ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2007                                                                                   Справа № 7/192-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суду у складі колегії суддів:

головуючого судді –Тищик І.В. (доповідач)

суддів – Сизько І.А., Чоха Л.В.

при секретарі –Врона С.В.

за участю представників сторін:

позивач:  Кучерева Н.В.

відповідач: не з’явився

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Брокерська контора „Індустрія”, смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  04.07.07р. у справі № 7/192-07

за позовом акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м.  Дніпропетровськ”, м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю „Брокерська контора „Індустрія”, смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

про стягнення 224 632 грн. 14 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 року у справі №7/192-07 (суддя Коваль Л.А.) позов задоволено та стягнуто з ТОВ „Брокерська контора „Індустрія” 224 632,14 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом за березень, квітень, травень 2007р. за кредитним договором №30-0700/02-01 від 03.08.2006 року.

Вмотивовуючи рішення, господарський суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про сплату відсотків за користування кредитом відповідають умовам кредитного договору, укладеного між сторонами, та приписам чинного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач –ТОВ „Брокерська контора „Індустрія”, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. При цьому скаржник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Так, скаржник зазначає, що позовна заява була оформлена з порушенням норм ст.ст.1, 54 ГПК України, а саме, позивачем не було зазначено про факт порушення з боку відповідача права позивача. Оскільки дата остаточного повернення кредитних коштів у кредитному договорі визначена 27.08.2007 року, то спору між сторонами стосовно повернення кредитних коштів не існує.

Щодо процентів за користування кредитними коштами, то позовні вимоги, на думку скаржника, є необґрунтованими, так як: позивачем не доведено виконання зі свого боку умов кредитного договору (п. 3.2), а саме: вчасного нарахування відсотків за березень, квітень та травень 2007р. та повідомлення або надання інформації іншим чином відповідачу про таке нарахування для їх оплати і така оплата повинна бути проведена в день нарахування; окрім того, нарахування відсотків за користування кредитом у травні 2007р. повинно бути проведено лише 31.05.07р.

Таким чином, скаржник вважає, що позовні вимоги були заявлені без урахування моменту виникнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки кредитним договором не передбачено обов’язку банку направляти апелянту інформацію щодо суми нарахованих відсотків за користування кредитом за відповідний період; згідно умов договору апелянт зобов’язаний самостійно сплачувати відсотки щомісячно в останній робочий день місяця. За таких обставин не можна ставити обов’язок апелянта по сплаті відсотків за користування кредитом в залежність від отримання інформації від банку стосовно суми нарахованих відсотків.

Позивач також зазначає, що обов’язок позичальника сплачувати проценти встановлений не тільки укладеним кредитним договором, а й нормами чинного цивільного та господарського законодавства.

Представник скаржника у судове засідання не з’явився; про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони повідомлені належним чином, однак, відповідач не скористався наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи, 03.08.2006 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії „Красногвардійське відділення Промінвестбанку в м. Дніпропетровськ” (надалі - Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю „Брокерська контора „Індустрія” (позичальник) був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №30-0700/02-01, відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов’язання надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі 6000000,00 гривень, на умовах, передбачених Договором, а позичальник –повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, виходячи із встановленої Банком відсоткової ставки у розмірі 17% річних.

Згідно п.п. 2.3, 3.1 Договору кредит надається банком позичальнику на закупівлю сільськогосподарської продукції шляхом оплати в межах визначеної суми (6млн.грн.) розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника безпосередньо з позичкового рахунку: № 430, відкритого банком, на рахунки контрагентів позичальника відповідно до цільового призначення кредиту.

Датою остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту визначено 02.08.2007 року (п.2.2. Договору); нарахування відсотків за користування кредитом обумовлено п. 3.2 Договору, відповідно до якого відсотки нараховуються з дати першої оплати розрахункових документів позичальника  з позичкового рахунку по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів.

Таким чином, кредитним договором передбачена сума кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та порядок їх нарахування. Зазначені умови договору відповідають приписам ст. 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України „Про банки та банківську діяльність” та ст. 346 Господарського кодексу, якими передбачена видача кредитів під відсоток та заборонено надання безвідсоткових кредитів.

Факт видачі позивачем кредиту підтверджується копіями відповідних платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи (а.с. 10-17) і не заперечується відповідачем.

Відповідно до умов договору до обов’язків відповідача відноситься щомісячна сплата процентів в день їх нарахування, тобто у останній робочий день місяця. Відповідач не виконав свої зобов’язання по сплаті відсотків за користування кредитними ресурсами за період березнь-травнь 2007 року. Загальна заборгованість по відсотках за зазначений період становить 224632,14 грн., що повністю підтверджується матеріалами справи.

Оскільки в силу ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а договір, укладений між сторонами, не ставить в залежність обов’язок позичальника на сплату процентів за кредитним договором від їх нарахування з боку кредитора, то відповідач зобов’язаний був у порядку ст.3.2 кредитного договору сплатити проценти за користування кредитом.

Доказів сплати процентів відповідач ні до місцевого господарського суду, ні до апеляційного господарського суду не надав, від проведення звірки взаєморозрахунків за спірним кредитним договором (на вимогу суду) ухилився.

Колегія суддів вважає, що суд всебічно дослідив обставини справи та обґрунтовано дійшов до висновку щодо правомірності позовних вимог, задовольнивши їх в повному обсязі.

З огляду на відповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги відповідача про скасування зазначеного рішення являються необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04. 07. 2007р. по справі №7/192-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Брокерська контора „Індустрія” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                             І.В. Тищик

Судді:                                                                                        І.А. Сизько

Л.В. Чоха