СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

17 липня 2007 року
Справа № 2-8/3236-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Гоголя Ю.М..,

за участю представників сторін:

позивача:     не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Чумаченко С.А.) від 23.04.2007 у справі № 2-8/3236-2007

за позовом            державного підприємства "Ялтинський морський торговельний порт" (вул. Рузвельта, 5,Ялта,98600)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД (вул. Рузвельта, 7,Ялта,98600)

( вул. Лоцманська,3-51, м. Севастополь, 99040 - Веремчук М.А.)

про усунення перешкод у користуванні майном та виселення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим  від 23.04.2007 у справі № 2-8/3236-2007  ( оформленого і  підписаного в  порядку статті 84 Господарського процесуального кодексу України - 08.05.2007) задоволені позовні вимоги державного підприємства "Ялтинський морський торговельний порт" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД про   усунення перешкод  в користуванні  майном та виселення .

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД  зобов'язано  усунути  перешкоди  в користуванні майном державного підприємства "Ялтинський морський торговельний порт" шляхом звільнення  приміщення, площею  13,5 кв.м., розташованого  на  другому поверсі будівлі  морського вокзалу Ялтинського порту за  адресою :  м. Ялта, вул. Рузвельта, 7.

На рішення суду першої інстанції  до Севастопольського апеляційного господарського суду  відповідачем подана  апеляційна скарга, в якій сторона просить його скасувати та ухвалите нове рішення, котрим  відмовити  в задоволенні заявлених позовних вимог.

Сторона вважає, що рішення ухвалене судом першої інстанції при невідповідності висновків , викладених в рішенні, обставинам справи, при неправильному застосуванні  норм матеріального права, а також  з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній  скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД   основними доводами вказує  такі:

-  судом не враховано, що позивач при зверненні до суду з  позовом порушив  вимоги відносно способу захисту порушеного права,  оскільки  зі змісту позовних вимог та фактичних обставин справи, на які посилається позивач,  вбачається, що  за  своєю правовою природою  даний позов відноситься  до віндикаційного позову, так як  позивач вимагає витребувати  майно  з чужого незаконного володіння. Однак, при вирішенні спору суд застосував норми права, які повинні бути застосовані тільки при розгляді негаторного позову, тобто, порушив положення статей 16 Цивільного кодексу України  і                         20 Господарського кодексу України;

-  також судом допущені порушення норм процесуального права, а саме, статей 42 і 43 ГПК України, оскільки рішення прийнято за відсутністю  відповідача, який направляв клопотання про відкладення судового засідання по причині службового відрядження  його представника, чим фактично порушив конституційне право  сторони на судовий захист.

В поясненнях  до апеляційної скарги ( арк.с. 65-67) заявник посилається на  те, що, судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що   лист від 05.01.2007 за № Ю-22 (арк..с. 70), відповідно до якого ДП "Ялтинський морський торговельний порт" повідомив відповідача про відсутність наміру пролонгувати спірний договір оренди, був підписаний неповноважною особою,  однак, це питання під час провадження  справи в суді першої інстанції перевірено не було.

В судове засідання, призначене на 17 липня 2007 року, представники сторін  не з’явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Оскільки ніяких клопотань сторони до суду апеляційної інстанції не надавали, судова колегія визнала можливим розглянути  справу за наявними в ній матеріалами без участі представників сторін.

Розглянувши матеріали справи повторно, в порядку статі 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступні обставини справи.

08.07.1999 між Ялтинським  морським торговим  портом ( орендодавцем)  та товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД (орендарем) укладено договір  оренди  нежитлових  приміщень за № 89/25 (арк.с.7-11).

Відповідно до пункту 1.1 даного договору орендодавець передав,  а орендар  прийняв у строкове  платне користування нежитлове приміщення, розташоване на другому поверсі будівлі морського вокзалу, загальною площею 13,5 кв.м.

Згідно з пунктом 11.1 договору він діє  з 08.07.1999 року до 31.12.1999 року.

08.07.1999 року між орендодавцем і орендарем був складений акт приймання –передачі, відповідно до якого  орендодавець  передав, а орендар  прийняв у строкове платне користування зазначене  вище приміщення. (арк.с.12).

30.01.2001року виконавчим комітетом Ялтинської міської Ради  Автономної Республіки Крим видано свідоцтво на право власності на будівлю морвокзалу, яка засвідчує, що будівля морвокзалу Ялтинського морського торгового порту в м. Ялта, по вул. Рузвельта за № 7 дійсно належить державі в особі Верховної Ради України, має статус державної власності та складається з нежитлових приміщень. Свідоцтво видано на підставі  постанов Кабінету Міністрів України № 238 від 14.04.1994 року,  № 316 від 05.05.1995 року (арк.с. 16,17).

26.11.2004 року між орендодавцем та орендарем була укладена додаткова угода № 4 до договору № 89/25 від 08.07.1999 року (арк.с.13), згідно з  якою пункт 11.1. договору змінено на наступну редакцію:  „договір діє з 08.07.1999 року до 31.12.2006 року” .

