ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  31/321

11.06.07

За позовом          Дочірнього підприємства «Спринтер Київ», м. Київ

До          Товариства з обмеженою відповідальністю „Ронекс-2”,

м. Київ

Про          стягнення 362,74 грн.

Суддя  Качан Н.І.

Представники:

Від позивача          Радюк Д.А. –пред. по довір.

Від відповідача          не з’явився

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості згідно укладеного Договору поставки № МИ-318-04 від 03.12.2004р., посилаючись на порушення відповідачем умов оплати та невиконання договірних зобов’язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.07р. порушено провадження по спору та розгляд справи призначено на 11.06.07р.

Представник позивача в судовому засіданні 11.06.07р. позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового процесу, представників у судові засідання не направив, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позовну вимогу по суті і розміру у будь-який інший процесуальний спосіб не заперечив.

Представник позивача заявив клопотання, відповідно до ст. 75 ГПК України, про розгляд справи у відсутності відповідача, посилаючись на повторну неявку його до  суду.

Керуючись ст. 75 ГПК України суд визнав клопотання представника позивача обґрунтованим, задовольнив його та вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідача за наявними у справі доказами та матеріалами.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали,  всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між сторонами було укладено Договір поставки № МИ-318-04 від 03.12.2004р., за умовами якого позивач, як постачальник, зобов’язався поставляти і передавати на умовах даного Договору продовольчу продукцію (надалі - Товар) у власність покупця, а  відповідач, як покупець, зобов’язався приймати товар у власність і оплачувати його на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 7.1. Договору розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок постачальника, що вказані в доданому Договорі, або шляхом внесення грошових коштів до каси постачальника. Валюта розрахунків –гривня.

На виконання умов  Договору позивач поставив відповідачу товар вартістю 462,74 грн., що підтверджується накладною № 0035545 від 03.12.2005р., належним чином засвідчена копія якої долучена до матеріалів.

Відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар та перерахував на користь позивача грошові кошти у розмірі 100 грн., що підтверджується банківською випискою від 29.03.07р., копія якої долучена до матеріалів справи.

Позивач в своїх поясненнях та позовній заяві зазначав, що неодноразово звертався до відповідача з проханням оплатити суму боргу. Проте, відповідач відповіді не надав, від звіряння взаєморозрахунків ухилявся.

Відповідач умови Договору щодо оплати за поставлену продукцію повністю не виконав та його заборгованість перед позивачем на час розгляду справи складає 362,74 грн.

Судом встановлено факт здійснення передачі товару відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав умови договору, здійснивши поставку товару, а відповідач свої зобов’язання по оплаті повністю не виконав.

Згідно ст. 173 ГК України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Статтею 265 ГК України передбачений обов’язок постачальника передати товар покупцю в обумовлені строки, та обов’язок покупця прийняти товар та уплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи викладене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та сплати державного мита, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам (ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, Договором сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Ронекс-2” (03115, м. Київ, вул. Федори Пушиної, 23/25  ) на користь Дочірнього підприємства «Спринтер Київ»(04201, м. Київ, вул.Кондратюка,1 ), - з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, - заборгованість у розмірі 362 (триста шістдесят дві) грн.74 коп., державне мито у розмірі 102 (сто дві) грн. та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                    Н. І. Качан