ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.2007                                                                                  Справа  № 10/160

За позовом Обласного комунального підприємства „Закарпаттеплокомуненерго”, м. Ужгород

до відповідача Перечинського споживчого товариства, м. Перечин

про стягнення 62890,04 грн.

Суддя        Г.Й. Бобрик

Секретар судового засідання –Кокрева А.А.

Представники:

Від позивача: Ціпле І.Ю. - представник по дов. від 03.01.07 р. № 2

Від відповідача: Луцяк Т.І. - голова правління та Мулеса М.В. - представник по дов. від 17.09.2007 р.

Суть спору: Обласним комунальним підприємством „Закарпаттеплокомуненерго”, м. Ужгород заявлено позов до Перечинського споживчого товариства, м. Перечин про стягнення 62 890,04 грн., них 32 255,90 грн. боргу з урахуванням інфляційних витрат, 1 689,18 грн. пені за несвоєчасну оплату спожитої теплової енергії, 28 674 грн. штрафу за несвоєчасну оплату теплової енергії та 270,96 грн. три проценти річних.

У засіданні суду по розгляду справи 11.10.2007 року, відповідно до ст. 77 ГПК України, за згодою сторін,  оголошувалася перерва до 19.10.2007 року. Про дату та час судового засідання сторони повідомлені.

Після оголошеної перерви позивач позовні вимоги не змінив, від позову не відмовився.

Представники відповідача проти позову заперечують про що подали суду відзив на позовну заяву від 01.10.2007 року.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників  сторін,

СУД ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 12.09.2006 року у справі №10/160 у задоволенні позовних вимог обласного комунального підприємства „Закарпаттеплокомуненерго, м. Ужгород до Перечинського споживчого товариства, м. Перечин про стягнення 62890,04 грн. відмовлено. Рішення мотивоване тим, що дія  договору, який укладено сторонами, закінчився згідно протоколу від 31.10.2005 року, позовні вимоги ґрунтуються на оплаті рахунків, які виставлені ДП “Газ –Тепло", який не є постачальником і не є стороною договору, тому вважаються судом безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2007 року рішення господарського суду Закарпатської області від 12.09.2006 року у справі № 10/160 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.06.2007 року постанову Львівського апеляційного та рішення господарського суду Закарпатської області від 12.09.2006 року у справі №10/160 скасовано.

Справу направлено на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи місцевим господарським судом встановлено наступне.

Обласне комунальне підприємство Закарпаттеплокомуненерго” звернулося до господарського суду з позовом до Перечинського споживчого товариства про стягнення 32255,90 грн. вартості отриманих послуг з теплопостачання 1 689,18 грн.; 1 689,18 грн. пені за несвоєчасну оплату спожитої теплової енергії, 28 674 грн. штрафу за несвоєчасну оплату теплової енергії та 270,96 грн. три проценти річних. Як на підставу вимог, позивач посилається на договір № 23 від 04.11.2004 року про надання послу з теплопостачання.

04.11.2004 року між Закарпатським обласним державним підприємством теплових мереж "Закарпаттеплокомуненерго" ( на даний час обласне комунальне підприємство "Закарпаттеплокомуненерго", м. Ужгород та Перчинським споживчим товариством, м. Перечин як Споживачем укладено договір № 23 про надання послуг з теплопостачання, який підписаний споживачем із протоколом розбіжностей ( у справі наявна копія), стосовно умов п. 10; додатку №2; додатку №2-а.

Докази про врегулювання в установленому порядку розбіжностей стосовно умов договору № 23 від  04.11.2004 року, матеріали справи не містять.

Позовні вимоги стосуються неоплати в повному обсязі  відповідачем рахунків за послуги з теплопостачання, що надано в період з 21.12.2005 року по березень 2006 року.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 275 ГК України відпуск енергії споживачеві та оплата ним прийнятої енергії має здійснюватися за відповідним укладеним між енергопостачальною організацією та споживачем договором. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні, або такого, укладення якого є обов’язковим для сторін на підставі закону, або сторона – виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів ( робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими ( п.7 ст. 181 ГК України).

Ст. 19 Закону України „Про теплопостачання” передбачено обов’язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З вищенаведеного  випливає що в межах спірного періоду з 21.12.2005 року по березень 2006 року сторони у договірних відносинах не перебували. Позовні вимоги грунтуються лише складеними в односторонньому порядку рахунками №1011 від 06.01.2006 року, № 98 від 30.01.2006 року, №№307,308 від 28.03.2006 року які, однак, виставлено іншим постачальником –ДП „Газ – тепло”, який не є стороною по справі та не перебуває у договірних відносинах з вдповідачем.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України  підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних та інших творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної та творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Позивачем не подано належних доказів в обґрунтування та підтвердження обставин фактичного надання ним відповідачеві послуг з теплопостачання протягом спірного періоду.

В порушення вимог ст. 33 ГПК України позивач не довів суду існування між ним та відповідачем правовідносин з надання послуг  з теплопостачання  та докази отримання цих послуг відповідачем.

Позивач заявляючи вимогу про стягнення боргу не підтвердив те, що звертався до відповідача з вимогою про стягнення боргу в контексті ст. 530 ЦК України. Таким чином, на думку суду, позивач не підтвердив, що звертався за захистом свого порушеного права.

Господарський суд вважає, що позивачем не подано належних доказів в обґрунтування та підтвердження обставин фактичного надання ним відповідачу послуг з теплопостачання протягом спірного періоду, посилання апелянта на договір комісії не береться до уваги, оскільки позовні вимоги стосуються неоплати за послуги з теплопостачання, що надано в період з 21.12.2005 року по березень 2006 року, тобто після закінчення строку дії договору № 23 від 04.11.2004 року.

Отже, матеріали справи не підтверджують підставу виникнення зобов”язання відповідача перед позивачем по оплаті вартості послуг з теплопостачання, наданих протягом спірного періоду.

З огляду на те, що в позовній заяві та в матеріалах справи відсутні докази існування вказаних підстав виникнення цивільних прав та обов’язків відповідача перед позивачем, а тому господарський суд визнав неправомірними доводи про встановлення юридичного факту  надання послуг з теплопостачання та відповідно існування обов’язку відповідача по оплаті наданих послуг, у задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 530 ЦК України, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД  ПОСТАНОВИВ :

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                                      Г.Й. Бобрик

Вступну та резолютивну частини постанови оголошено 19.10.2007 року.

Рішення оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, 26.10.2007 року