ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"10" липня 2007 р.
Справа № 25-16/149-03-4590

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,

при секретарях   -   Волощук О. О. та Юзьковій І. В.,

за участю представників:

від позивача –ВАТ „Прикарпатбуд” - не з’явився,

від позивача  –ДП „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” - не з’явився,

від 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів - Української державної будівельної корпорації „Укрбуд” –не з’явився,

від відповідача –РВ ФДМУ по Одеській області –Чапліна О. В.,

від відповідача –ВКФ „Босфор” у вигляді ТОВ - не з’явився,

від прокурора Одеської області - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ВАТ „Прикарпатбуд”  та ДП „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд”

на  рішення господарського суду Одеської області від 19.07.2006 р.

у справі   №25-16/149-03-4590

за позовом ВАТ „Прикарпатбуд” (м. Дрогобич Львівської області) та ДП „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” (смт. Затока Б-Дністровського району Одеської області)

до  РВ ФДМУ по Одеській області (м. Одеса) та ВКФ „Босфор” у вигляді ТОВ (м. Одеса)

3-я особа,  яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів -

Українська державна будівельна корпорація „Укрбуд”, м. Київ

за участю Прокурора Одеської області

про  визнання договору оренди недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

20.06.2003 р. (вх. №6302) ВАТ „Прикарпатбуд” (далі –Позивач - 1) та ДП „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” (далі –Позивач - 2) у господарському суді Одеської області пред’явлено позов до РВ ФДМУ по Одеській області (далі - Відповідач - 1) та ВКФ „Босфор” у вигляді ТОВ (далі –Відповідач - 2) про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що не увійшло до статутного фонду Позивача-1 та знаходиться на його балансі, а саме: будівлі та споруди бази відпочинку „Карпати”, площею забудови 3761,4 кв.м. за адресою: 67772, ст. Сонячна, смт. Затока, Б-Дністровський район, Одеська область, укладеного 15.05.2003 р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, як такого, що укладений з порушенням чинного законодавства і не відповідає вимогам закону (а.с. 4-5, т.1). Свої  вимоги вони мотивували наступним.

30.04.2003 р. Відповідачем-1 прийняте рішення та виданий наказ №320 про проведення підготовки до приватизації  Позивачем-1 об’єкту соціальної сфери державної власності –б/в „Карпати”, що знаходиться на балансі останнього, так як Позивач-1 користується першочерговим правом викупу даного об’єкту оренди. На виконання даного рішення за кошти Позивача-1 було підготовлено та передано до Відповідача-1 комплект документів на приватизацію вказаного об’єкту. В кінці березня 2003 р. з листа Відповідача - 1 №1/1045 від 13.03.2003 р. позивачі довідалися  про те, що наказом від 31.01.2003 р. Відповідач-1 відмінив рішення щодо приватизації шляхом викупу Позивачем-1 б/в „Карпати” і прийняв нове, яким передав б/в „Карпати” в оренду Відповідачу-2. Надалі був укладений спірний договір оренди. Своїм рішенням Відповідач-1 порушив п.4 ст. 8 ЗУ „Про оренду державного та комунального майна”; після прийняття Відповідачем-1 рішення про передприватизаційну підготовку об’єкту соціальної сфери державної власності –б/в „Карпати” (наказ №320), згідно п.4 ст. 9 вказаного Закону, у передачі даного об’єкту в оренду будь-якій особі мало бути відмовлено; якщо Відповідач-1 прийняв рішення про відміну рішення щодо приватизації шляхом викупу Позивачем-1, він мав би запропонувати після цього позивачам укласти такий договір оренди, так як вони, насамперед, наділені переважним перед іншими особами правом на укладання договору оренди б/в „Карпати”. В обґрунтування свого позову позивачі послалися на ст.ст. 4,6,48,59 ЦК України, ЗУ „Про оренду державного та комунального майна” та п.п.1,4 Роз’яснення ВАСУ №02-5/111 від 12.03.1999 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”.

