ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

05.04.07                                                                                           Справа  № 10/277

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                                  Процика Т.С.

суддів                                                                      Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дубенської об’єднаної державної податкової інспекції Рівненської області (далі Дубенська ОДПІ) від 16.01.2007 року № 166/10-05

на постанову           Господарського суду Рівненської області від 25.12.2006р. (складена в повному обсязі 05.01.2007р.)

у справі           № 10/277

за позовом           Малого приватного підприємства (далі МПП) «Електромашсервіс», м. Дубно Рівненської області

до відповідача          Дубенської ОДПІ, м. Дубно Рівненської області

про           визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

за участю представників:

від позивача     Масюк В.М.  –директор, Гедзур Ю.П. – головний бухгалтер, Данилюк І.Г.  –представник;

від відповідача Вознюк О.О. -  завідувач юридичного сектору, Мартинюк О.А. -  представник.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), роз’яснено.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 25.12.2006р. у даній справі, суддя Юрчук М.І., позов МПП «Електромашсервіс»до Дубенської ОДПІ задоволено повністю, визнано нечинними з моменту їх прийняття податкові повідомлення-рішення від 27.11.2006р. №/2 та  №/2.

Постанова суду мотивована положеннями норм п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», пп. 4.2.2 п.4.2 ст.4, пп.17.1.3, п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про неправомірність визначеної позивачу суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 79 026 грн. основного платежу, нарахованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 39 513 грн. та податку на прибуток в розмірі 94 004 грн. основного платежу, нарахованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 47 002 грн. з підстав відповідності чинному законодавству бухгалтерського та податкового обліку придбаного товару та самостійного виправлення помилки платником податку.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Дубенська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Рівненської області від 25.12.2006р. у справі № 10/277 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах МПП «Електромашсервіс»повністю. Скаржник посилається на те, що постанова місцевого господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального права на підставі невідповідності висновків суду обставинам справи.

У запереченні на апеляційну скаргу МПП «Електромашсервіс»просить відмовити Дубенській ОДПІ у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову Господарського суду Рівненської області від 25.12.2006р. у справі № 10/277 з підстав правомірності і обґрунтованості постанови.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі, у запереченні на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Обставини, що мають значення для справи, які встановлені судом першої інстанції.

Дубенською ОДПІ проведена виїзна планова документальна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства МПП «Електромашсервіс»за період з 01.10.2004р. по 31.12.2005р. За результатами перевірки був складений акт №42/23/22555269 від 07.07.2006р.

На підставі акта перевірки Дубенська ОДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення від 27.11.2006р. №/2 та  №/2, яким підприємству визначено суму податку на додану вартість в розмірі 79 026 грн. основного платежу, нарахованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 39 513 грн. та податку на прибуток в розмірі 94 004 грн. основного платежу, нарахованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 47 002 грн.

Матеріалами акту стверджується про нестачу на підприємстві автоматизованої газорозподільчої установки БК ГРС-І-80, придбаної у ТОВ «НАК-Сервіс»(м.Київ),  та чотирьох регуляторів тиску, що встановлені на установку при її модернізації. Такий висновок зроблений відповідачем, виходячи із фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на складі позивача у м.Дубно. Висновок ґрунтується на різниці кількісних показників, вказаній у акті інвентаризації та інвентаризаційному описі товарно-матеріальних цінностей на складі. Узагальнюючи дані проведеної інвентаризації, інвентаризаційна комісія у протоколі вказала на відсутність нестач і лишків на підприємстві.

Як свідчать матеріали справи, модернізована газорозподільча установка заводським номером 969  знаходиться на зберіганні у Бібрського відділення ЛВ УМГ «Львівтрансгаз». Відповідач не заперечує, що ця установка належить позивачу на праві власності, і не заперечує правильність відображення факту її придбання та модернізації у 2001 році.

На думку відповідача відсутність товару на складі свідчить про його нестачу. Відповідач стверджує про факт використання модернізованої газорозподільної установки в цілях, що не пов’язані з господарською діяльністю підприємства і це унеможливлює відображення валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість, виходячи з норм п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Виконуючи приписи п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», МПП «Електромашсервіс»вело податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів: при придбанні вартість установки була включена до складу валових витрат, а на кінець звітного періоду ця ж сума включена до складу валового доходу за вищенаведеною нормою податкового законодавства.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не заперечується, що позивач вказаний товар обліковує на балансі. За модернізовану газорозподільну установку від покупця ВАТ «Острозький шиноремонтний завод»надійшла авансова оплата в сумі 605 000 грн., яка включена до складу валових доходів, а ПДВ –до складу податкових зобов’язань, що відповідачем не оспорюється. Цей факт, на думку Господарського суду Рівненської області, спростовує твердження відповідача про невикористання модернізованої газорозподільної установки у господарській діяльності підприємства.

Відсутність товару на складі підприємства у м.Дубно зафіксована податковим органом ще станом на 01.01.2002р., але жодних податкових наслідків контролюючим органом не застосовано.

Щодо другого епізоду визначення відповідачем податкових зобов’язань з ПДВ внаслідок продажу пшениці за ціною, нижчою ціни придбання, у матеріалах перевірки містяться документальні докази самостійного виправлення помилки платником податку.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників у судовому засіданні, суд встановив наступне.

