ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.07 р.                                                                               Справа № 32/134пд

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів

Головуючого                     О.М. Сковородіної

Суддів                                 Б.Д. Плотніцький

О.І. Склярук

при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мітченко Ю.Д. – довіреність від 15.05.07р.

від відповідача: не з’явився

за позовом: Управління капітального будівництва Донецької міської ради                         м. Донецьк

до відповідача: Малого приватного підприємства „АС-Строй” м. Жданівка

про  розірвання договору б/н від 01.11.00р.

в судовому засіданні оголошені

перерви з 04.06.-08.06.07р.,

08.06.-20.06.07р., 02.07.-30.07.07р.

03.10.-04.10.07р.

Позивач, Управління капітального будівництва Донецької міської ради м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Малого приватного підприємства „АС-Строй” м. Жданівка  про розірвання договору б/н від 01.11.00р.

В обґрунтування  позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконуються умови договору, що був укладений між сторонами 1.11.2000р. Причин невиконання прийнятих на себе зобов’язань відповідач не пояснює. Внаслідок порушення зобов’язань відповідачем, самий договір втратив інтерес для позивача, в зв’язку з чим він звернувся до відповідача з пропозицією про розірвання. Але, до моменту звернення до суду ніякої відповіді на пропозицію розірвати договір він не отримав.

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що невиконання умов договору сталося не з його вини. Як, сторона за договором він здійснював підрядні роботи та фінансував будівництво, що підтверджується експертним дослідженням. У відзиві на позовну заяву вказував, що доступ до об’єкту будівництва обмежений, оскільки його охороняє невідомі особи, чим зокрема, перешкоджають виконанню договірних зобов’язань.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що 01 листопада 2000 року між позивачем в якості замовника та відповідачем в якості генерального підрядника був підписаний договір.

Предмет цього договору був визначений в пункті 1.1  як сумісне здійснення будівництва жилого будинку № 32а в мікрорайоні 18 Ворошиловського району м. Донецька. Розділом другим договору були визначені права сторін, та відповідно розподілені обов’язки, щодо виконання мети договору.

Також пунктом 1.2 було встановлено, що після завершення будівництва загальна площа житлового будинку розподіляється між замовником та генпідрядником пропорційно фактичному фінансуванню виконаних витрат, здійснених сторонами при будівництві об’єкту, з урахуванням передачі виконкому міської ради 9% відрахувань під плановий знос та службове житло.

Тобто, цей договір має ознаки  договору про сумісну діяльність, укладання якого було регламентовано главою 38 ЦК УРСР (ред.1963 р.), яка діяла на момент його підписання.

З іншого боку, спірний договір від 01.11.2000р. містить в собі певні елементи договору підряду на капітальне будівництво, виходячи з наступного.

Умовами договору, щодо зобов’язань сторін, згідно до підпунктів 2.2.4 і 2.2.6 пункту 2.2 на відповідача було покладено обов’язок здійснення будівництва жилого будинку, а також обов’язок якісного виконання будівельних робіт. Сторони за договором іменовані в ньому як "Замовник" та "Генпідрядник".

Тобто, відповідач має статус генерального підрядника за спірним договором,   в якості учасника сумісної діяльності, оскільки, певна складова частина його участі в сумісній діяльності була визначена таким чином, що йому в здійсненні цієї діяльності було відведено виконання функцій саме генпідрядника з будівництва того об’єкту, збудування якого являється  спільною господарською метою договору.

Чинним на той час законодавством, не обмежувалось право сторін на укладання  договорів, які хоча і не були передбачені законодавством, але і не суперечили йому (ст.4 ЦК УРСР).

При цьому, суд встановлюючи фактичні обставини справи та оцінюючи спірний договір, дійшов висновку про те, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов цього договору (як щодо істотних умов притаманних договору про сумісну діяльність, так і договору підряду), з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Статтею 153 ЦК УРСР встановлено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Тобто, укладаючи договір, сторони мають визначити не гіпотетичні його умови, а напроти, ті, за результатами виконання яких мають настати певні юридичні наслідки.

Так, відповідно до ч. 1 ст.430 ЦК УРСР встановлено, що за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін.

Частиною 1 ст. 431 ЦК УРСР ведення спільних справ учасників договору про сумісну діяльність здійснюється за їх загальною згодою.

Оскільки глава 38 Цивільного кодексу України не передбачає обов'язкових реквізитів договору про сумісну діяльність, то вирішуючи питання про наявність договірних взаємовідносин, слід виходити з того, що такий договір вважається укладеним, коли між сторонами у письмовій формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, необхідних для його виконання, наприклад, мета договору, порядок та умови ведення спільних справ, види та обсяг внесків кожної із сторін, умови використання результатів сумісної діяльності тощо.

