СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

15 жовтня 2007 року
Справа № 2-27/3695-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Агекян Л.Т., дов. б/н від 05.09.07,

відповідача: Османов Е.Р., дов. № 326/0/10 від 01.03.07,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в АвтономнійРеспубліці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 25 травня 2007 року по справі № 2-27/3695-2007А

за позовом           Дочірнього підприємства "Дитячий оздоровчий табір-пансіонат ім. Казакевича" товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-фінансова компанія "Поліком" (вул. Набережна, 6,Піщане, Бахчисарайський р-н,98431)

до           Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в АвтономнійРеспубліці Крим (вул. Сімферопольська, 3,Бахчисарай,98403)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Воронцова Н.В.) від 25 травня 2007 року у справі № 2-27/3695-2007А позов Дочірнього підприємства „Дитячий оздоровчий табір-пансіонат ім.. Казакевича” товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-фінансова компанія „Поліком”  до Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим  про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, задоволено.

Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення відповідача № /0 від 27 вересня 2006 року, № 000452153/0 від 27 вересня 2006 року, № /0 від 27 вересня 2006 року.

Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн. державного мита.

Не погодившись з постановою господарського суду, відповідач подав заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, призначеному  на 15 жовтня 2007 року, представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, посилаючись на те, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах апеляційної скарги відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

27 вересня 2006 року представниками відповідача було проведено перевірку позивача з питань своєчасності сплати суми погодженного податкового зобов’язання.  Результати перевірки було закріплені у відповідному акті перевірки № 277/15-02 від 27 вересня 2006 року. Перевіркою встановлено порушення позивачем по справі підпункту 1 пункту 3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, що виразилося у  несвоєчасному  перерахуванні позивачем до бюджету погодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість.

Штрафна санкція за несвоєчасну сплату погодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість склала 59952,09 грн., в тому числі:

-          50% - 31324,88 грн.;

-          20% - 16077,06 грн.;

-          10% - 12550,15 грн.

В результаті перевірки та на підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /0 від 27 вересня 2006 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 50%, що склало 31324,88 грн.,  № /0 від 27 вересня 2006 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 20%, що склало 16077,06 грн., № 000453253/0 від 27 вересня 2006 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 10%, що склало 12550,15 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні перевірки, працівниками відповідача було встановлено, що позивачем порушено вимоги підпункту 5.3.1 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед державними та цільовими фондами”, а саме в частині 1 вказаного підпункту зазначено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно з підпунктом 17.1.7 статті 17 вищевказаного Закону визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах:

При затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі  десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

При затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої   суми податкового зобов’язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної сум податкового боргу;

При затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі  двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені  у підпунктах  17.1.1-17.1.6 цього пункту, чи ні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем з метою сплати податкового зобов’язання з податку на додану вартість у червні 2001 року було надано АКБ „Україна” платіжні доручення № 178 від 16 червня 2001 року на суму 17500,00 грн. та № 370 від 21 червня 2001 року на суму 4453,00 грн.

Проте, у зв’язку з тим, що вказана фінансова установа, а саме АКБ „Україна” на той момент знаходилась в процедурі банкрутства, вказані грошові кошти, сплачені позивачем, не були отримані Державним казначейством України..

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі звертався до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача про спонукання до вчинення певних дій. Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 лютого 2007 року у справі № 2-24/18770-2006А було зобов’язано відповідача внести зміни у картку особового рахунку позивача з податку на додану вартість на суму 21953,00 грн. та пені на суму 8492,59 грн. З моменту не зарахування вказаного податкового зобов’язання з податку на додану вартість в червні 2001 року на особовий рахунок позивача щомісячно проводилися поточні нарахування та сплата податку на додану вартість, так, станом на 04 квітня 2006 року за позивачем числиться податковий борг з податку на додану вартість на суму 26668,23 грн.,  а також пеня в сумі 595,31 грн. Отже, з цього випливає, що відповідач вважав, що погоджені суми з податку на додану вартість за вказаний період були погашені фактично з затримкою.

Саме тому, відповідач вважав, що позивач порушив вимоги підпункту 5.3.1 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед державними та цільовими фондами”, та на засадах підпункту 17.1.7 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед державними та цільовими фондами” застосував до позивача штрафні санкції за несплату узгодженої суми податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом.

Колегія суддів, заслухавши пояснення  представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті  9 Закону України „Про систему оподаткування” визначено, що платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

При цьому,  частиною 4 статті  9 Закону України “Про систему оподаткування” обумовлено, що обов’язок юридичної  і фізичної особи по сплаті податків і зборів (обов’язкових платежів) припиняється у зв’язку зі сплатою податку, збору (обов’язкового платежу).

В розумінні Закону України “Про платіжні системи та переказ грошей в Україні” переказ коштів –це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів  шляхом формування і подачі відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу.

Відповідно до пункту  22.4 статті 22 Закону України “Про платіжні системи та переказ грошей в Україні” при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Дата прийняття  розрахункового документу на виконання фіксується банком. При цьому, під переказом розуміється рух певної  суми грошових коштів з метою їх зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (стаття  1 Закону).

Судова колегія вважає, що положення пункту  22.4 статті  22 вказаного Закону не суперечать положенням підпункту  16.5.2 пункту 16.5 статті  16 Закону України „Про  порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”, згідно з яким днем подачі в установу банків платіжного доручення по всіх видах податкових платежів вважається день його реєстрації. Слід відзначити, що саме з поданням платником податків платіжного доручення в банк Закон пов’язує настання певних правових наслідків. Так, відповідно до підпункту  16.3.1 пункту 16.3 статті  16 цього Закону нарахування пені на суму податкового боргу закінчується в день прийняття банком, обслуговуючим платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. Враховуючи, що момент закінчення нарахування пені визначений датою подачі платіжного документа в банк, є підстави для висновку, що саме з цим моментом, а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету, наведена норма пов’язує  погашення (сплату) податкового боргу платником податків.

Згідно з підпунктом  16.5.1 пункту 16.5 статті 16 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” за порушення строків зарахування податків, зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів і державних цільових фондів з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, а також несе іншу відповідальність, встановлену Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов’язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

При цьому, платник податків, зборів (обов’язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Проаналізувавши вимоги підпункту 16.5.1 пункту 16.5 статті  16 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, судова колегія приходить до висновку, що при наявності вини банку платник податків звільняється від будь-якої відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування платежів до бюджету.

Положеннями частини 5 статті  50 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету вважаються зарахованими в доход бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету. Цим Кодексом регулюються бюджетні відносини, тоді як платник податків не є безпосередньо суб’єктом бюджетних відносин і несе відповідні зобов’язання відносно платежів до бюджету і державних цільових фондів на підставі норм законодавства про оподаткування. Крім того, частиною 5 статті  50 Бюджетного кодексу України визначено момент саме зарахування відповідних сум до бюджету, і зміст цієї норми не дає підстав для ототожнення термінів “зарахування” і “сплата” податків, зборів (обов’язкових платежів).

Оскаржувана сума податкового боргу позивачем була сплачена до установи банку, отже підстави для виникнення податкового боргу в розмірі спірної суми відсутні.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 25 травня 2007 року у справі № 2-27/3695-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.В. Дугаренко

Судді                                                                      Л.М. Заплава

О.Л. Котлярова