Надалі Відповідач-1 надав суду відзив від 15.07.2003 р. за вих. №1/3219 (а.с. 23-26, т.1), в якому  просив відмовити у позові, з тих підстав, що у позові не вказано конкретні порушення конкретної норми Закону, за якою оспорюваний договір визнається недійсним; позивачами не надано доказів передачі Українською державною будівельною корпорацією „Укрбуд”, як засновником, у безоплатне користування Позивача-1 б/в „Карпати”; Позивача-1 створено шляхом корпоратизації; позивачі не утримували майно у належному стані; Позивач-1 не надав доказів щодо утримання за власні кошти та у належному стані об’єкту більш як 5 років, які обумовлюють право викупу об’єкту приватизації; листом від 13.03.2003 р. №1/1045 РВ інформувало Позивача-1 про підготовку майна б/в до передачі в оренду, у зв’язку з заявою  Відповідача-2, але майже до укладення договору оренди –15.05.2003 р. позивачі не надсилали до Відповідача-1 ніяких пропозицій або заперечень, заяв про оренду держмайна; п.4 ст. 8 ЗУ „Про оренду державного та комунального майна” стосується лише державних підприємств, якими не є позивачі, тобто вони не мають переважного права на оренду майна б/в; Відповідач-1  ще 22.01.2003 р. листом №1/351 наполягав на передачі в оренду Позивачу-1 майна б/в, але листом від 30.01.2003 р. №22/01 він фактично відмовився від оренди цього майна; рішенням господарського суду Одеської області від 09.06.2003 р. по справі №17/162-03-3890 за позовом Відповідача-2 до Позивача-1 про усунення перешкод у користуванні майном Відповідача-2, як орендаря за договором оренди від 15.05.2003 р., позов задоволено та зобов’язано Позивача-1 усунути перешкоди у користуванні Відповідачу-2 орендованим нерухомим  майном, що не увійшло до статутного фонду Позивача-1, а саме, б/в „Карпати”.

14.08.2003 р. (вх. №12070) позивачі подали до суду доповнення до позовної заяви (а.с. 34-35, т.1), в якому, враховуючи Декрет КМУ від 19.02.1993 р. №19-93 „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності, в будівництві та промисловості будівельних матеріалів”, п.7 ст. 9 ЗУ „Про оренду державного та комунального майна”, п.4 Порядку проведення конкурсу на право укладення договору оренди державного майна, затвердженого наказом ФДМУ №1677 від 03.09.1999 р., та те, що позивачами заперечується право Відповідача-1 на передачу майна б/в „Карпати” в оренду, так як функції  щодо управління  цим майном покладено на Українську державну будівельну корпорацію  „Укрбуд”, і звернень щодо оренди майна до Відповідача-1 було декілька, підтримали позов.

14.08.2003 р. (вх. №12069) позивачі надали суду заперечення на відзив (а.с. 44-45, т.1), в якому зазначили, що пояснення Відповідача-1 необґрунтовані і немотивовані.

Відповідач-1  надав суду заперечення на доповнення до позову від 15.08.2003 р. за вих. №1/3771 (а.с. 89-93, т.1), в якому просив відмовити у його задоволенні, з тих же підстав, що були вказані у відзиві, а також, враховуючи те, що порушення чинного законодавства при передачі в оренду Відповідачу-2 не встановлено КРУ ФДМУ, Одеською обласною прокуратурою, Одеською обласною податковою міліцією.

19.11.2003 р. (вх. №17771) позивачі подали до суду клопотання про зупинення провадження у справі  до вирішення по суті, пов’язаної з нею справи №25/263-03-8424 про визнання недійсним рішення виконкому Затоківської селищної ради від 25.12.2002 р. №243, на підставі якого видане свідоцтво про право власності держави Україна в особі РВ ФДМУ по Одеській області на б/в „Карпати” (а.с. 246, т.1).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.11.2003 р. (а.с. 253-254, т.1) провадження з цієї справи зупинено.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.06.2005 р. (а.с. 1-2, т.2) провадження з цієї справи поновлено.

