного кодексу України.

Банк та ФГ „Рубікон” не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу СЗАТ „АГРО СТАР” не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду постанови апеляційної інстанції, яка оскаржується.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 21.08.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: судді Кравчука Г.А. – головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Першикова Є.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга СЗАТ „АГРО СТАР” підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 12.04.2005 р. ФГ "Рубікон" та Банк уклали кредитний договір № 401/12/04/2005/980-382/КЮ від 12.04.2005 р., відповідно до умов якого Банк зобов’язався надати позичальнику - ФГ „Рубікон” кредит у сумі 241 000 грн. для придбання трактора К-700А., 2005 року випуску, двигун № 00735, державний номер 06759 КЕ.

На виконання п. 2.1.3 названого договору сторони 12.04.2005 р. уклали договір застави № 382, згідно якого ФГ „Рубікон” в забезпечення своїх зобов’язань за кредитним договором передало в заставу придбаний трактор.

22.07.2005 р. між ФГ „Рубікон” та СЗАТ „АГРО СТАР” було укладено угоду про продаж трактора, за умовами якої ФГ „Рубікон” зобов’язалося продати СЗАТ „АГРО СТАР” трактор К-700А, 2005 року випуску, двигун № 00735, державний номер 06759 КЕ. СЗАТ „АГРО СТАР”, в свою чергу, зобов’язалося  здійснити оплату за трактор на користь Банку, шляхом укладення договору поруки, за умовами якого СЗАТ „АГРО СТАР” виконує за ФГ „Рубікон” зобов’язання перед Банком за кредитним договором № 401/12/04/2005/980-382/КЮ від 12.04.2005 р. в строки та порядку, встановлені кредитним договором.

28.07.2005 р. між СЗАТ „АГРО СТАР”, ФГ „Рубікон” і Банком на виконання умов угоди про продаж трактора було укладено договір поруки № 382. За умовами цього договору СЗАТ „АГРО СТАР” виконує за ФГ „Рубікон” зобов’язання перед Банком за кредитним договором № 401/12/04/2005/980-382/КЮ від 12.04.2005 р. в строки та порядку, встановлені кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено попередніми судовими інстанціями угоду про продаж трактора сторони уклали 22.07.2005 р., а договір поруки –28.07.2005 р., отже, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, про те що договір поруки було укладено саме на виконання умов угоди про продаж трактора (п. 2 угоди про продаж трактора від 22.07.2005 р.).

Відповідно до умов угоди про продаж трактора від 22.07.2005 р., трактор мав бути 2005 року випуску, однак як встановили попередні судові інстанції з листа його виробника –ЗАТ "Петербурзький тракторний завод", вих. № 94328-235 від 09.08.2006 р. виробництво такого виду тракторів припинено з 01.02.2002 р.

Таким чином і господарський суд Кіровоградської області і Дніпропетровський апеляційний господарській суд вірно встановили, що укладаючи угоду про продаж трактору СЗАТ „АГРО СТАР” помилялося щодо обставин, які мають істотне значення, а саме відносно року випуску трактору, що впливає на його властивості і якість, і відповідно значно знижує його цінність. Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком місцевого і апеляційного господарських судів про те, що такий договір в силу ст. 229 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає неправильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки за договором поруки поручитель зобов’язався перед кредитором нести солідарну з позичальником відповідальність за виконання останнім зобов’язання за кредитним договором № 401/12/04/2005/980-382/КЮ від 12.04.2005 р., тому умови договору поруки № 382 від 28.07.2005 р. ніяким чином не пов’язані з угодою про продаж трактору від 22.07.2005 р. За твердженням апеляційної інстанції помилка, якої припустився СЗАТ „АГРО СТАР” при її укладенні, не впливає на дійсність договору поруки.

Вказаний висновок зроблено без врахування того, що саме на виконання п. 2 угоди про продаж трактора від 22.07.2005 р., яка визнана господарським судом недійсною, сторонами було укладено договір поруки № 382 від 28.07.2005 р., який по суті є похідним, і без врахування дії ст.ст. 553 та 559 Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту ст.ст. 553 і 559 Цивільного кодексу України порука має похідний характер від основного зобов’язання і однією з підстав її припинення є припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Не застосування Дніпропетровським апеляційним господарським судом вказаних норм Цивільного кодексу України призвело до прийняття невірного рішення у справі в частині скасування рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.07.2005 р. і відмові у позові в частині визнання недійсним договору поруки № 382 від 28.07.2005 р.

Згідно частин першої та третьої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано і відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України та ст.ст. 215, 216, 553 і 559 Цивільного кодексу України дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги СЗАТ „АГРО СТАР” є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України, виходячи з наданих їй п. 6 частини першої ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України повноважень вважає, що постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2007 р. у даній справі підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.02.2007 р. - залишенню в силі.

Відповідно до частини першої ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 374,22 грн. з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв’язку з оплатою касаційної скарги державним митом.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу сільськогосподарського закритого акціонерного товариства „АГРО СТАР” задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2007 р. у справі № 9/299 господарського суду Кіровоградської області скасувати, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.02.2007 р. у названій справі залишити в силі.

3. Стягнути з відкритого акціонерного товариства комерційний банк „Надра” в особі його філії - Кіровоградського регіонального управління на користь сільськогосподарського закритого акціонерного товариства „АГРО СТАР” 374,22 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв’язку з оплатою касаційної скарги державним митом.

4. Стягнути з фермерського господарства „Рубікон” на користь сільськогосподарського закритого акціонерного товариства „АГРО СТАР” 374,22 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв’язку з оплатою касаційної скарги державним митом.

5.          Доручити господарському суду Кіровоградської області видати накази на виконання даної постанови.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          Є.В. Першиков