ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.03.07                                                                                               Справа №7/4/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю представників

позивача: Кокін А.Ж., дов. № 16 від 26.03.2007 р.;

Курінний О.Т., дов. № 15 від 26.03.2007 р.

відповідача: Іванова Н.М., дов. № 67 від 06.02.2007 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області  від 22.01.2007 р.

у справі № 7/4/07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”, м. Запоріжжя

69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 63

до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”, м. Енергодар Запорізької області

71500, Запорізька область, м. Енергодар

про стягнення  247.326,00 грн.

Встановив:

08.12.2006 р. товариство з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”, м. Запоріжжя, (далі - позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”, м. Енергодар Запорізької області, (далі – відповідач) про стягнення 247.326,00 грн. основного боргу за договорами підряду № 69/298-03 від 13.05.2003 р. та № 69/410-03 від 16.07.2003 р.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 22.01.2007 р. у справі № 7/4/07 (суддя Кутіщева Н.С.) в задоволенні позову відмовив, з позивача на користь Державного бюджету стягнуто 340,00 грн. штрафу за невиконання вимог суду.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент пред’явлення позову 08.12.2006 р. строк позовної давності за позовними вимогами закінчився.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі позивач вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від   22.01.2007 р. у справі № 7/4/07 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його частково, в частині відмови в позові та стягнення з позивача на користь Державного бюджету 340,00 грн. штрафу, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач зазначає, що ухвали господарського суду першої інстанції від 12.12.2006 р., 29.12.2006 р. ,11.01.2007 р. не були отримані, оскільки з 01.01.207 р. по 22.01.2007 р. на підприємстві позивача були вихідні дні. Позивач стверджує, що в матеріалах справи є документи, які свідчать про те, що відповідач визнавав заборгованість в сумі 247.326,00 грн. перед позивачем (відповідь на претензію  № 32 від 05.04.2004 р., витяг № 286 від 01.05.2005 р., акт звірки № 169 від 01.08.2006 р.). Також, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України, позивач вважає, що за даними правовідносинами перебіг строку позовної давності було зупинено, у зв’язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить рішення місцевого господарського суду від 22.01.2007 р. у справі № 7/4/07 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення. Відповідач зазначає, що передбачене ч. 3 ст. 267 ЦК України право сторони у спорі заявити про застосування позовної давності не реалізоване позивачем без поважних причин.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї. Окрім того, представники позивача в судовому засіданні зазначили, що не заперечують проти застосування до позивача 340,00 грн. штрафу за невиконання вимог суду, тобто в цій частині з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції погоджуються.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 988 від 29.03.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючого - Коробки Н.Д., суддів: Радченко О.П., Юхименка О.В.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічної фіксації та за їх згодою у судовому засіданні 29.03.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Правовідносини між сторонами врегульовані договором підряду № 69/298-03 від 13.05.2003 р. (далі – Договір-1), згідно з умовами якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе виконання робіт по капітальному ремонту залізничного шляху в обсязі 0,150 км і стрілкових переводів в кількості одного комплекту.

Вартість робіт за Договором-1 визначається протоколом узгодження договірної ціни, який є невід’ємною частиною Договору-1, і складає 160.112,00 грн., також ПДВ 32.022,00 грн. Всього 192.134,00 грн. (п. 2.1 Договору-1).

Відповідно до п. 2.2. Договору-1 розрахунок проводиться за фактично виконаний обсяг робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 30 банківських днів після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт.

Також правовідносини між сторонами врегульовані договором підряду № 69/410-03 від 16.07.2003 р. (далі – Договір-2), згідно з умовами якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе виконання робіт по капітальному ремонту залізничного шляху в обсязі 0,20 км.

Вартість робіт за Договором-2 визначається протоколом узгодження договірної ціни, який є невід’ємною частиною Договору-2, і складає 134.144,08 грн., в т. ч. ПДВ 22.357,35 грн. (п. 2.1 Договору-2).

Відповідно до п. 2.2. Договору-2 розрахунок проводиться за фактично виконаний обсяг робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 30 банківських днів після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт.

Позивач виконав передбачені Договорами 1 і 2 роботи на загальну суму      307.326,00 грн., що підтверджується двосторонніми підписаними актами приймання виконаних підрядних робіт за формою № КБ-2 та довідками про вартість виконаних підрядних робіт за формою № КБ-3 від 12.10.2003 р. (а.с. 17 – 41). Факт виконання робіт, зазначених в Договорах 1 і 2, відповідач не заперечує.

Відповідач свої зобов’язання за Договорами 1 і 2 щодо оплати виконаних робіт виконав частково в сумі 60.000,00 грн., внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 247.326,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 32 від 05.04.2004 р. (а.с. 42 - 43), в якій запропонував відповідачу перерахувати суму заборгованості в сумі 247.326,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідач в своїй відповіді на претензію позивача (а.с. 44) зазначив, що вона задоволенню не підлягає.

