СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

12 липня 2007 року
Справа № 2-7/238-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Войцеховська Оксана Петрівна, довіреність № 128/02   від 21.02.2007 - Бахчисарайське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства;

представник відповідача - Дудкін Володимир Сергійович, довіреність № б/н   від 12.10.2006 - закрите акціонерне товариство "Бахчисарайський виноробний завод";

розглянувши апеляційну скаргу Бахчисарайського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 26.04.2007 у справі № 2-7/238-2007,

за позовом           Бахчисарайського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (вул. Гагаріна, 6,Бахчисарай,98404)

до           Закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" (вул. Македонського, 1,Бахчисарай,98403)

про стягнення 261486,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Бахчисарайське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" про стягнення 261486,38 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем належним чином своїх обов'язків по оплаті наданих йому послуг з водопостачання та водовідведення, через що заборгованість закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" перед Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства складає 179776,66грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 16012,44грн., 3% річних у розмірі 9427,19грн., 43685,72грн. інфляційних втрат та штраф у розмірі 12584,37грн.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що в 2003 році закритому акціонерному товариству "Бахчисарайський виноробний завод" був встановлений водомір на власну свердловину та заведений журнал обліку водоспоживання. Відповідач зазначив, що договір від 06.01.2000, на який позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, втратив силу та був укладений договір №37 від 01.01.2005 на приймання стоків з протоколом розбіжностей. Крім того, закрите акціонерне товариство "Бахчисарайський виноробний завод" повідомило, що згідно з Розпорядженням Ради міністрів Автономної Республіки Крим №66-р від 17.02.1998 відповідач прийняв на баланс артезіанську свердловину, 24.04.2003 Бахчисарайське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства було належним чином проінформовано, що водопостачання буде здійснюватися з власної свердловини.

Позивач надав суду уточнення позовних вимог, відповідно до яких, у зв'язку з погашенням відповідачем заборгованості у розмірі 21506,87грн., просить стягнути з закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" на користь Бахчисарайського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства заборгованість у розмірі 158269,79грн., пеню у сумі 16012,44грн., 3% річних у розмірі 9427,19грн., 43685,72грн. інфляційних втрат та штраф у розмірі 12584,37грн. Вказані уточнення були прийняті судом до розгляду.

Відповідачем було надано суду додатковий відзив, в якому він повідомив, що 27.03.2003 закритим акціонерним товариством "Бахчисарайський виноробний завод"  був отриманий дозвіл на спеціальне водокористування, про що був повідомлений позивач. Таким чином, на думку відповідача, з 27.03.2003 у позивача були відсутні підстави для нарахування плати за послуги водопостачання, оскільки Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства надавалися лише послуги з водовідведення. Крім того, відповідач вважає необґрунтованим здійснений позивачем розрахунок пеню, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу. Також відповідачем було надано додатковий відзив на позовну заяву, в якому він просив суд застосувати строк позовної давності відносно стягнення заборгованості, що виникла в жовтні 2003 року. Вказаний відзив також був прийнятий господарським судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 (суддя Дворний І.І.) позов задоволено.

З відповідача на користь позивача стягнуто 9179,61грн. - заборгованості, 91,80грн. - державного мита та 4,14грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення пені у сумі 16012,44грн., 3% річних у сумі 9427,19грн., 43685,72грн. інфляційний витрат та штрафу у розмірі 12584,37грн. - позов залишено без розгляду.

В іншій частині  - в позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду прийнято при порушенні норм матеріального та процесуального права, оскільки відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти встановлені рішенням господарського суду при розгляді однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Однак, господарським судом вказана норма закону не була взята до уваги.

Відповідно до розпорядження в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.07.2007, суддю Горошко Н.П. було замінено на суддю Щепанську О.А.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

06.01.2000 між Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства та закритим акціонерним товариством "Бахчисарайський виноробний завод" (Абонент) було укладено договір №31/32, згідно з пунктом 1 якого позивач бере на себе зобов'язання забезпечувати абонента питною водою, що відповідає діючому стандарту ГОСТ 2874-82 "Вода питна" в обсягу 66000 м3 на рік, 16500 м3 на квартал, а також приймати від нього стічні води в кількості 46900 м3 на рік, 11725 м3 на квартал.

Абонент приймає на себе зобов'язання своєчасно сплачувати (шляхом перерахування на розрахунковий рахунок або взаєморозрахунком власною продукцією) надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади та пристрої на них в належному порядку згідно з Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України. Абонент відповідає за збереження водолічильників, водомірних вузлів, та санітарний стан водомірного вузла (пункт 2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, Бахчисарайське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства звернулось до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 179776,66грн., яка виникла за період з 01.10.2003 по 31.12.2004. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 158269,79грн.

Проте, матеріали справи свідчать, що Розпорядженням Ради міністрів Автономної Республіки Крим №66-р від 17.02.1998 Бахчисарайське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства було зобов'язано передати на баланс закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" артезіанську свердловину №6.

