донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

09.10.2007 р.                                                                           справа №1/100

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Бондаренко М.В. дов. № 418 від 15.09.2005р.,

від відповідача:
Альошина С.В. дов. № 09/136 від 11.01.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Одеської залізниці м.Одеса

на рішення господарського суду

Донецької області

від
08.08.2007 року

по справі
№1/100

за позовом
Одеської залізниці м.Одеса

до
Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча" м.Маріуполь

про
стягнення 1800грн. 72коп.

В С Т А Н О В И В:

Одеська залізниця м.Одеса звернулась до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»м.Маріуполь Донецької області збитків у сумі 1800грн.72коп., з яких 540грн.84коп. плата за користування вагонами, 779грн.76коп. –збір за зберігання вантажу, 130грн.80коп. –збір за телеграму-повідомлення, 349грн.32коп. – збір за подавання та прибирання вагону на навантажувально-розвантажувальну колію.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на виявлення навантаження вантажу з порушенням п.4.3 глави 1 Правил розміщення і кріплення вантажів у вагонах і контейнерах, додаток № 14 до СМГС (збірник № 17 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України) та розділу 2 Технічних умов навантаження і кріплення вантажів у вагонах, та на те, що дані порушення спричинили залізниці збитки у сумі 1800грн.72коп., які підлягають відшкодуванню відповідачем, як це передбачено ст.ст. 32, 124 Статуту залізниць України.

Господарський суд рішенням від 08.08.2007р. у справі № 1/100 відмовив Одеській залізниці у задоволенні позовних вимог, при відмові в задоволенні позову суд зазначив, що позивачем не було доведено вину вантажовідправника у заподіянні збитків залізниці.

Одеська залізниця м.Одеса, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 08.08.2007р. у справі №1/100 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заявник скарги вважає, що при винесенні рішення господарським судом  були невірно застосовані норми матеріального права, неповно розглянуті всі обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені господарським судом, не відповідають обставинам справи.

Заявник скарги вважає, що господарський суд при винесені рішення безпідставно застосував ст.25 ГК України, яка не стосується предмету спору.

Заявник скарги вважає необґрунтованим висновок господарського суду про недоведеність позовних вимог, оскільки позивач, на його думку, в повній мірі довів той факт, що відповідач навантажив вантаж з порушенням п.4.3 глави 1 Правил розміщення і кріплення вантажу у вагонах і контейнерах.

Також заявник скарги вважає, що господарський суд безпідставно при винесенні рішення застосував ч.1 ст.124, ст.125 Статуту залізниць України.

Представник відповідача просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 08.08.2007р. у справі № 1/100 залишити без змін, оскільки вважає рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст. 9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач пред’явлений позов обґрунтовує тим, що відповідач - ВАТ „ММК ім. Ілліча” труби безшовні у вагон № 63744148 навантажив з порушенням Правил розміщення і кріплення вантажів у вагонах і контейнерах, чим спричинив збитки в сумі 1800грн. 72коп.

Як вбачається з матеріалів справи 17.12.2006р. на станцію Тимково Одеської залізниці за накладною №№ 49027960 надійшов вантаж –труби безшовні, який було відправлено зі станцій Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці 15.12.2006р. відправник - ВАТ „ММК імені Ілліча”, станція призначення Іллічевськ-Експорт Одеської залізниці.

Відповідачем в накладній № 49027960 зазначено про те, що навантаження труб у вагон № 63744148 здійснено в кількості 18 пакетів.

На другій стороні накладної відправник зазначив про розміщення вантажу у відповідності до технічних умов 458П від 10.03.2006р. Станція Маріуполь-Сортувальний підтвердила застосування кріплення прокладками, гвіздками, клинами.

Станцією Тимково 17.12.2006р. актом загальної форми зафіксовано нерівномірне розташування маси вантажу на 1 візку –18,850кг, однак в акті не зазначено про невідповідність завантаження зазначеним в залізничній накладній технічним умовам.

18.12.2006р. робітниками станції Тимково складено акт про розташування вантажу в вагоні.

20.12.2006р. правильність завантаження вантажу у вагоні № 63744148 перевірено комісією за участю представників відповідача Николайчук та Бебешко, якими акт підписано із запереченнями про те, що зміщення вантажу виникло в путі прямування.

В акті також зазначено про те, що на станції відправлення невідповідність підкладок кресленню 458 П виявити неможливо через плотність навантаження.

Станцією Долинська 20.12.2006р. складено акт загальної форми ГУ-23  № 39 від 20.12.2006р., в якому зазначено про нарахування 540грн.84коп. плати за користування вагонами, 779грн.76коп. – збір за зберігання вантажу, 130грн.80коп. –збір за телеграму-повідомлення, 349грн.32коп. –збір за подавання та прибирання вагону на навантажувально-розвантажувальну колію.

Даний акт підписаний тільки представниками станції Долинська. В акті немає посилання на причини затримки вагону, не вказано про складання станцією Тимково актів загальної форми. Акт містить відомості про те, що вагон № 63744148 затриманий з причини нерівномірного навантаження вантажу на першу теліжку –18850кг., однак немає відомостей про перевіску вантажу у вагоні.

Аналізуючи акти, які надані залізницею в підтвердження позовних вимог про стягнення збитків, слід зазначити, що в актах немає висновків комісій, які здійснювали контрольне зважування у зв’язку з порушенням відправником Технічних умов навантаження вантажу.

Акт загальної форми про причини затримки представниками відправника не підписаний.

При наявності даних обставин немає підстав вважати, що затримка вантажу у вагоні № 63744148 сталася з вини відправника.

Відповідно до ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов’язаний підготовити вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування та здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Акт загальної форми складається у всіх інших випадках для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу.