Наявність заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 247.326,00 грн. підтверджується двостороннім актом звірки взаємних розрахунків № 169 між позивачем та відповідачем станом на 01.08.2006 р. (а.с. 46) та витягом № 286 з регістрів аналітичного обліку між позивачем та відповідачем станом на 01.05.2005 р. (а.с. 62).

Стягнення з відповідача на користь позивача 247.326,00 грн. основного боргу стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 99 та ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2003р.) щодо цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог,  що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за   договором   підряду    одна    сторона    (підрядник) зобов'язується  на  свій  ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника),  а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення,  обробку, переробку,  ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

На думку колегії суддів, заборгованість в сумі 247.326,00 грн. підлягає стягненню, оскільки підтверджена документально і заявлена обґрунтовано. Відповідач доказів оплати заборгованості перед позивачем суду не надав.

При перегляді спору колегія суддів дійшла до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Як вже зазначалось, пунктами 2.2 Договорів 1 і 2 передбачено, що розрахунок проводиться за фактично виконаний обсяг робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 30 банківських днів після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт. Оскільки акти приймання виконаних підрядних робіт за формою № КБ-2 підписані сторонами 12.10.2003 р., останній день для розрахунку – 21.11.2003 р.

Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.) загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2003р.) правила  Цивільного  кодексу  України про позовну давність застосовуються до позовів,  строк пред'явлення яких,  встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

В даному випадку він не сплив, отже застосовуємо правила про позовну давність ЦК України (2003 р.).

Відповідно до ст. 257 ЦК України (2003р.) загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної  давності переривається вчиненням особою дії,  що  свідчить  про  визнання  нею  свого  боргу  або   іншого обов'язку. ... Після  переривання  перебіг  позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної  давності,  до нового строку не зараховується.

По-перше, відповідач, як вже зазначалось вище, частково оплатив заборгованість перед позивачем.  Також дією, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед позивачем, можна вважати підписання двостороннього акту звірки взаєморозрахунків     № 169 станом на 01.08.2006 р. (а.с. 46). Таким чином, на момент звернення позивача з позовом до суду – 08.12.2006 р., строк позовної давності на сплив.

Відповідно до ст.14 Закону конкурсні  кредитори  за  вимогами,  які  виникли  до  дня порушення провадження у справі про банкрутство,  протягом тридцяти днів   від  дня  опублікування в офіційному друкованому  органі оголошення про порушення  провадження  у  справі  про  банкрутство зобов'язані   подати  до  господарського  суду  письмові  заяви  з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Однак доказів опублікування  в  офіційному  друкованому  органі оголошення про порушення  провадження  у  справі  про  банкрутство ДП „НАЕК „Енергоатом” відповідач не надав, а тому не має підстав вважати, що позивачем порушені вимоги ст.14 Закону.

Окрім того, пунктом 8.13 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004 р. за № 04-5/1193 „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачено, що Закон і ГПК України не  містять приписів  про  заборону  на  прийняття  судом  позовної  заяви  до боржника,  щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також на вирішення спору за цим позовом по суті. Верховний Суд України у своїй  постанові  від  18.03.2002  у справі N  01-10/16  ( v0_16700-02 ) зазначив,  що порушення справи про банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК України ( 1798-12 ) до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому суди мають у  встановленому  ГПК  України порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушена справа про банкрутство,  і вирішувати спір за цією  вимогою  по  суті  за правилами  позовного  провадження  до опублікування  в офіційному друкованому   органі   оголошення   про   порушення   справи   про банкрутство.

Штраф в сумі 340,00 грн., покладений судом першої інстанції на позивача за невиконання вимог суду, на думку колегії суддів, застосований правомірно, отже в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

У зв’язку з вищенаведеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню через порушення норм матеріального права.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”,          м. Запоріжжя, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області  від 22.01.2007 р. у справі            № 7/4/07 скасувати частково. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”, м. Енергодар Запорізької області, на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”, м. Запоріжжя, 247.326,00 грн. основного боргу,      2.473,26 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”, м. Запоріжжя, на користь Державного бюджету 340,00 грн. штрафу за невиконання вимог суду. Видати наказ.

Видати товариству з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”, м. Запоріжжя, довідку на повернення з Державного бюджету надлишково сплаченого державного мита в сумі 918,16 грн.»

Стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”, м. Енергодар Запорізької області, на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”, м. Запоріжжя, 1.236,63 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу відповідних наказів із зазначенням необхідних реквізитів доручити господарському суду Запорізької області.