12.12.2006 року позивач надіслав на адресу  відповідача лист за № Ю-2962, відповідно до якого він повідомив орендаря про розірвання договору оренди нерухомого майна №89/25 від 08.07.1999 року у зв'язку з закінченням строку його дії та необхідність передати майно орендодавцю за актом приймання - передачі (арк.с.14)

05.01.2007 року ДП „Ялтинський морський торговельний порт” надіслав на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД лист за № Ю-22, яким повідомив орендаря про те, що адміністрація Ялтинського морського порту не має можливості пролонгувати  договір оренди нежилого приміщення № 89/25 від 08.07.1999 року, так як дані приміщення будуть використовуватися портом з виробничою  метою. (арк.с 15).

Враховуючи ці обставини, ДП „Ялтинський морський торговельний порт” запропонував відповідачу до 10.01.2007 року передати приміщення комісії порту на підставі акту  приймання - передачі.

Оскільки ТОВ  "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД  в добровільному порядку  не  звільнило  спірне нерухоме майно,  ДП „Ялтинський морський торговельний порт”  звернулось  до господарського суду АР Крим  з позовом про примушення  орендаря  усунути  перешкоди в користуванні  спірним  майном, що  належить Ялтинському морському порту на праві повного господарського ведення, шляхом його звільнення (арк.с. 5-6).

Позовні вимоги  мотивовані ст.ст. 37,48 Закону України „ Про власність”,            ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” та  ст. 391 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду АР Крим  від 23.04.2007 заявлені позовні вимоги державного підприємства "Ялтинський морський торговельний порт"  задоволені на підставах, заявлених позивачем.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,  судова колегія вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України  кожний суб'єкт господарювання та  споживач  має  право  на захист своїх прав і законних інтересів.

Вказаними нормами встановлені способи захисту  цивільних прав  та інтересів, а  також  визначено, що  суд може  захистити  цивільне право  або інтерес  іншим  способом, встановленим  договором або законом.

В залежності від  характеру посягання  на  права власника  і зміст  захисту, який  надається власнику,  існують речові  та  зобов’язальні  правові  способи захисту.

Закон України  „Про власність”, а також  норми  Цивільного кодексу України  відносить  до речових  позовів  вимоги  власника, який позбавлений володіння  своїм майном, до  незаконного  володільця  про  витребування майна  (стаття 387 Цивільного кодексу України) та вимоги  власника  відносно  порушення  права власності, які не пов’язані з позбавленням володіння річчю (стаття 391 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи,  яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Під незаконним володінням слід розуміти  фактичне  володіння  річчю, якщо  воно не  має правової підстави  або  правова підстава відпала ( наприклад,  закінчився  строк  дії  договору майнового  найма).

Таким чином, у  випадку  закінчення строку  дії договору  оренди та відсутності  підстав  для його  продовження  власник  майна або  особа, яка  володіє майном  в силу договору  або закону, вправі  вимагати   повернення  свого  майна  на підставі статті 387 Цивільного кодексу України.

Однак, такої  вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД   позивач не  заявляв.

Позовні вимоги обґрунтовані  статтею 391 Цивільного кодексу України, згідно з якою  власник  майна  має  право  вимагати  усунення  перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, дана  норма  до  спірних правовідносин не  може бути застосована, оскільки  право  заявити  негаторний   позов,  в силу приведених норм Закону, має  тільки власник, який володіє   цим майном.

Як  вбачається  із встановлених обставин справи, в  наступній  час  спірним  майном володіє  не власник ,  а відповідач по справі.

Таким чином, ДП "Ялтинський морський торговельний порт" при зверненні до суду з цим позовом неправильно обрало  спосіб захисту  порушеного права.

Оскільки, в силу статті 22 Господарського процесуального кодексу України, змінити  підставу  позову вправі  тільки  позивач і таке право суду не надано, судова колегія  вважає,  що  заявлені позовні  вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача,  викладені  в поясненнях до апеляційної скарги,  стосовно того, що судом першої інстанції не була надана належна правова оцінка  листу  № Ю-22 від 05.01.2007, судова колегія не приймає до уваги, оскільки   спочатку позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Доводи  заявника апеляційної скарги відносно  порушення  судом  норм процесуального права, судова колегія вважає безпідставними, оскільки  клопотання  відповідача  про відкладення  розгляду справи ( арк.с. 36) не було  підтверджено належними доказами.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.04.2007 у справі № 2-8/3236-2007 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями  101, 103 ( пункт 2), 104 ( частина 1, пункт 4),105,  Господарського процесуального кодексу України, суд                                                                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД задовольнити.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.04.2007 у справі № 2-8/3236-2007 скасувати.

Постановити нове рішення суду.

Державному  підприємству "Ялтинський морський торговельний порт" в позові  до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ди Пи Ейч Модус" ЛТД про   усунення перешкод  в користуванні  майном та виселення -відмовити.

Головуючий суддя                                                  В.В.Сотула

Судді                                                                                В.І. Гонтар

Ю.М. Гоголь