КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2007                                                                                           № 13/671

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Флінт В.І. – за дов.,

від відповідача - Грабєжов О.Е. – за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "КомТел-Україна"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.03.2007

у справі № 13/671

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Укртелеком" в особіфілії "Дирекція первинної мережі ВАТ "Укртелеком"

до                                                   ТОВ "КомТел-Україна"

про                                                  стягнення 10 199,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ВАТ „Укртелеком” в особі філії „Дирекція первинної мережі ВАТ „Укртелеком”, звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ „КомТел-Україна” про стягнення 10 119,72 грн. з урахуванням пені станом на 09.03.2005 в сумі 63,91 грн. та індексу інфляції станом на 01.09.2005 в сумі 517,59 грн. за договором № 115/8 від 01.12.2002.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.03.2007 у справі № 13/671 позов ВАТ „Укртелеком” в особі філії „Дирекція первинної мережі „Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” до ТОВ „КомТел-Україна” про стягнення 10 199,72 грн. задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з ТОВ „КомТел-Україна” на користь ВАТ„Укртелеком” 9 538,22 грн. основного боргу, 63,91 грн. пені, 517,59 грн. інфляційних витрат, 102 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ „КомТел-Україна” звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2007 по справі №13/671 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляцій скаргу позивач не погоджується з її доводами, вважає рішення суду першої інстанції законним, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

01.12.2002 року між Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" в особі філії “Дирекція первинної мережі” Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КомТел-Україна" (Споживач) було укладено Договір № 115/8 про надання послуг зв’язку, за умовами якого Виконавець зобов’язався надати у тимчасове платне користування виділений некомутований канал (тракт), а Споживач прийняти та своєчасно сплачувати вартість наданих послуг на умовах викладених в договорі (п. 1 Договору).

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зв’язку за Договором №115/8 від 01.12.2002.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Договору послуги, які надаються позивачем, оплачуються за діючими тарифами та у разі зміни тарифів вартість послуг змінюється та вноситься до Додатку Б, який є невід’ємною частиною даного Договору.

Відповідно до розділу 5 Договору відповідач розраховується за надані послуги щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на підставі рахунків позивача за звітний період, який останній подає не пізніше ніж за десять діб до кінця терміну оплати.

Статтею 63 Закону України “Про телекомунікації” телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умовами надання телекомунікаційних послуг є укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених НКРЗ, оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Статтею 33 Закону України “Про телекомунікації” встановлений обов’язок споживача своєчасно сплачувати за отримані телекомунікаційні послуги.

Позивач на виконання умов договору надавав відповідачу у користування два цифрових каналу з пропускною спроможністю 2048 кбіт/с по м. Києву, вартість кожного каналу за місяць, відповідно до Наказу Державного комітету зв’язку та інформації України № 120 від 07.06.2002, складала 2250 грн.(без ПДВ), оплата в місяць складала 5400 грн.

01.05.2003 відповідач відмовився від одного цифрового каналу, письмово попередивши позивача, вартість послуг склала 2700 грн.

Відповідно до Наказу Державного комітету зв’язку та інформації України №131 від 30.07.2003 тариф за користування цифровим каналом був встановлений у розмірі 1575 грн. (без ПДВ). Таким чином відповідач повинен був сплачувати за надані послуги 1890 грн. в місяць.

На виконання п.5.4 Договору позивач надав наступні рахунки для оплати: № 6114 від 13.10.2004 на суму 1890,00 грн. сплачено частково в сумі 1801,78 грн.; № 6844 від 09.11.2004 на суму 1890,00 грн., № 7584 від 08.12.2004 на суму 1890,00 грн., №429 від 24.01.2005 на суму 1890,0 грн.; № 856 від 08.02.2005 на суму 1890,00 грн.; № 1411 від 09.03.2005 на суму 1890,0 грн.

Таким чином, заборгованість за надані послуги у зв’язку складає 9538,22 грн.

Докази оплати зазначеної суми з боку відповідача в матеріалах справи відсутні.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на рішення Господарського суду м.Києва від 15.03.2006 по справі № 47/206 про стягнення з ТОВ “КомТел-Україна 18055,68 грн. за позовом ВАТ „Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв’язку „Дніпрозв’язок” до ТОВ „КомТел-Україна”, яке підтверджує, що 31.08.2004 між орендодавцем – ВАТ „Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв’язку „Дніпрозв’язок” та орендарем - ТОВ „КомТел-Україна” було підписано угоду про припинення договору оренди № 37 і акт прийому передачі нежитлових приміщень, відповідно до якого ТОВ “КомТел-Україна” виїхало з приміщення, що було обладнано прийомом сигналу від ДПМ ВАТ “Укртелеком”.