12.07.2006 р. (вх. №14823) Відповідач-1  надав суду відзив (а.с. 37-43, т.2), в якому, враховуючи обґрунтування викладене у попередніх відзиві та запереченнях, просив відмовити позивачам у позові.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.07.2006 р. (підписаним колегією суддів у складі: головуючого судді –Малярчук І.А., суддів –Літвінова С.В., Семенюка Г.В. 07.08.2006 р.) у задоволені позову відмовлено (а.с. 93-99, т.2). Таке рішення суд мотивував наступним. Накази РВ ФДМУ по Одеській області №123 від 31.01.2003 р., яким відмінено рішення про включення до переліку об’єктів соціальної сфери державної власності, які підлягають приватизації шляхом викупу ВАТ „Прикарпатбуд” б/в „Карпати”, №463 від 15.05.2003 р. „Про затвердження належної оцінки вартості будівель та споруд б/в „Карпати”, площею забудови 3761,4 кв.м., які не увійшли до статутного фонду ВАТ „Прикарпатбуд”, знаходяться на його балансі та є державною власністю”, №466 від 15.05.2003 р. „Про укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності” визначили порядок розпорядження органом управління державним майном, оскарження яких у судовому порядку та наявності судових рішень щодо неправомірності здійснення цього процесу, позивачі суду не надали та не довели, у зв’язку з чим суд дійшов до висновку про недоречність позиції останніх щодо набуття права на безоплатне отримання майна  б/в „Карпати”, згідно з п.2 ст. 24 ЗУ „Про приватизацію державного майна”. Правомірність управління РВ ФДМУ по Одеській області оспорюваним майном підтверджує свідоцтво на право власності на б/в „Карпати” від 15.01.2003 р., яке є чинним на момент прийняття судового рішення, з урахуванням ухвали господарського суду Одеської області про припинення провадження по справі №9-25/263-03-8424 від 16.01.2006 р.. Не є предметом спору правовідносини щодо підстав набуття позивачами першочергового права на безоплатне отримання майна бази відпочинку, викупу державного майна, оскільки дані правові позиції є протилежними одна одній. Згідно до ст. 24 ЗУ „Про приватизацію державного майна”, розпорядження об’єктами соціально-побутового призначення, будь-то передача у комунальну власність, чи у безстрокове безоплатне користування, приватизація провадиться виключно за рішенням державного органу приватизації. Відповідні рішення органу приватизації щодо передачі б/в „Карпати” у безстрокове безоплатне користування Корпорації „Укрбуд”, ВАТ „Прикарпатбуд” чи її приватизації в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що підстав для визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 15.05.2003 р., в порядку ст.ст. 48,59 ЦК УРСР, чинних на момент укладення договору, немає, за відсутності правового обґрунтування позивачами такої невідповідності законодавству та доказів в підтвердження заявлених вимог. В обґрунтування рішення суд також послався на ч.ч.1,2 п.1 Указу Президента України „Про корпоратизацію підприємств” від 15.06.1993 р..

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, позивачі звернулися до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати це рішення і прийняти нове, яким позов задовольнити, з підстав його незаконності і необґрунтованості. Скаржники також зазначили, що, оскільки на момент підготування апеляційної скарги оскаржуване рішення, оформлене у відповідності до ст. 84 ГПК України, скаржниками не отримано, пояснення щодо незаконності рішення будуть викладені у доповненні до апеляційної скарги.

Розгляд справи було призначено на 12.09.2006 р. о 14:00, про що сторони та прокурор, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

12.09.2006р. від скаржників до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду  господарським судом Одеської області справи №25/334-06-8371А.

Представники Відповідача-2 та прокурора Одеської області у судове засідання 12.09.2006р. не з’явились, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

В судовому засіданні представники скаржників підтримали клопотання про  зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Одеської області справи №25/334-06-8371А.

Судова колегія дійшла висновку, що для всебічного та повного розгляду справи необхідно на стадії апеляційного провадження залучити до участі у розгляді справи в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Українську державну будівельну корпорацію „Укрбуд”, у зв’язку з чим та не з’явленням Відповідача-2 і прокурора, розгляд справи було відкладено на 28.09.2006р. о 10:30, про що сторони, прокурор та залучена судом 3-я особа, згідно приписів ст.98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

15.09.2006 р. позивачі надали суду доповнення до апеляційної скарги, в якому просили суд скасувати це рішення і прийняти нове, яким позов задовольнити, оскільки у судовому засіданні не здійснювалося його фіксування технічними засобами; судове засідання 19.07.2006 р. відбулося без участі представників позивачів, хоча вони вчасно –о 15:30 прибули до суду у кімн. №546 і очікували на запрошення; о 15:32 суддя Малярчук І.А., яка знаходилась у залі засідань одна, тобто без інших членів колегії, які повинні були розглядати справу, повідомила, що рішення вже прийняте; оскаржуване рішення не підписане усіма суддями, які брали участь у засіданні; позивачі були позбавлені судом можливості надати докази, а саме, постанову ВГСУ від 17.11.2005 р. у справі №25/263-03-8424, в якій зроблено висновки, що суперечать висновкам, зробленим місцевим судом з цієї справи –акт передачі б/в „Карпати” безоплатно ВАТ „Прикарпатбуд” від 22.12.2003 р. є різновидом правовстановлюючих документів про право власності (володіння) майном.