Розпорядженням від 14.05.2003 було затверджено акт державної комісії по прийманню до експлуатації закінченої будівництвом свердловину.

27.03.2003, Республіканським комітетом Автономної Республіки Крим по екології та природним ресурсам був виданий закритому акціонерному товариству "Бахчисарайський виноробний завод" дозвіл на спеціальне водокористування серії УКР-КРЬІ №1229 зі строком дії до 01.04.2004, який був продовжений до 01.11.2005.

25.10.2005 відповідачем був отриманий аналогічний дозвіл зі строком дії до 01.11.2008.

При таких обставинах, судова колегія погоджується з твердженням позивача про те, що з 27.03.2003 водопостачання закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" здійснюється з власної свердловини.

Крім того, апеляційна інстанція звертає увагу на наступне.

Пунктом 9 Договору №31/32 від 06.01.2000 передбачено, що цей договір складається строком на один рік, з 01.01.2000 по 31.12.2000 та вступає в силу з моменту його підписання. Проект договору, абонент зобов'язаний в 10-денний строк розглянути, оформити та повернути позивачу один екземпляр договору. Договір вважається продовженим на новий строк на тих самих умовах, якщо за один місяць до припинення його дії жодна із сторін письмово не заявить про закінчення строку його дії. Розірвання договору за бажанням однієї із сторін дозволяється у випадку письмового попередження іншої сторони за три місяці.

Листом №959 від 20.03.2003, відповідач попередив Бахчисарайське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства про намір припинити дію договору №31/32 від 06.01.2000 у зв'язку зі здійснення водопостачання із власної свердловини.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в період з жовтня 2003 року по лютий 2004 року позивачем продовжувались виставлятись рахунки за послуги з водопостачання, що не є правомірним.

01.01.2005, між Бахчисарайським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства та закритим акціонерним товариством "Бахчисарайський виноробний завод" (абонент) було укладено договір №37, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов'язання приймати від абонента стоки, а абонент зобов'язався своєчасно оплачувати вартість наданих йому послуг.

В період з жовтня 2003 року по грудень 2006 року позивачем були надані послуги з водовідведення на суму 183299,99грн. Як свідчать матеріали справи, позивачем в рахунок наданих послуг був переданий у власність Бахчисарайському підприємству водопровідно-каналізаційного господарства товар та сплачені грошові кошти на загальну суму 161603,42грн. Отже, сума боргу закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" перед позивачем складає 21696,57грн.

Проте, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

При таких обставинах, приймаючи до уваги те, що позовну заяву було подано Бахчисарайським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства - 27.11.2006 та враховуючи заяву відповідача про застосування строку давності, вимоги позивача про стягнення з закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" заборгованості за послуги з водовідведення за жовтень 2003 року у сумі 12516,96грн. не підлягають задоволенню. Таким чином, загальна сума боргу відповідача перед Бахчисарайським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства складає 9179,61грн. та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -  відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач відповідно не представив судовій колегії доказів оплати заборгованості перед Бахчисарайським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства у сумі 9179,61грн., у той час як відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті наданих йому за договорами №31/32 від 06.01.2000 та №37 від 01.01.2005 послуг з водовідведення, через що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 9179,61грн. підлягають задоволенню.

В позовній заяві міститься також вимога позивача про стягнення з закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" пені у сумі 16012,44грн., 3% річних у розмірі 9427,19грн., 43685,72грн. інфляційних втрат та штрафу у розмірі 12584,37грн.

Згідно частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

-          за порушення  умов  зобов'язання  щодо якості  (комплектності) товарів  (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

-          за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, умовою для застосування штрафних санкції, передбачених частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, є віднесення хоча б однієї із сторін зобов'язання до суб'єктів господарювання, що належать до державного сектора економіки, або пов'язаність порушення з виконанням державного контракту, або фінансування виконання зобов'язання за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту. Однак, позивач не надав судовій колегії правового  обґрунтування  заявленої  вимоги  про   стягнення  з закритого акціонерного товариства "Бахчисарайський виноробний завод" штрафу у розмірі 12584,37грн. на підставі статті 231 Господарського кодексу України.

Господарський суд своєю ухвалою від 30.11.2006 зобов'язував позивача надати детальний розрахунок суми позову з щомісячним зазначенням суми боргу, пені, річних та інфляції, правове обґрунтування заявленої до відшкодування суми штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу. Однак, позивачем вказана вимога суду була залишена поза увагою.

Пунктом 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, позов в частині стягнення пені у сумі 16012,44грн., 3% річних у розмірі 9427,19грн., 43685,72грн. інфляційних втрат та штрафу у розмірі 12584,37грн. підлягає залишенню без розгляду.

При таких обставинах, позовна заява Бахчисарайського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства підлягає частковому задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі висловленого, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 у справі № 2-7/238-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Бахчисарайського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

О.А. Щепанська