Крім того, відповідач заперечує проти позову, зазначаючи, що ним було направлено позивачу шляхом факсимільного зв’язку дві заяви № 086.04 від 03.09.2004 та №089.04 від 28.09.2004 про припинення користування виділеним некомутованим каналом зв’язку з 01.09.2004.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені заперечення відповідача правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на дату укладення Договору, цивільні права та обов’язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема, з угод.

Згідно пункту 4.2.4. Договору споживач (відповідач) має право в будь-який час відмовитися від некомутованого каналу (тракту) зв’язку, попередивши про це виконавця (позивача) письмово за 30 днів до дати виключення каналу (тракту) з експлуатації.

Розділом 7 Договору передбачено, що він діє з 01.12.2002 до 31.12.2003, та автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих же умовах, якщо жодна із сторін не заявить письмово, документом, підписаним уповноваженим представником сторони, про розрив договору за 30 днів до закінчення терміну його дії (пункт 7.2.).

Крім того, сторони зберігають за собою право розірвати Договір при невиконанні умов Договору іншою стороною, при відсутності з боку споживача (відповідача) потреби у всіх каналах (трактах), організованих за цим Договором, при виникненні технічних ускладнень, при необхідності реконструкції лінійних та стаціонарних споруд та інших обставин технічного характеру з боку виконавця (позивача), повідомивши іншу сторону письмово не пізніше ніж за 30 днів до дати розірвання договору (пункт 7.3.).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не надав суду належних доказів направлення відповідної заяви на адресу позивача згідно пунктів 7.2., 7.3. Договору. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Отже, за умови того, що позивач не підтверджує отримання листів відповідача № 086.04 від 03.09.2004 та №089.04 від 28.09.2004 про припинення користування виділеним некомутованим каналом зв’язку з 01.09.2004, ці докази відповідача не є беззаперечними та не можуть бути прийняті як належні докази направлення позивачу письмової заяви про припинення користування виділеним некомутованим каналом (трактом) та про припинення дії Договору №115/8 від 01.12.2002.

Судом також не приймається до уваги посилання відповідача, що ТОВ “КомТел-Україна” виїхало з приміщення, що було обладнано прийомом сигналу від ДПМ ВАТ “Укртелеком”, оскільки відповідно до Договору та вимогам чинного законодавства це не є підставою для припинення договору про надання послуг. Крім того, відповідач наголошує на тій обставині, що позивачу було відомо про припинення дії Договору, посилається на припинення доступу працівників відповідача до приміщення та обізнаність про це позивача, проте не надав належних доказів на підтвердження цих обставин.

Посилання відповідача на рішення Господарського суду м.Києва від 15.03.2006 у справі №47/206 щодо обставин припинення договору оренди № 37, укладеного між ВАТ „Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв’язку „Дніпрозв’язок” та ТОВ „КомТел-Україна” не приймаються судом до уваги, оскільки ВАТ „Укртелеком” в особі філії „Дирекція первинної мережі ВАТ „Укртелеком” не було стороною у зазначеній справі.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 5 статті 33 Закону України “Про телекомунікації” споживачі телекомунікаційних послуг зобов’язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення 9538,22 грн. заборгованості за Договором № 115/8 від 01.12.2002.

Враховуючи предмет спору, посилання відповідача в апеляційній скарзі на статтю 623 Цивільного кодексу України є необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання зобов’язання підтверджується наданими доказами, то суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 517,59 грн. інфляційних витрат за увесь час прострочення платежу.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України “Про телекомунікації” у разі затримки оплати за надані телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідач припустився прострочення платежу, тому на підставі частини 2 статті 36 Закону України “Про телекомунікації” з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 63,91 грн.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Колегією судді не приймаються заперечення апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 104 Господарського процесуального права України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Згідно із роз’ясненнями Президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 №04-5/366 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України” (із змінами і доповненнями) стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, що є порушенням припису пункту 2 частини третьої статті 104 ГПК, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду від 28.10.2006 про порушення провадження у справі (а.с.35), ухвалою суду від 15.02.2007 розгляд справи за клопотанням відповідача було відкладено та призначено на 14.03.2007 о 10-30.

14.03.2007 відповідач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.119).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач реалізував свої процесуальні права щодо надання документів, якими він обґрунтовував заперечення на позов, надав відзив на позовну заяву, пояснення по справі та судом першої інстанції при прийнятті рішення запереченням відповідача та поданим ним доказам було надано правову оцінку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2007 у справі №13/671 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга ТОВ „КомТел-Україна” - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „КомТел-Україна” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва від 22.03.2007 у справі №13/671 залишити без змін.

Матеріали справи №13/671 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова набуває чинності з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її винесення.

Головуючий суддя

Судді

13.07.07 (відправлено)