25.09.2006р. до суду надійшли  письмові пояснення, залученої апеляційним судом до участі у розгляді справи, в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, –Української державної будівельної корпорації „Укрбуд”, яка просила суд розглянути спір за її відсутністю та повністю підтримала позов, пославшись на те, що Відповідач-1 передав в оренду майно у порушення чинного законодавства без погодження з нею, тобто особою, яка уповноважена управляти цим майном. В обґрунтування своєї позиції 3-я особа послалась на чинне законодавство та  лист ФДМ України.

27.09.2006р. до суду надійшло письмове клопотання Відповідача-1 про повернення апеляційної скарги без розгляду, оскільки її подано з пропуском встановленого строку.

28.09.2006р. до суду надійшло письмове клопотання, залученої апеляційним судом до участі у розгляді справи, в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, –Української державної будівельної корпорації „Укрбуд”, яка просила суд  зупинити провадження у справі до розгляду господарським судом Одеської області адміністративної справи №22/334-06-8371А, рішення за якою, на думку заявника, має значення для вирішення цього спору.

В судовому засіданні 28.09.2006р. представники позивачів та 3-ї особи підтримали  клопотання про зупинення провадження у справі, а представники відповідачів заперечували проти цього.

Представник Відповідача-1 надав відзив (з додатковими доказами) на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою суду від 28.09.2006р. було зупинено провадження у справі до розгляду адміністративної справи №22/334-06-8371А. Суд також витребував у Позивача-2 його статут.

Ухвалою суду від 24.11.2006р. провадження у справі було поновлено та скаргу призначено до розгляду на 21.12.2006р., про що прокурор, сторони та 3-я особа були повідомлені належним чином.

21.12.2006р. від  скаржників - ВАТ „Прикарпатбуд” та ДП „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі №25-16/149-03-4590 до вирішення господарським судом Одеської області, пов’язаної з нею іншої справи №16/438-06-11987А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2006р. вищезазначене клопотання було задоволено, а саме провадження у справі  №25-16/149-03-4590 - зупинено до вирішення господарським судом Одеської області  спору  у справі  № 6/438-06-11987А.

У  зв’язку з розглядом господарським судом Одеської області справи №16/438-06-11987А   та набуттям прийнятого по ній рішення законної сили, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2007р. провадження  у справі №25-16/149-03-4590 поновлено та призначено скаргу до розгляду на 10.07.2007р. о 12:30, про що прокурор, сторони, 3-я особа  були повідомлені належним чином.

Представники позивачів,  3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів –Української державної будівельної корпорації „Укрбуд”, відповідача - ВКФ „Босфор” у вигляді ТОВ та прокурора Одеської області в судове засідання 10.07.2007р. не з’явились, про причини свого нез’явлення суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили і судова колегія прийняла рішення про розгляд справи за їх відсутністю.

Оскільки представник РВ ФДМУ по Одеській області –Чапліна О. В. не заявив клопотання про технічну фіксацію судового засідання, така фіксація, відповідно до ст. 81-1 ГПК України, не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання.

Судова колегія задовольнила клопотання представника відповідача –РВ ФДМУ по Одеській області про залучення до матеріалів справи копії акту передачі майна.

Представник відповідача - РВ ФДМУ по Одеській області –Чапліна О. В. в усних поясненнях наданих апеляційному суду  в судовому засіданні 10.07.2007р. при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

За згодою представника відповідача - РВ ФДМУ по Одеській області, згідно ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення  представника відповідача РВ ФДМУ по Одеській області, ознайомившись з доводами апеляційної скарги (доповненнями до неї) та з запереченнями на неї,   дослідивши обставини і матеріали  справи,  в тому числі наявні у них докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам  цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія  встановила наступне.

Як вбачається зі змісту позову, предметом цього спору є договір оренди нерухомого майна, а саме майнового комплексу (будівель та споруд) - бази відпочинку „Карпати”, площею забудови 3761,4 кв.м. (далі по тексту –б/в), розташованої  за адресою:  ст. Сонячна, смт. Затока, Б-Дністровський район, Одеська область, укладений 15.05.2003р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2.

Матеріали справи свідчать, що будівельно-монтажний трест „Дрогобичпромбуд” був державним підприємством, тобто підприємством  з державною формою власності  і входив до складу Української державної будівельної корпорації „Укрбуд”.