У грудні 2006 року МПП «Електромашсервіс»звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Дубенської ОДПІ про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.11.2006р. №/2 та  №/2, якими позивачу визначено суму податку на додану вартість в розмірі 79 026 грн. основного платежу, нарахованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 39 513 грн. та податку на прибуток в розмірі 94 004 грн. основного платежу, нарахованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 47 002 грн.

Згідно з ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Акт перевірки №42/23/22555269 від 07.07.2006р., договори на придбання товару, накладні на його оприбуткування, виписки з банківського рахунку платника податку, що свідчать про оплату товару постачальнику та отримання авансової оплати за нього від покупця,  довіреність на отримання товару зі зберігання, акт інвентаризації, інвентаризаційний опис, протокол засідання інвентаризаційної комісії, акти перевірок, листи, що містяться в матеріалах справи, у даному випадку є належними та допустимими доказами у розумінні ст.70 КАС України.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно виключено зі складу валових витрат та зі складу податкового кредиту по ПДВ витрати на придбання  та модернізацію газорозподільної установки.

Дане твердження є обґрунтованим.

Згідно з нормою п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»господарська діяльність –це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Отже ведення господарської діяльності підприємства ставиться в залежність від намірів платника податків отримати доход, тобто виручку від реалізації чи економічні вигоди в майбутньому.

Відповідач настоює на наявності нестачі модернізованої установки, що придбана позивачем у 2001 році. Як випливає з тверджень відповідача, наслідком нестачі товарно-матеріальних цінностей є неможливість отримання в майбутньому доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах. Отже, відповідач вважає товар, відсутній на складі, таким, що не використаний у господарській діяльності підприємства, тобто підприємство не отримає в майбутньому доходу від його використання.

Суд вважає, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки намір підприємства отримати дохід від продажу модернізованої газорозподільної установки очевидний. Виписки банківського рахунку позивача, де відображений рух коштів по отриманню авансової оплати в сумі 605 000 грн., свідчать про те, що кошти отримані саме за устаткування БК ГРС-1-80 згідно рахунка № 81 від 06.04.2001р. Про це вказано у реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Таким чином, факт отримання доходу підтверджується матеріалами справи і не відповідає доводам, викладеним у апеляційній скарзі.

Скаржник, мотивуючи твердження про невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначає про відсутність господарських відносин між Бібрським ЛВ УМГ «Львівтрансгаз», де фізично знаходиться модернізована установка, та позивачем. Судом при вирішенні спору правомірно взята до уваги інформація, надана листом управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»від 16.12.2002 року, що направлений в адресу прокуратури Рівненської області, та інформація, надана листом управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»від 22.12.2006 року на ім’я директора МПП «Електромашсервіс»(а.с.83,84).

Зазначені обставини підтверджені актами документальної перевірки Дубенської ОДПІ за період з 01.04.2002р. по 01.04.2003р., Співставною відомістю результатів (вибіркової) інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, актом документальної перевірки Дубенської ОДПІ за період з 01.04.2003р.по 30.09.2004р.

Відтак, при розгляді справи з’ясовано і підтверджено правильність бухгалтерського та податкового обліку модернізованої установки БК ГРС-1-80, правомірність висновків інвентаризаційної комісії підприємства щодо відсутності нестачі товарно-матеріальних цінностей на складі у м.Дубно, фізичної наявності установки БК ГРС-1-80 (заводський №969 (а)) у Бібрському ЛВ УМГ «Львівтрансгаз».

Щодо посилань ОДПІ на відсутність факту самостійного виправлення помилки з податку на додану вартість за березень 2005р., то таке твердження є безпідставним з огляду на наступне.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(п17.2 ст.17) передбачає, що платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

У відповідності до пп.7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг).

Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді. При проведенні документальної (планової або позапланової виїзної) перевірки платник податку зобов'язаний забезпечити доступ податковому інспектору до реєстру податкових накладних.

Операція по самостійному виправленню помилки за березень 2005р. відображена позивачем шляхом включення ПДВ до складу податкових зобов’язань за квітень 2005р., про що свідчить запис у відповідному реєстрі, підсумкові дані якого відображені в декларації з ПДВ за квітень 2005р.

Відтак, підтверджується висновок суду про безпідставне повторне донарахування відповідачем податку на додану вартість в сумі 3 843 грн., оскільки позивач самостійно в наступному періоді врахував у складі податкових зобов’язань податок на додану вартість в сумі 3 948 грн.

У зв’язку з вищенаведеним, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позивачем у справі, доведено факт самостійного виправлення помилки.

Згідно із ч.1, ч. 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем було подано апеляційному господарському суду клопотання на підставі ст.49 КАС України про долучення до матеріалів справи копій документів на 42 аркушах.

Позивачем було подано апеляційному господарському суду заперечення проти дослідження нових доказів.

Вищезазначені копії документів на 42 аркушах не відповідають нормам ст.ст.69, 70, 71, 195 КАС України.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність прийняття оспорених податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених п.п.1), 2), 3) ст.202 КАС України, для скасування рішення місцевого господарського суду і прийняття нового судового рішення про відмову в адміністративному позові про визнання нечинними  податкових повідомлень-рішень повністю.

Керуючись ст.ст.69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду –без змін.

Дана ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана ухвала складена в повному обсязі 09.10.2007р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.