ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 11/316ад.
Суддя господарського суду
Луганської області Москаленко М.О., при секретарі Мелеховій О.С., розглянувши
матеріали справи № 11/316ад за позовом
Луганського обласного відділення
фонду соціального захисту інвалідів,                 м. Луганськ
до суб»акта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1, м. Антрацит Луганської області
про стягнення 2181 грн. 82 коп.
за участю представників сторін:
від позивача - Щербакові Ю.В., дов.
№ 03-01/73 від 15.01.2007
відповідача -не прибув
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача            2181
грн. 82 коп. несплачених
адміністративно-господарських санкцій за невиконання  4% нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у         2006
В судовому засіданні 09.08.2007
було оголошено перерву до 13.08.2007, 9 год. 30 хв.
В обґрунтування адміністративного
позову позивач зазначив, що  в порушення
вимог  чинного законодавства, яке регулює
питання працевлаштуванні інвалідів в Україні, у
2006 році відповідачем не був виконаний 4% норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів, що підтверджено, зокрема, звітом відповідача форми
№ 10-ПІ за 2006 рік, іншими доданими до адміністративного позову матеріалами.
Відзивом на адміністративний позов
відповідач проти позову заперечив, посилаючись на  те, що відповідно до ч.1 ст. 18 Закону
України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України»забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього  звернення до підприємств, установ,
організацій чи до державної служби зайнятості. Посилаючись на те, що до відповідачки
протягом 2006 року з метою працевлаштування не зверталося жодного інваліда,
представник відповідачки зазначив про відсутність вини відповідачки у факті
непрацевлаштування інвалідів.
Сторони не досягли примирення.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши
представника позивача, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у
повному обсязі, з таких підстав.
Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону
України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.91 № 875-ХІІ (в редакції від 05.07.01, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі за текстом -Закон                                    № 875), п.
8 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314 "Про організацію
робочих місць для працевлаштування інвалідів" (далі за текстом -Постанова
№ 314) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм
власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної
чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного
робочого місця, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з  п.3.3.3 Інструкції зі статистики чисельності
працівників, зайнятих у народному господарстві України, затвердженої наказом
Міністерства статистики України № 171 від 07.07.95 за погодженням з
Міністерством економіки України, Міністерством праці України, Міністерством
фінансів України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.08.95 за №
287/823 (далі за текстом - Інструкція) середньооблікова чисельність працівників
з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності
працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку
року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців
за період з початку року, тобто відповідно на 12.
Згідно з п. 14 "Положення про
робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів",
затвердженого Постановою № 314 (далі за текстом -Положення), підприємства
(об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за
власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.
Відповідно до ч.6 ст.20 Закону №
875 Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.01 № 1767 затвердив     "Порядок     сплати
(об'єднаннями),     установами і
організаціями   штрафних   санкцій
до   відділень   Фонду
соціального   захисту інвалідів,
акумуляції, обліку та використання цих коштів" (далі за текстом -Порядок).
Відповідно до п.2 Порядку
підприємства щороку не пізніше 1 лютого подають до відділень Фонду соціального
захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується наказом Мінпраці
України за поданням Фонду та погоджується з Держкомстатом.
У відповідності з приписами
ч.1  ст. 18 Закону № 875 у редакції,
чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забезпечення  прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу,  в тому числі з умовою
про виконання  роботи вдома,   здійснюється   шляхом
їх  безпосереднього  звернення
до підприємств,  установ,  організацій
Ч.3 ст. 18 Закону № 875 у вказаній
редакції встановлює, що       підприємства,
установи,  організації,  фізичні
особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати
працевлаштування  інвалідів,  у
тому   числі спеціальні   робочі
місця,  створювати  для
з урахуванням індивідуальних програм
реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,
передбачені    чинним
законодавством,  надавати
державній службі зайнятості  інформацію,
необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального
захисту   інвалідів   про
працевлаштування  інвалідів  у
порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.20 Закону № 875
підприємства, установи  й організації
(незалежно від форм власності і господарювання), на яких працює інвалідів менш,
ніж встановлено нормативом, зобов'язані щорічно відраховувати до відділення
Фонду України соціального захисту інвалідів цільові кошти
на створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та на
здійснення заходів по їх соціально-трудовій та професійній реабілітації. Розмір
відрахування визначається середньою річною заробітною платою на відповідному
підприємстві, в установі і організації за кожне незайняте інвалідом робоче
місце. При цьому підприємства (об'єднання), установи організації незалежно від
форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж
установлено вищенаведеним нормативом щороку сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в
об'єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.