Відповідно до Указу Президента України №210/93 від 15.06.1993р. „Про корпоратизацію підприємств” (з наступними змінами та доповненнями) та на наказу Української державної будівельної корпорації „Укрбуд” №27  від 14.01.1994р.,  який відповідно до Декрету КМ України  №19-93 від 19.02.1993р. „Про управління майном, що є в загальнодержавній власності в будівництві та промисловості будівельних матеріалів”, було делеговано функції управління майном організацій підприємств, які засновані на державній власності та входять до її складу,  вищезазначене державне підприємство було перетворено, шляхом корпоратизації, в ВАТ „Прикарпатбуд”, яке є Позивачем-1 з цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що при здійсненні зазначеної корпоратизації до складу майна, що перейшло у власність новоствореного підприємства - Позивача-1, не увійшли об’єкти соціально-культурного призначення, в т.ч. вищезазначена  б/в, які були на  час корпоратизації  на балансі  будівельно-монтажного  тресту „Дрогобичпромбуд і, відповідно до ст. 10, діючого на той час Закону України „Про підприємства в Україні”, належали цьому підприємству  на праві  повного господарського відання.

Матеріали справи також свідчать, що після утворення Позивача-1 ця б/в продовжувала знаходитись на  його балансі, але, враховуючи вищевикладені обставини, залишалась у державній власності України, оскільки знаходження цього майна на балансі Позивача-1 не змінило статусу цього  державного майна.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 22.01.1998р. відповідно до установчого договору та актів передачі (а.с. 46,78-80, т.1) зазначена б/в з усім її майном було передана Позивачем-1 до статутного фонду створеного ним дочірнього підприємства „База відпочинку Карпати”, тобто Позивачу-2.

З викладеного вбачається, що Позивач-1, який не є підприємством державної форми власності  у порушення  Закону України „Про власність” та  норм ЦК УРСР (в редакції 1963р.), відповідно до вищезазначених установчого договору та актів передачі розпорядився державним майном –б/в, шляхом  передачі його у статутний фонд іншого підприємства.

Проте, судова колегія погоджується, з висновком  господарського суду Одеської області, викладеним у рішенні  по справі №16/438-06-11987А,  що немає правових підстав приймати цей установчий договір та акти  до уваги, оскільки вони не мають юридичної сили і відповідно   не можуть породжувати зазначених у них наслідків. Більш того, статутом Позивача-2 не  передбачено, що Позивач-1 передав йому в статутний фонд зазначену б/в, і будь-які інші правові підстави та докази такої передачі в матеріалах справи відсутні, що також встановлено вищезазначеним рішенням суду по  справі №16/438-06-11987А, і ці обставини, згідно ст. 35ГПК України, мають приюдиційне значення при вирішенні цього спору.

Положенням про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженим наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19 травня 1999 р. N 908/68 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 червня 1999 р. за N 414/3707 (з наступними змінами та доповненнями), передбачені наступні способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі: - здійснення приватизації, відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про Державну програму приватизації" та інших нормативно-правових актів; - передача майна в оренду, відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна"; - передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності"; - передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 N 1482;  - передача майна господарським товариствам, на умовах відповідного договору безоплатного зберігання (далі - договір зберігання), відповідно до вимог законодавства.

Зі змісту  вищевказаного Положення та зазначених у ньому законів та нормативних актів вбачається, що, у разі не реалізації  права на укладення договору оренди на цю б/в, особою, на балансі якої  вона знаходилась, тобто Позивачем-1,  Відповідач-1 мав право передати цю б/в  за договором оренди іншим особам, але при обов’язковому узгодженні укладання цього договору з особою, уповноваженою управляти цим майном, якою, в даному випадку, враховуючи Декрет КМ України №19-93 від 19.02.1993р. „Про управління майном, що є в загальнодержавній власності в будівництві та промисловості будівельних матеріалів” та лист ФДМ України №10-16-13765 від 06.10.2004р., є Українська державна будівельна корпорація „Укрбуд”.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ФДМУ або Відповідач-1 узгоджував  укладання спірного договору  з Українською державною будівельною корпорацією „Укрбуд”, а остання, як вбачається з її письмових пояснень, не визнає факту такого узгодження.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що при укладенні договору оренди державного майна –б/в Відповідачем-1 було порушено порядок його укладання, тобто цей договір укладено у порушення  вищезазначеного Декрету та Закону України „Про оренду державного і комунального майна”.

