ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 вересня 2007 р.

№ 9/87-9/119

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді:

Полянський А.Г. Фролова Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційне подання

Заступника прокурора Чернігівської області

на рішення   та постанову

Господарського суду Чернігівської
області від 19.04.2007 року  Київського
апеляційного господарського суду від 13.06.2007 року

у справі

№9/87-9/119 Господарського суду
Чернігівської області

за позовом

Відкритого акціонерного
товариства “ПМК-210”

до  про  та за зустрічним позовом  до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1визнання договору дійсним Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1Відкритого акціонерного
товариства “ПМК-210”

третя особа з самостійними
вимогами

Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Чернігівській області

про

визнання договору недійсним

за участю  представників сторін:

позивача:

Ковальчук О.О., дов. №517а від
03.09.2007р., Гончаренко О.В., дов. №83 від 01.02.2007р.,

відповідача:  третьої особи: прокуратури:

ОСОБА_2. дов. 202 від
25.01.2006р.,  ОСОБА_3. дов. №НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1р., ОСОБА_4., дов. б/н від ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_5., посв. №7
ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_6., посв. ІНФОРМАЦІЯ_4.,

У відповідності зі ст.77 ГПК України, у судовому
засіданні 04.09.2007р., оголошувалась перерва до 12-20год. 11.09.2007р.

В С Т А Н О В
И В:

У зв'язку з
виходом із лікарняного судді Муравйова О.В., справа № 9/87-9/119, розглядається
колегією суддів в наступному у постійному складі, утвореному розпорядженням від
25.08.2005 року №02-20/13 Заступника Голови Вищого господарського суду України
Осетинського А.Й., у складі: головуючий -Муравйов О. В., судді Полянський А.
Г., Фролова Г.М.

Відводів зазначеному складу колегії
суддів не заявлено.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій   28.12.2000р., між РВ ФДМУ по
Чернігівській області (далі -продавець) та фізичною особою ОСОБА_1., (далі
-покупець) був укладений договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва
плавального басейну розташованого за адресою: м.АДРЕСА_1, на земельній ділянці
площею 0,136га, який передбачав обов'язок покупця (п.5.1.3 Договору) завершити
будівництво об'єкта незавершеного будівництва без збереження основного профілю,
та забезпечити введення його в експлуатацію до 01.02.2005 року, а також, не
продавати об'єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку на якій
розташований цей об'єкт, до моменту завершення будівництва та введення в
експлуатацію (п.5.1.4 Договору) (а.с. 14).

17.12.2003 року СПД- ФО ОСОБА_1.,
уклав з ВАТ”ПМК 210” договір дарування вказаного об'єкту у простій письмовій
формі.

У зв'язку з невиконанням умов
Договору покупцем РВ ФДМУ по Чернігівській області звернувся до Деснянського
районного суду м.Чернігова про його розірвання, який було задоволено
14.06.2005року з підстав незавершення будівництва. Рішення набрало законної
сили, але об'єкт не було повернуто продавцю.

У лютому 2007 року ВАТ ”ПМК 210”
(далі позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з
позовом до СПДФО ОСОБА_1. (далі відповідач) про визнання договору дарування
укладеного у простій письмовій формі дійсним з посиланням на ст.ст.47, 227, 244
ЦК УРСР мотивуючи його тим, що відповідач відмовився укласти договір у
нотаріальній формі.

В свою чергу, 13.03.2007 року,
відповідач подав зустрічний позов про визнання договору дарування недійсним з
посиланням на ст.48 ЦК УРСР, ст.19 Закону України “Про особливості приватизації
об'єктів незавершеного будівництва” (далі Закон), мотивуючи його тим, що при
укладенні Договору сторони припустилися порушень вказаного Закону та положень
п.5.4.1 Договору.