Відповідно до поданого
відповідачкою звіту за формою державної статистичної звітності  № 10-ПІ за 2006 рік (а.с. 10)
середньооблікова чисельність  штатних
працівників у цьому періоді становила 11 осіб, фонд оплати їх праці становив 48
тис. грн. Кількість інвалідів -штатних працівників, які повинні були працювати
на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності інвалідів
в Україні», повинна була становити 1 особу.
П. 3.2 Інструкції визначений
механізм обчислення середньооблікової чисельності  працівників за звітний період, згідно з
яким  середньооблікова чисельність
працівників за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності
працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця,
включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні, і ділення одержаної суми на число
календарних днів звітного місяця.
За даними звіту відповідачки форми
№ 10-ПІ у відповідачки  у 2006 році не
працювало жодного інваліда. Вказана обставина дає підстави стверджувати про
фактичну відсутність встановленого чинним законодавством нормативу.
У відповідності з наявними у
матеріалах справи довідкою Антрацитівського міськрайцентру зайнятості
Луганської області (а.с. 7), управління праці та соціального захисту населення
Антрацитівської міської ради Луганської області (а.с. 8)  у 2006 році відповідною взагалі не надавалася
інформація про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування
Під час розгляду судом даної
адміністративної справи відповідачкою у підтвердження своїх заперечень не були
надані докази повідомлення відповідних державних установ, організацій про
наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також про вжиття
будь-яких інших заходів з метою виконання приписів Закону № 875.
Таким чином, внаслідок відсутності
у 2006 році будь-яких відомостей з боку відповідачки про наявність вільних
робочих місць для працевлаштування інвалідів у органу державної служби
зайнятості була відсутня можливість для направлення не підприємство відповідача
з метою працевлаштування встановленої законом кількості інвалідів.
Зазначені обставини мають суттєве
значення для правильного вирішення спору, адже у відповідності з вимогами
Закону № 875 на органи Міністерства праці України, Міністерства соціального
захисту населення України, місцеві ради, громадські організації інвалідів
покладений обов'язок безпосереднього працевлаштування інвалідів, проте
здійсненню такого обов'язку передують дії підприємства (об'єднання), установи
та організації з інформування зазначених державних органів про наявність
вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.
За таких обставин вимога позивача
про стягнення з відповідачки штрафних санкцій за нестворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2006 році є обґрунтованою, оскільки позивачем  доведено суду, що порушення норм Закону № 875
відбулося саме з вини відповідачки у справі.
Матеріали справи свідчать про
невиконання відповідачкою обов'язку, передбаченого нормами чинного
законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, з забезпечення
встановленої кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Відповідачкою не вжиті передбачені чинним законодавством заходи з забезпечення
працевлаштування інвалідів: у 2006 році не розроблялись заходи по створенню
робочих місць для інвалідів, відпвоідчка не інформувало центр зайнятості
стосовно наявності встановленої кількості вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів, місцевий орган соціального захисту населення та
відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування)
необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.
З урахуванням викладеного
позивачем  доведено суду виникнення
зобов'язання відповідачки по сплаті заявлених у позові  адміністративно - господарських санкцій у
сумі 2181 грн. 82 коп., тому позовні вимоги підлягають задоволенню у
Питання по судових витратах не вирішується,
оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку, а
ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх
стягнення у даних випадках.
На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158-163, 257 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
1.          Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1, на користь Луганського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Луганськ, вул.
УДК у Луганській області, МФО 804013, код 25992095, код платежу 50070000,  адміністративно-господарські санкції у сумі
2181 грн.                     82 коп.
Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження,  встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява.
Обґрунтування  мотивів  оскарження
і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява
про  апеляційне  оскарження
та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржене судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу -
з  дня  складення
в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
М.О. Москаленко