Місцевий суд, вирішуючи спір по суті, не дав належної оцінки цим обставинам, невірно застосував норми матеріального права і дійшов помилкового висновку, що при укладенні договору оренди було дотримано вимоги чинного законодавства, що, відповідно до ст.104 ГПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Стаття 48 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), яка діяла на момент укладення договору і на підставі якої позивачі просили визнати його недійсним, встановлювала, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону. Такі ж положення містяться у ст.203 та ст.215 ЦК України. Такі угоди відносяться до категорії оспорюваних угод і на вимогу заінтересованої особи  можуть бути визнані недійсними в судовому порядку.

Згідно приписів Закону України "Про власність", власник майна може вимагати в судовому порядку усунення будь-яких порушень його права на належне йому майно. При цьому, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які, хоч і не є власником, але володіють майном на праві повного господарського відання, оперативного управління  або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ці особи мають право на захист свого володіння та користування також від власника. Відповідно  до ст.49 зазначеного Закону, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

З огляду на викладене та враховуючи, що б/в знаходилась у володінні та користуванні  Позивача-1 на  підставах не заборонених законом, і судовими рішеннями не встановлено, що це володіння є неправомірним, він, як заінтересована особа, у разі порушення його прав, мав правові підстави  для звернення  до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги Позивача-1 про визнання цієї угоди недійсною обґрунтовані і місцевий суд безпідставно відмовив в їх задоволенні.

Водночас, судова колегія вважає необґрунтованими вимоги Позивача-2 про визнання цієї угоди недійсною, оскільки будь-які його права цим договором не порушено і в нього не було, передбаченого ст.1 ГПК України, права (в матеріальному розумінні) на звернення до суду з цим позовом.

Клопотання Відповідача-1, яке надійшло до суду 27.09.2006р., про повернення апеляційної скарги без розгляду, оскільки її подано з пропуском встановленого строку, не підлягає задоволенню, так як, по-перше, апеляційну скаргу (у первісному її варіанті) було подано у строки, передбачені ГПК України, а, по-друге, норми зазначеного Кодексу не забороняють подачу доповнень до скарги після прийняття її до розгляду і не передбачають можливість залишення таких доповнень без розгляду.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду -  скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Позивача-1 та відмову у задоволенні позову Позивача-2.

При цьому, задовольняючи апеляційну скаргу, судова колегія не приймає до уваги  доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права, оскільки ці доводи (у судовому засіданні не здійснювалося його фіксування технічними засобами; судове засідання 19.07.2006р. відбулося без участі представників позивачів, хоча вони вчасно –о 15:30 прибули до суду у кімнату №546 і очікували на запрошення; о 15:32 суддя Малярчук І.А., яка знаходилась у залі засідань одна, тобто без інших членів колегії, які повинні були розглядати справу, повідомила, що рішення вже прийняте; оскаржуване рішення не підписане усіма суддями, які брали участь у засіданні), на її думку, не підтверджуються будь-якими  доказами та спростовуються протоколом судового засідання.

Судова колегія, задовольняючи позов, не застосовує, передбачені чинним законодавством, наслідки визнання договору недійсним, а саме, реституцію, оскільки, як встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, спірні об’єкти, не зважаючи на наявність акту приймання –передачі, фактично в оренду (користування та володіння) Відповідачем-1 Відповідачу-2 не передавалися і орендна плата за них Відповідачем-2 не сплачувалась.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ „Прикарпатбуд” (м. Дрогобич Львівської області) та ДП „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” (смт. Затока Б-Дністровського району Одеської області) - задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 19.07.2006 р. у справі №25-16/149-03-4590 – скасувати.

Позов ВАТ „Прикарпатбуд” (м. Дрогобич Львівської області) - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, укладений 15.05.2003р. між РВ ФДМУ по Одеській області та ВКФ „Босфор” у вигляді ТОВ стосовно будівель та споруд бази відпочинку „Карпати”, площею забудови 3761,4 кв.м., за адресою: 67772, ст. Сонячна, смт. Затока, Б-Дністровський район, Одеська область, що не увійшли до статутного фонду ВАТ „Прикарпатбуд” (м. Дрогобич Львівської області).

ДП „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” (смт. Затока Б-Дністровського району Одеської області) в позові до РВ ФДМУ по Одеській області та ВКФ „Босфор” у вигляді ТОВ про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, укладеного 15.05.2003р. між РВ ФДМУ по Одеській області та ВКФ „Босфор” у вигляді ТОВ, –відмовити.

Постанова, згідно ст.105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                                                  Мирошниченко М. А.

Судді:                                                                                                 Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 12.07.2007р.