Актами загальної форми № 6235, 6236, 523 від 17.12.2006р., актами від 18.12.2006р. та 20.12.2006р. не доведена вина відправника в неналежному завантаженні вагону вантажем. В актах не зазначено які Технічні умови порушені відправником при завантаження вагону.

Даними актами також не доведено відсутність вини залізниці в зміщення вантажу при перевезенні.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що вантажі, які прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

У відповідності до п. 8 Правил зберігання вантажів (затв. наказом Мінтрансу України № 644 від  21.11.2000р., зареєстр. в Мінюсті України за № 866/5087 від 24.11.2000р.) збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до п. 1 Правил зберігання вантажів зазначено, що вантажі, вивантажені на місцях загального користування, можуть зберігатися в залежності від їх властивостей у критих складах або на відкритих платформах і майданчиках.

Пунктом 4 даних Правил встановлено, що термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача.

Оскільки затримка вантажу була здійснена не в момент вивантаження вантажу, підстав для нарахування збору за зберігання вантажу в даному випадку немає.

В  п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами зазначено про те, що час затримки вагонів з причин, які залежать від вантажовласника оформлюється актом загальної форми, який підписується представниками станції та вантажовласника.

Акту загальної форми, оформленого у відповідності до п. 8 цих Правил, позивачем не надано.

Оскільки ст. 46 Статуту залізниць України встановлює, що плата за зберігання вантажу справляється за неприйняття та невивезення вантажу зі станції одержувачем, пунктом 8 Правил зберігання вантажу встановлено, що даний збір сплачується в разі затримки вагонів з вини відправника, а вина відправника в затримці спірних вагонів судом не встановлена, слід визнати, що збір за зберігання вантажу в сумі 779грн. 76коп. нарахований залізницею безпідставно.

При наявності даних обставин підстав для стягнення нарахованого позивачем збору за зберігання вантажу в сумі 779грн. 76коп. не вбачається.

У відповідності до ст. 119 Статуту залізниць України користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Згідно з п.п. 2, 3  Правил користування вагонами та контейнерами (затв. наказом Мінтрансу України № 113 від  25.02.1999р., зареєстр. в Мінюсті України за № 165/3458 від 15.03.1999р.) за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми ГУ-23".

Пунктом 4 даних Правил встановлено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

Відповідно до п. 6 Правил користування вагонами та контейнерами, номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під'їзні колії або орендовані ділянки колій.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України плата за користування вагонами вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту, підприємства.

Оскільки в даному випадку затримка вагону здійснена станцією Долинська Одеської залізниці, яка не є станцією відправлення чи призначення, враховуючи, що відомості плати за користування вагонами, які є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під’їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, позивачем не складалися, слід визнати, що нарахування плати за користування вагонами здійснено не у відповідності зі ст. 119 Статуту залізниць України та Правилами користування вагонами та контейнерами.

При наявності даних обставин, позовні вимоги Одеської залізниці в частині стягнення 540грн. 84коп. плати за користування вагонами не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 оплачуються маневрові роботи локомотива залізниці, які виконуються в разі подачі й забирання навантажених і порожніх вагонів, а також маневрові роботи, що виконуються не одночасно з подачею й забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під'їзної колії або вантажовласника.

Відповідно до п. 1.8 розділу 2 Тарифного керівництва № 1, маневрові роботи, виконані за окремою вимогою власника під’їзної колії або вантажовласника та не пов’язані з поданням чи забиранням навантажених і порожніх вагонів, оформляються пам'яткою про користування вагонами (контейнерами) або відомістю плати за користування вагонами (контейнерами) (з визначенням часу початку і закінчення маневрової роботи), тоді як маневрові роботи зі спірними вагонами виконувались на залізничних коліях станції без заявок вантажовласника, відповідних документів, що підтверджують виконання цих робіт та їх вартості також не надано.

При наявності даних обставин, нарахування збору за маневрові роботи в сумі 349грн. 32коп. в даному випадку здійснено з порушенням положень Тарифного керівництва № 1, виконання маневрових робіт не підтверджено відповідними документами, таким чином збитки у вигляді збору за забирання та прибирання вагонів є недоведеними.

В частині стягнення збитків у вигляді здійснення оплати телеграфного збору в сумі 130грн. 80коп. позов не може бути задоволений, виходячи з наступного.

Передбачений п. 14 таблиці 2 пункту 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 збір за повідомлення справляється лише при наявності вимоги про таке повідомлення.

Оскільки документів, що підтверджують вимогу про таке повідомлення не пред’явлено, а документів, які підтверджують фактичні витрати позивача по повідомленню про затримку вантажів саме відповідача в матеріалах справи немає, колегія суддів вважає, що у вантажовідправника не виникло зобов’язань по оплаті збору в сумі 130грн. 80коп., а у позивача відсутні підстави для стягнення збитків, пов’язаних з необхідністю надання відповідачу повідомлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Одеської залізниці м.Одеса про стягнення з ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»м.Маріуполь Донецької області збитків у сумі 1800грн.72коп., з яких 540грн.84коп. плата за користування вагонами, 779грн.76коп. –збір за зберігання вантажу, 130грн.80коп. –збір за телеграму-повідомлення, 349грн.32коп. – збір за подавання та прибирання вагону на навантажувально-розвантажувальну колію є недоведеними та задоволенню не підлягають за мотивами викладеними у даній постанові.

Приймаючі до уваги викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду від 08.08.2007р. у справі № 1/100 про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у сумі 1800грн.72коп. підлягає залишенню без змін,  апеляційна скарга Одеської залізниці м.Одеса –залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита при зверненні з апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської залізниці м.Одеса залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 08.08.2007р. у справі № 1/100 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС