ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2007                                                                                                            Справа № 34/214-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді  Чохи Л.В. (доповідача)

суддів: Сизько І.А., Тищик І.В.

при секретарі судового засідання: Врони С.В.

за участю представників:

від позивача: Басюк Т.І., довіреність №ЦХП18/3743 від 16.11.06,  юрисконсульт;

від позивача: Станова Ю.В. юрисконсульт, довіреність №ЦХП  від 21.02.07;

від відповдіача: Мещерякова Н.В. начальник відділу розрахунків, довіреність №354 від 01.01.07;

від відповідача:  Гусакова О.Б. юрисконсульт, довіреність №34  від 01.01.07;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту "Укрзалізничпостач", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області  від  19.06.07р.  у справі  №  34/214-07

за позовом державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач", м. Київ

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 28 326, 36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2007 року державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" звернулося в господарський суд Дніпропетровської області до державного підприємства "Придніпровська залізниця" з позовом про стягнення 28 326, 36 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач порушуючи розділ  6 договору № ЦХП-20205 від 10.01.2006 року, укладеного між сторонами, не оплатив в повному об”ємі позивачу поставлене дизпаливо в залізничних цистернах № 73995144, № 79520441, № 74729823, № 74166331, № 74128620 за залізничними накладними: № 43571688, № 43197236, № 43571685, № 43571689, № 43197955 на суму 28 326, 36 грн. (а .с. 2 –6 т. 1)

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що при прийнятті продукції на станціях одержання: Кривий Ріг –головний, Нікополь, Синельниково, Джанкой у вказаних позивачем цистернах була встановлена недостача нафтопродуктів у кількості 0, 336 тон на суму 1 055, 40 грн, 0, 236 тон на суму 741, 30 грн, 1, 504 тон на суму 4 724, 18 грн, 0,763 тони на суму 2 396,64 грн,

0, 959 тон на суму 3 012,29 грн, тому залізниця акцептувала рахунок на оплату фактично поставленої продукції на суму 10 655 956, 22 грн, і просив у позові відмовити. ( а. с. 107 –109 т. 1)

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2007 року (суддя Примак С.А.) позов задоволено частково: з державного підприємства "Придніпровська залізниця" стягнуто на користь державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" 2 396, 64 грн і судові витрати, в решті позову відмовлено. Суд виходив з того, що акти № 007 від 19.05.2005 року, № 305 від 19.05.2005 року, № 12 від 07.05.2006 року, № 71 від 19.05.2005 року складені відповідно до вимог “Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України”.

21.08.2007 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" порушено апеляційне провадження з перегляду рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2007 року. Скарга мотивована слідуючими  доводами:

·          договірними умовами передбачено, що поставка продукції здійснюється позивачем на умовах FСА у відповідності до ІНКОТЕРМС –2000;

·          підпунктом “б” пункту А.4 умов FСА правил ІНКОТЕРМС – 2000 передбачено, що якщо сторони не домовились про будь –який конкретний пункт в названому місці поставки і якщо таких пунктів декілька, то продавець може вибрати найбільш придатний для нього пункт;

·          обов”язок позивача з поставки продукції був виконаний в момент передачі продукції перевізнику вантажу на станції Кагамлицька Південної залізниці;

·          відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов”язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарно –розпорядчих документів;

·          відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором; передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві.

Представник державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" висловився в підтримку апеляційної скарги, а представники державного підприємства “Придніпровська залізниця” заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника  державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" і представників державного підприємства “Придніпровська залізниця” та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, 10.01.2005 року між державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" (постачальник) та  державним підприємством “Придніпровська залізниця” укладено договір поставки нафтопродуктів № ЦХП –20205. За змістом договору постачальник зобов”язується поставити нафтопродукти, а залізниця прийняти і оплатити їх на умовах, викладених в договорі.

Вказаний договір покладено в основу пред”явленого позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона –постачальник зобов”зується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов”язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю –продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписом ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі –продажу не випливає обов”язок продавця передати товар покупцеві, обов”язок продавця передати товар вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв”язку для поставки покупцеві.

Згідно ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором  купівлі –продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якого не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно п. 3.1 договору постачальник здійснює поставку товару залізничним або автотранспортом за вантажними реквізитами покупця на умовах та в терміни, які вказані в специфікаціях до договору, які надаються додатково та є його невід”ємними частинами. ( а. с. 11 –14 т. 1)

Отже, поставка нафтопродуктів згідно умов договору вважається здійсненою з моменту, коли позивач передав залізниці нафтопродукти за місцем вантажних реквізитів Придніпровської залізниці.

Так, згідно товарно –транспортним накладним узгодженим місцем поставки цистерни з дизельним паливом № 73995144 є станція Джанкой ТНТС, № 79520441

–станція Кривий Ріг (головний) ТНТС, № 74729823 –станція Синельниково - 1  ТНТС, №74166331 –станція Нікополь ТНТС, № 74128620 –станція Кривий Ріг (головний) ТНТС. ( а. с. 23 –27 т.1)

Отже, твердження скаржника про те, що покупець не призначив місце поставки товару є невірним.

Відповідно до п. 11.1 договору № ЦХП –20205 усе, що не обумовлено цим договором регулюється чинним законодавством України і міжнародними правилами тлумачення торгових термінів “ІНКОТЕРМС” редакції 2000 року.

Продукція прибула на станції призначення: Кривий Ріг (головний), Нікополь, Синельниково –1, Джанкой без слідів втрати та розкрадання у цистернах з непошкодженими пломбами, що є підставою для звільнення перевізника від відповідальності за недостачу вантажу відповідно до положень ст. 111 Статуту залізниці України.

Відповідно до п. п. 3.4, 6.2 договору поставка товару підтверджується сторонами шляхом підписання акту прийому –передачі. Покупець здійснює розрахунки за поставлений товар шляхом акцепту сповіщення при умові фактичного отримання товару, що відповідає специфікації.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували приймання продукції від постачальника представником покупця: Придніпровської залізниці на станції Кагамлицька. На цій станції продукція приймалась по договору перевезення представниками Південної залізниці. Той факт, що на цій станції передача нафтопродуктів відповідачу не відбулася свідчить і те, що продукція була погружена в цистерни за пломбами відправника: закритого акціонерного товариства “Торговий дім “Укртатнафта”, а не за пломбами відповідача.

Спір між сторонами виник з приводу недостачі вантажу, що надійшов на адресу відповідача за залізничними накладними № 43571688, № 43197236, № 43571685, № 43571689, № 43197955.

Як вбачається з матеріалів справи, продукція навантажена закритим акціонерним товариством “Торговий дім “Укртатнафта” та його засобами за відсутності представника постачальника і передана без переважування на станції Кагамлицька Південної залізниці.

07.05.2005 року, 13.05.2005 року і 19.05.2005 року під час приймання вантажу кінцевими одержувачами виявлено розбіжність між показниками за відвантажувальними документами та фактичною наявністю продукції загальною масою 329, 227 тон.

За врахуванням природної втрати та похибки визначення маси відповідач вважає, що позивачем не доставлено 6, 173 тони дизельного пального, про що складено акти приймання нафтопродуктів за формою 5-НП “Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України” №81/38/16/235/122 від 02.04.1998 року. (а. с. 10 –124 т. 1)

Відповідачем на адресу позивача були надіслані претензії, в яких запропоновано визнати недостачу продукції на встановлені приймальною

комісією суми та відкорегувати рахунок, і податкову накладну за фактично відвантажену продукцію. (а. с. 131, 135, 143, 147 т. 1)

Відповідно до п. 4.2 договору прийом товару за кількістю, який поставлено в залізничних цистернах, здійснюється покупцем у порядку, передбаченому “Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України”, затвердженої 02.04.1998 року № 81/38/101/235/122 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 685/3978 від 07.10.1999 року із складанням акту приймання нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП.

Відповідно до п. 6.4 договору розрахунок за товар здійснюється відповідно до наказу Укрзалізниці №329 –ЦЗ від 30.04.2004 року. Пункт 2.6.1 зазначає, що структурний підрозділ –вантажоодержувач акцепту є авізо на суму фактично отриманих ТМЦ, які відповідають специфікації до договору поставки, за виключенням неякісної продукції, нестач або бракованої продукції згідно складених рекламацій.

Враховуючи дане положення відповідачем рахунки були акцептовані частково.

В виконання розділу 6 договору позивач направив відповідачу за поставлене паливо в 40 цистернах сповіщення № 6614 від 15.05.2005 року на загальну суму 10 655 956, 22 грн, а відповідач оплатив лише 10 627 629, 86 грн, але позивачем заявлений позов про стягнення боргу за поставлене дизельне паливо лише в п”яти залізничних цистернах: № 73995144, № 79520441, № 74729823, № 74166331, № 74128620, який згідно акту звірки між сторонами складає 9 461, 40 грн. (а. с. 127 –128 т. 1)

Згідно п. 4.1 договору № ЦХП –20205 постачання продукції виконується в обсягах, зазначених у специфікаціях.

Відповідно до вимог ст. 38 Господарського процесуального кодексу України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів про належне виконання ним умов договору поставки та передачі покупцеві продукції в обсягах, зазначених у специфікаціях, тому висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для покладення на відповідача зобов”язання акцептувати сповіщення по пред”явлених рахунках на суму вартості непоставленого товару, слід вважати правильним та відповідним до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено загальні умови виконання збов”язань.

Отже, твердження апеляційної скарги про наявність підстав до застосування положень ст. 334 Цивільного кодексу України, що визначають момент набуття покупцем права власності на товар, не заслуговують на увагу. Позивачем не доведено факт постачання товару в кількості, зазначених у супровідних документах.

Відповідно до п. 4.2 договору № ЦХП –20205 прийом товару за кількістю здійснюється покупцем в порядку, передбаченому “Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України” від 02.04.1998 року № 81/38/101/235/122, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17.10.1999 року за №685/3978.

Як встановлено судовою колегією, прийняття продукції покупцем відбулося згідно з вимогами вищеназваної Інструкції.

Так, відповідно до вимог вказаної Інструкції, виявивши недостачу продукції, покупець у всіх випадках призупиняв приймання та телеграмами здійснив виклик представника постачальника та відправника, якому постачальник доручив відвантажити продукцію.

Виконання робіт з приймання продукції виконано за участю представників громадськості підприємства або депутатів місцевої ради.

Акти складені в день надходження продукції, тобто в них зафіксована недостача продукції, виявлена на початку приймання. За час проведення приймання, в тому числі її призупинення, розмір недостачі не змінився.

Акти приймання нафтопродуктів за кількістю № 012 від 07.05.2005 року, № 007 від 19.05.2005 року, № 71 від 19.05.2005 року, № 013 від 13.05.2005 року № 305 від 19.05.2005 року складені по формі і змісту відповідно до додатку до Інструкції.

Посилання суду першої інстанції на висновки господарського суду Полтавської області від 19.09.2006 року у справі № 20/104 відносно порушень відповідачем Інструкції при прийманні цистерни № 74128620 є невірним.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, тобто позивач і відповідач.

Але, як вбачається із рішення суду, справа №20/104 була заслухана за участю іншого відповідача. (а. с. 78 –79 т. 1)

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв”язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За таких обставин, оскаржене рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача 2 396, 64 грн і судових витрат, в іншій частині рішення слід залишити без змін.

З огляду на наведене, та, керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2007 року в частині стягнення з державного підприємства "Придніпровська залізниця" на користь державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України  "Укрзалізничпостач" збитків у сумі 2 396, 64 грн, держмита у сумі 23, 79 грн і витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у сумі 9, 68 грн скасувати.

В цій частині позову відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                                       Л.В. Чоха

Судді:                                                                                   І.А. Сизько

І.В.Тищик