З іншого боку, статтею 332 ЦК УРСР передбачено, що за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

При цьому, на виконання робіт, передбачених договором підряду, складається кошторис (ч. ст. 334 ЦК УРСР).

Тобто, для договору підряду істотними умовами є визначення сторонами самих підрядних робіт та їх вартості (проектно-кошторисна документація).

Проте, проектно-кошторисна документація,  відповідно до якої сторони за спірним договором мали здійснювати сумісну діяльність (а відповідач і функції підрядника), відсутня.

Суд зазначає, що з моменту укладення договору минуло майже 6 років, проте, до цього часу проект будівництва житлового будинку № 32а в мікрорайоні 18 Ворошиловського району м. Донецька – не розроблений. Частина проектної документації, яка надана стороною відповідача,  не містить у собі позначок, що вона є затвердженою у встановленому законом порядку.

І хоча певні будівельні роботи були виконані та профінансовані, суд не вважає їх такими, що свідчать про конклюдентні дії сторін, якими вони узгодили істотні умови договору, з огляду на таке.

Так, між сторонами у справі були складені акти виконаних підрядних робіт (арк. справи 59-63). За данними цих актів  відповідачем було виконано частина підрядних робіт на загальну суму 768 105,56 гривень.

Позивач,  в свою чергу, перерахував на користь відповідача грошові кошти в сумі 840000 грн., факт чого підтверджується обома сторонами та матеріалами справи (платіжні доручення, акт звірки – арк. справи 64-65, 128).

При цьому, згідно з висновком будівельно-техничної експертизи № 5672/23 від 21.03.2007р. (яка проведена в межах кримінальної справи №67-1732, та оцінюється судом як письмовий доказ), встановлено, що: „...в результаті аналізу актів виконаних робіт за травень 2004р., за грудень 2004р. та зіставлення з обсягом візуально визначених виконаних робіт з урахуванням того, що обсяги схованих робіт неможливо визначити та акти схованих робіт не надані в повному обсязі, однак, в актах перелічена послідовність робіт, яка, як правило, відповідає зведенню подібних об’єктів, можливо уявити, що більша частина робіт, перерахованих в указаних актах – виконувалась. Ринкова вартість об’єкта незавершеного будівництва – житлового дому № 32 А мікрорайону 18 Ворошиловського району м. Донецька на момент проведення експертизи – може складати 4253000грн. з урахуванням ПДВ. Ринкова вартість об’єкта незавершеного будівництва – житлового дому № 32 А мікрорайону 18 Ворошиловського району м. Донецька на момент 01.02.05р. за умови, що обсяги виконаних робіт на цю дату були такими же, як на теперішній момент, мала складати 1352794грн. з урахуванням ПДВ.”

Зазначений висновок експертизи свідчить про те, що відповідачем також здійснювалось фінансування об’єкту, оскільки, вартісні показники останнього перевищують суму фінансування, зроблену позивачем. При цьому, суд зазначає, що джерела фінансування будівництва відповідачем в повному обсязі не доведено.

Але, одночасно, суд робить висновок, що об’єкт будівництва – є незавершеним, та відповідно не можна вважати, що замість відсутньої проектно-кошторісної документації, сторони в теперішній час мають узгоджену вартість об’єкту будівництва ( яка мала бути профінансована відповідно до умов договору), та  взагалі вони визначились, щодо самої архітектурної (будівельної) структури об’єкту, який за метою договору мав бути збудований.

Представник позивача в судовому процесі підтвердив той факт, що відсутність проектно-кошторисної документації, що мала бути складена за договором, позбавляє позивача навіть можливості належним чином реалізовувати свої права та обов’язки, які передбачались умовами договору.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що підписаний між сторонами договір не є за своїм змістом угодою, яка врегульовувала дії сторін направлені на виникнення дійсних правовідносин. Тобто, такий договір є неукладеним.

Отже, договір, який є неукладеним (тобто, не є правопороджуючим та правозобов”язуючим), не підлягає розірванню, оскільки розірваним може бути лише договір, який було укладено у відповідності до законодавства, та в подальшому, відносно якого мало місце істотне порушення зобов’язань, та/або відбулась суттєва зміна обставин, за яких він укладався (ст.651-654 ЦК України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як безпідставні.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На  підставі  ст.ст. 4, 41, 153, 332, 334, 430, 431 ЦК УРСР, ст.ст. 651-654  ЦК України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Управління капітального будівництва Донецької міської ради м. Донецьк до  Малого приватного підприємства „АС-Строй” м. Жданівка  про розірвання договору б/н від 01.11.00р.

Повний текст рішення підписаний 09.10.07р.

Рішення набирає законної сили 22.10.07р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Суддя                                                                         Сковородіна О.М.

Судді           О.І. Склярук

Б.Д. Плотніцький