Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" липня 2007 р.                                                     Справа № 12/1808

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Сікорська Н.А.

при секретарі Біленькій Ю.П.

за участю представників сторін

від позивача Покраса С.П., , довіреність № 06-614/704 від 14.05.07.

від відповідача Шведюк Л.П. - арбітражний керуючий.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів (м. Житомир)

до Відкритого акціонерного товариства "Полянківський фарфоровий завод" (смт.Полянка Баранівського району)

про стягнення 1624,53 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 1624,53 грн. адміністративно - господарської санкції за невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів з урахуванням пені в сумі 18,24 грн.

Представником позивача в судовому засіданні в повному обсязі підтримано позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених у письмовому відзиві від 26.06.07.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875-XII  в редакції Закону України від 23.02.2006 р. N 3483-IV (далі - Закон № 875-XII), підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-XII передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 19 Закону № 875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

За приписами ч. 4 ст. 19 Закону № 875-XII, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Отже, нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні саме на підприємства покладений обов'язок по створенню (пристосуванню) певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (а.с.6), поданого відповідачем Житомирському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 143  особи; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить шість осіб.

Відповідно до  розрахунку позивача на підприємстві відповідача в 2006 році працювало 5 інвалідів. Отже, відповідачем свого обов'язку по створенню одного робочого місця для інваліда за 2006 рік не виконано.

Відповідач позовні вимоги з підстав кількості працюючих інвалідів на підприємстві не оспорив.

Підставою невизнання позовних вимог  відповідач вважає  порушення ухвалою господарського суду від 27.01.06 провадження у справі № 3/15"Б" про банкрутство ВАТ "Полянківський фарфоровий завод". Вказаною ухвалою, в порядку ст. 12 Закону України "Про відновлення  платоспроможності боржника або визання його банкрутом" введено мораторій на задоволення вимог  кредиторів.

Ухвалою господарського суду від 06.11.06 у справі № 3/15"Б" до відповідача застосовано процедуру санації.

11.05.07 господарський суд затвердив план санації ВАТ "Полянківський фарфоровий завод" за участю інвестора ПП "Елком".

Відповідач вважає, що відповідно до п.1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його  банкрутом" вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Суд не погоджується з позицією відповідача і вважає її помилковою з наступних підстав.

По-перше.  Як підтвердив сам відповідач та вбачається з матеріалів справи,  ВАТ "Полянківський фарфоровий завод"  знаходиться на стадії санації, а ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його  банкрутом" наголошує на наслідки, які  настають після оголошення  боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

По-друге. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його  банкрутом", протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Частиною 1 ст. 20 Закону № 875-XII встановлено,  що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до Звіту відповідача, розмір середньорічної заробітної плати штатного працівника становить  1606,29 грн., отже розмір адміністративно - господарської санкції за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте одним інвалідом, становить  1606,29 грн.

Враховуючи, що природа адміністративно-господарської санкції за робоче місце призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом не відповідає природі санкції за неналежне виконання грошового зобов'язання, то мораторій на задоволення цих  вимог не застосовується.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його  банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Що стосується  поточної заборгованості, тобто тієї, що виникла в процедурі розпорядження майном чи санації, то, виходячи з визначення  поняття мораторію, даного в ст. 1 Закону, дія мораторію на таку заборгованість не  розповсюджується.

Виходячи з вищевикладеного, вимога позивача, щодо стягнення з відповідача суми 1606,29 грн., яка є адміністративно - господарською санкцією за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте одним інвалідом, яка являється поточною заборгованністю, є обгрунтованою, такою, що грунтується на чинному законодавстві і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону № 875-XII, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до розрахунку (а.с. 9), розмір пені становить 18,24 грн.  Розрахунок пені є обгрунтованим і відповідає вимогам чинного законодавства, а тому вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 875-XII, сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до ст. 71 КАС України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 51, 71, 94, 158-163, 167, 254, п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Полянківський фарфоровий завод", 12742,  Житомирська область, Баранівський район, смт. Полянки,  ідентифікаційний код 05756932

на користь Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 10003, м. Житомир, вул. Домбровського, 38, ідентифікаційний код 20401066

- 1606,29 грн. адміністративно - господарської  санкції за  робоче місце,  призначене  для  працевлаштування  інваліда  і  не зайняте інвалідом;

- 18,24 грн. пені за порушення терміну сплати адміністративно - господарської санкції.

Постанова господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення постанови у повному обсязі у відповідності до ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня викладення постанови в повному обсязі та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Дата складення постанови  у повному обсязі:  30.07.07.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу;

3 - відповідачу;