05.04.2007 року РВ ФДМУ по
Чернігівській області, залучене до участі у справі в якості третьої особи на
стороні відповідача без самостійних вимог, подало позовну заяву до ВАТ ”ПМК
210” та СПДФО ОСОБА_1. про визнання договору дарування від 17.12.2003 року
недійсним, з посиланням на ст.ст. 47, 48, 244 ЦК УРСР та ст.19 Закону.

Ухвалою від 05.04.2007 року
Господарського суду Чернігівської області позов прийнято та залучено РВ ФДМУ по
Чернігівській області в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет
спору.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 19.04.2007р. у справі №9/87-9/119 (суддя Івченко
С.М.), у задоволенні первісного позову ВАТ “ПМК 210” до СПД ОСОБА_1. про
визнання договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_5р. дійсним відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
СПД ОСОБА_1. до ВАТ “ПМК 210” про визнання договору дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_5р. недійсним відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності.

Позов третьої особи з самостійними
вимогами на предмет спору -Регіонального відділення Фонду держмайна України по
Чернігівській області до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1. та Відкритого акціонерного товариства “ПМК 210” про визнання недійсним
договору дарування об'єкту незавершеного будівництва плавального басейну, що
розташований за адресою: м.АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,136га від
ІНФОРМАЦІЯ_5р., укладеного Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною
особою ОСОБА_1.  та Відкритим акціонерним
товариством “ПМК 210”. Зобов'язано Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1. та Відкрите акціонерне товариство “ПМК 210”  повернути один одному все одержане за цим
договором, визнаним недійсним.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.06.2007р. (судді: Зеленін В.О., Рєпіна Л.О., Синиця
О.Ф.), апеляційну скаргу  Відкритого
акціонерного товариства “ПМК 210”  на
рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007р. у справі
№9/87-9/119 задоволено.

Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 19.04.2007р. у справі №9/87-9/119 -скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов
Відкритого акціонерного товариства “ПМК 210”
до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1про
визнання договору дійсним -задоволено.

Визнано дійсним договір дарування
від ІНФОРМАЦІЯ_5., укладений між Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною
особоюОСОБА_1.  та Відкритим акціонерним
товариством “ПМК 210”.

У позові Регіонального відділення
Фонду держмайна України по Чернігівській області до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1. та Відкритого акціонерного товариства “ПМК
210” про визнання недійсним договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_5. -відмовлено.

У позові Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1до Регіонального відділення Фонду держмайна
України по Чернігівській області про визнання недійсним договору дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_5. -відмовлено.

Стягнуто з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1. на користь Відкритого акціонерного
товариства “ПМК 210” 42, 50 грн. витрат по сплаті державного мита за подану
апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції та постановою апеляційного суду Заступник прокурора
Чернігівської області звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційним поданням, в якому просить їх
скасувати та  припинити
провадження по справі, мотивуючи касаційну скаргу тим, що судові рішення
винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційне подання
позивач просить відмовити прокуратурі Чернігівської області у його задоволенні,
а постанову апеляційного суду просить залишити без змін.

Відповідач та третя особа відзиви
на касаційне подання не надали.

Заслухавши присутніх представників
сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції
задовольняючи позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору
виходив з того, що відповідач при укладанні договору дарування порушив вимоги
ч.1 ст.19 Закону, оскільки умовами приватизації об'єктів незавершеного
будівництва  є заборона їх відчуження до
завершення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію, а тому дійшов
висновку що угода, у відповідності зі ст.48 ЦК УРСР, має бути визнана
недійсною, як така що не відповідає вимогам закону.

Проте, колегія суддів Вищого
господарського суду України, вважає, що місцевий суд, прийнявши таке рішення,
припустився  помилки.

Так, під час укладення договору
купівлі-продажу від 20.01.2000 року, сторони у розділі 5 передбачили, що
покупець не має права лише продавати об'єкт незавершеного будівництва,
до моменту завершення будівництва та введення в експлуатацію.

