ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12.11.07                                                                                           Справа№ 18/299А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді                                                                Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                     Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в м.Львові

розглянувши справу за позовом
Дочірнього  підприємства „Львівське спеціалізоване управління „Сантехмонтаж” № 539 Відкритого акціонерного товариства „Промхімсантехмонтаж” (надалі ДП  „Львівське спеціалізоване управління „Сантехмонтаж” № 539  ВАТ „Промхімсантехмонтаж”)

до
Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Личаківському районі м.Львова

про
скасування податкового повідомлення-рішення

з участю представників сторін:

від позивача:    Чорний Р.Ю. –представник (доручення №179 від 29.10.2007 року);

Крапивник Р.Г. –керівник,

від відповідача:  Задорожний І.В. –старший державний податковий інспектор (довіреність за №12845/25/10-017 від 02.07.2007 року);

В С Т А Н О В И В :

що ДП  „Львівське спеціалізоване управління „Сантехмонтаж” № 539  ВАТ „Промхімсантехмонтаж” звернулося до господарського суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м.Львова від 28.12.2006 року за №/0/24367/23-0.

Позовні вимоги мотивовані тим, що закон про державний бюджет не є законом про оподаткування і не може врегулювати питання механізму оподаткування. А відтак, рішення органу державної податкової служби, яке ґрунтується на нормі закону про державний бюджет є протиправним. Окрім того, позивач просить застосувати до спірних правовідносин підп.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Представник позивача вимоги підтримав, просить їх задоволити.

Відповідач у запереченні на позов від 31.10.2007 року вважає, що орган державної податкової служби діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Окрім того, вважає, що підп.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” може застосовуватись лише на стадії адміністративного, а не судового оскарження.

В додаткових запереченнях на позовну заяву від 12.11.2007 року відповідач посилається на судову практику  по аналогічних справах.

Представник відповідача в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, які беруть участь у справі, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

За результатами виїзної планової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004 року по 30.09.2006 року ДПІ у Личаківському районі м.Львова складено акт за №103/23-0/01415697 від 15.12.2006 року та прийнято податкове повідомлення-рішення за №/0/24367/23-0 від 28.12.2006 року, яким платнику податків визначено суму податкового зобов‘язання з податку на додану вартість в розмірі 10449 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем 6966 грн. 00 коп. та 3483 грн. 00 коп. –штрафні (фінансові) санкції.

В акті перевірки зазначено, що підприємство здійснювало продаж продукції на ринку України за цінами нижче собівартості, а тому в порушення ст.9 Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004 року за №2285-ІV платником податків занижено податок на додану вартість за 2005 рік (січень та березень) на загальну суму 6966 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

У відповідності до вимог п.4.1 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року за №168/97-ВР, в редакції чинній до прийняття Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004 року за №2285-ІV, база оподаткування операцій з поставки товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

Абзацом 11 статті 9  Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”, в редакції чинній на момент його прийняття,  установлено, що у 2005 році база оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами), але не нижче ніж фактичні витрати на їх виготовлення (придбання), з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів (робіт, послуг) згідно із законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), а також суми відсотків, що сплачуються (нараховуються) ним за договорами товарного кредиту (товарної позики, розстрочки).

Окрім того, п.31 ст.73 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”, з метою приведення окремих норм законів у відповідність з бюджетним законодавством зупинено на 2005 рік дію пункту 4.1 статті 4, пунктів 5.8 - 5.10 статті 5 та першого речення підпункту 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", а тому посилання позивача на те, що одне і те ж питання одночасно регулюється нормами двох законів різного змісту, не може братись судом до уваги.

Як вбачається з викладених обставин Законом України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” визначено базу оподаткування на 2005 рік, яка не може бути нижчою ніж фактичні витрати на виготовлення (придбання) товарів (робіт, послуг).

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частинами 1 статті 5 цього ж Кодексу, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як зазначено в преамбулі Закону України „Про систему оподаткування” від 25.06.1991 року за №1251-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями, цей Закон визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників.

У відповідності до вимог ч.3 ст.1 згаданого Закону, ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що зміни і доповнення до цього Закону, інших законів України про оподаткування стосовно надання пільг, зміни податків, зборів (обов'язкових платежів), механізму їх сплати вносяться до цього Закону, інших законів України про оподаткування не пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року. Це правило не застосовується у випадках зменшення розміру ставок податків, зборів (обов'язкових платежів) або скасування пільг з оподаткування та інших правил, які призводять до порушення правил конкуренції та створення податкових переваг окремим суб'єктам підприємницької діяльності або фізичним особам.

Окрім того, ч.2 ст.7 даного Закону передбачено, що зміна податкових ставок і механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Отже, чинним законодавством передбачено, що порядок сплати податків повинен визначатись лише законами про оподаткування. При цьому, законодавцем зазначено, що зміна податкових ставок і механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Зокрема, однією із складових механізму справляння податків є база оподаткування.

У відповідності до вимог підп.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року за №2181-ІІІ, з наступними змінами та доповненнями, у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З врахуванням того, що у відповідності до вимог ст.3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, суд вважає за необхідне, з метою дотримання гарантій наданих Основним Законом, застосувати норму конфлікту інтересів.

При цьому, суд вбачає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов‘язків платника податків в тому, що законодавцем гарантовано порядок визначення механізму оподаткування, який не допускає його зміни Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, та порядок внесення змін в Закон України „Про податок на додану вартість”. А відтак, платник податків не повинен був діяти у відповідності до Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”, який не міг, в силу  Закону України „Про систему оподаткування”, запроваджувати (змінювати) базу оподаткування. В свою чергу, орган державної податкової служби діяв згідно Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”.

Таким чином, платник податків визначаючи базу оподаткування згідно п.4.1 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість”, а не на підставі Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік, виконував свій конституційний обов‘язок у відповідності до аналізу наведених норм чинного на той час законодавства, що допускає неоднозначне (множинне) трактування його прав та обов‘язків.

Окрім того, суд вважає за доцільне зазначити, що посилання органу державної податкової служби на застосування даної норми лише на стадії адміністративного оскарження, не може бути прийнятим, оскільки такі обмеження у згаданій нормі підп.4.4.1 п.4.4 ст.4 зазначено Закону відсутні.

Посилання відповідача на судову практику в аналогічних справах судів вищих інстанцій, судом до уваги беруться, при цьому, як вбачається з наведених обставин судами не досліджувались обставин застосування норми Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” про конфлікт інтересів.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку порушене право платника податків підлягає захисту на підставі визначеного підп.4.4.1 п.4.4 ст.4  Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” конфлікту інтересів.

З огляду на викладене, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі слід присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити.

2.          Скасувати, прийняте Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м.Львова податкове повідомлення-рішення за №/0/24367/23-0 від 28.12.2006 року.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього  підприємства „Львівське спеціалізоване управління „Сантехмонтаж” № 539 Відкритого акціонерного товариства „Промхімсантехмонтаж”, що знаходиться за адресою м.Львів, вул..Зелена, 143-б () 3 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

4.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Мартинюк В.Я.