ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.07.07                                                                                           Справа  № 15/20

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                                       Бонк Т.Б.

суддів                                                                                          Марко Р.І.

Бойко С.М.

за участю представників:

від позивача –не з’явився ;

від відповідача Греца Я.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Аптека №130 Закарпатського обласного виробничого об єднання «Фармація»(далі КП Аптека №130), м. Ужгород

на рішення Господарського суду Закарпатської області 11.05.2007р.

у справі  № 15/20

за позовом: Прокурора м. Ужгород в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради та Управління майном міста, м. Ужгород

до відповідача КП Аптека №130, м. Ужгород

про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення та зобов’язання передати це майно по акту приймання-передачі

встановив:

рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.05.2007р. у справі №15/20, суддя Ващиліна Н.М.., позов  задоволено повністю, визнано договір оренди нежитлового приміщення №145/193 від 08.07.2003р. недійсним на майбутнє.

Рішення суду мотивовано положеннями норм ст.ст.203, 220, 236, 793, 794 Цивільного кодексу України, а також, зокрема тим, що на момент продовження дії договору діяв Цивільний кодекс України, однак жодна зі сторін не здійснила заходів щодо приведення договору у відповідність до даного кодексу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП Аптека №130 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.05.2007р. у справі №15/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не враховано, що договір укладений у 2003році, а відповідно до норм ЦК УРСР договір оренди укладався у простій письмовій формі; дія договору не припинялась, відсутність заперечень позивача свідчила про продовження дії договору; на момент вчинення правочину сторонами додержано усіх вимог законодавства.

Управлінням майном міста Ужгородської міської ради подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду без змін, оскільки рішення винесене з правильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначає, що Цивільний кодекс України передбачає, що договір найму будівлі укладений більш ніж на один рік потребує нотаріального посвідчення, а  на момент продовження дії договору діяв Цивільний кодекс України.

Позивач явку повноважних представників у судове засідання не забезпечив хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін впродовж розгляду справи, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.

Між Управлінням майнової політики Ужгородської міської ради (орендодавець) та Комунальним підприємством Аптека №130 Закарпатського обласного виробничого об єднання «Фармація»(орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №145/193 від 08.07.2003р., відповідно до п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення по вул.. Перемоги 25, площею 372,7м.2  для використання під аптеку. Договір оренди укладений на строк з 08.07.2003р. по 01.02.2005р.

Відповідно до п.9.2 вищезазначеного договору у разі відсутності заяви однієї  із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В матеріалах справи відсутні заяви жодної зі сторін договору про його припинення, отже договір вважається пролонгований на тих самих умовах та на той самий термін.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки взаємовідносини сторін щодо укладання договору оренди від 08.07.2003 р. виникли до 01.01.2004 року, то до спірних правовідносин щодо укладання договору оренди та передання майна застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР, діючого на дату підписання договору, а щодо прав і обов’язків які виникли після набрання чинності Цивільним кодексом України (тобто після 01.01.2004 р.), господарський суд оцінює відносини сторін відповідно до діючих норм законодавства.

Статтею 48 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення спірної угоди, встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Спірний договір за своєю правовою природою є договором оренди майна. Правовідносини щодо укладання договорів майнового найму (оренди) на час підписання сторонами договору оренди від 08.07.2003 року регулювалися нормами глави 25 ЦК УРСР (ст. ст. 256 - 276), що діяв до 01.01.2004 року, та Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.92 року (із змінами) N 2269-XII (далі за текстом - Закон України "Про оренду державного та комунального майна").

Статтею 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання тексту сторонами.

Дослідивши спірний договір, суд дійшов висновку, що цей договір містить усі істотні умови, що визнані необхідними за законом.

Відповідно до ч.2 ст.257 Цивільного кодексу УРСР договір найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен бути укладений у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених окремими правилами.

Цивільним кодексу УРСР та Законом України «Про оренду державного та комунального майна »не передбачено жодних інших умов щодо форми укладення договору.

У разі коли після укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної дії.

Господарським судом не враховано, що сторони при укладенні договору оренди обґрунтовано керувались Цивільним кодексом УРСР, який діяв на момент укладення договору оренди, а правовідносини сторін відповідно до п.9.2 договору оренди нежитлового приміщення №145/193 від 08.07.2003р. пролонговані на наступний термін. Отже, оскільки 01.02.2005р.  сторони не укладали нового договору, а договір оренди нежитлового приміщення №145/193 від 08.07.2003р. був продовжений на тих самих умовах відповідно до умов цього договору, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недійсність договору оренди  №145/193 від 08.07.2003р. в зв”язку з непосвідченням його 01.02.2005р. в нотаріальному порядку відповідно до ЦК України, оскільки останній набув чинності з 01.01.2004р. та не діяв на момент укладення спірного договору оренди і, і відповідно, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що претензій щодо виконання умов договору сторони не мають, договірні зобов’язання виконуються належним чином, відповідно жодною зі сторін не порушено умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ст.43 судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства Аптека №130 Закарпатського обласного виробничого об єднання «Фармація»підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Закарпатськоїобласті від 10.05.2007р. у справі №15/20- скасуванню.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 104 Господарсько процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Аптека №130 Закарпатського обласного виробничого об єднання «Фармація»,м.Ужгород, –задоволити .

Постанову Господарського суду Закарпатської області від 10.05.2007р. у справі №15/20- скасувати.

В позові Прокурора м. Ужгорода в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради та Управління майном міста до Комунального підприємства Аптека №130 Закарпатського обласного виробничого об єднання «Фармація»,м.Ужгород, відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                  Бонк Т.Б.

суддя                                                  Марко Р.І.

суддя                                                  Бойко С.М.