Ця умова співпадала з вимогами
чинного, на той час законодавства, а саме п.22 Указу Президента України від
28.05.1999 №591/99 “Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва”,
згідно якого обов'язковими умовами приватизації об'єктів незавершеного
будівництва  були: - встановлення строку
завершення будівництва об'єкта незавершеного будівництва; - заборона продажу   об'єкта незавершеного будівництва.

Закон №1953-ІІІ “Про особливості
приватизації об'єктів незавершеного будівництва”, було прийнято Верховною Радою
України 14.09.2000 року.    Норма, на яку
послався місцевий суд (ст.19 Закону), дійсно забороняє відчуження
об'єкта незавершеного будівництва, але дія її не має зворотної сили.

За змістом ст.48 ЦК УРСР, недійсною
є та угода, що не відповідає вимогам закону, тобто така невідповідність повинна
була бути на момент її вчинення, а не внаслідок змін у законодавстві, що
відбулися згодом.

Таким чином, місцевим судом, було
неправильно застосовано норму матеріального права, що у відповідності зі
ст.111-10 ГПК України, є підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги
первісного позивача та відмовляючи у позові РВ ФДМУ по Чернігівській області
суд апеляційної інстанцій виходив з того, що ч.1 ст.244 ЦК УРСР вимагає для
договору дарування нотаріальну форму, лише щодо договорів дарування грошових
коштів на суму понад 500 карбованців.

Проте, з таким висновком колегія
суддів Вищого господарського суду України, погодитись не може, оскільки, згідно
ч.1 ст.244 ЦК УРСР, договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при
даруванні валютних цінностей -на суму понад 50 карбованців повинен бути
нотаріально посвідчений.

У п.5 договору дарування від
17.12.2003 року (а.с.9) сторони визначили вартість майна у сумі 20000грн.

Таким чином, для укладання на той
час договору дарування, у відповідності зі ст.244 ЦК УРСР, необхідною формою
для даного договору повинна була бути
нотаріальна, а не проста письмова, як помилково вважав апеляційний суд.

Разом з цим, колегія вважає за
необхідне зазначити, що в матеріалах справи наявна копія договору дарування
майна від ІНФОРМАЦІЯ_5оку, а оригінал судами не досліджувався як не
досліджувався і сам факт його існування взагалі, оскільки у наявних матеріалах
справи є довідки підписаніОСОБА_1., про те, що станом з 2004 по 2005 роки,
відчуження або передачі в оренду ОНБ та продажу плавального басейну не
відбулося, що не співпадає з його твердженнями в ході розгляду справи.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Ч.1 ст. 38 ГПК України встановлено,
що якщо надані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний
витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі
документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

З огляду на зазначене, колегія
суддів вважає, що суди повинні перевірити наявність оригіналу такого договору,
витребувавши для цього у ВАТ “ПМК 210” та СПДФО ОСОБА_1., оригінал договору та
відповідну бухгалтерську документацію на предмет взяття такого об'єкту на
відповідний облік та ін.

До того ж, за рахунок первісного
позивача, слід призначити експертизу на предмет дати виготовлення цього
договору для з'ясування дійсних обставин справи, оскільки від цього залежить
висновок щодо існування такого договору взагалі.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст.
1117 ГПК України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо
вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а
також враховуючи, що господарськими судами
порушено вимоги статті 43 ГПК України
щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова
колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають
скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до Господарського суду
Чернігівської області.

При новому розгляді справи суду
слід взяти до уваги наведене, з'ясувати всі обставини справи, і, в залежності
від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Відповідно до ст.ст.85, 1115
ГПК України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін  оголошена
вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, п.3 ст.1119, ст.ст. 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України, -

П
О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання Заступника
прокурора Чернігівської області
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 19.04.2007 року та
постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2007
року у справі № 9/87-9/119 скасувати, а справу передати на новий розгляд до
Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий    суддя
Муравйов О.В.

Полянський
А.Г.

Судді
Фролова Г.М.