ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.03.07                                                                                               Справа №9/158/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А. судді  Кричмаржевський В.А.    , Мірошниченко М.В.  , Мойсеєнко Т. В.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача - Дерев’янко І.О., дов. №47 від 05.03.2007р.

відповідача -  Колодія А.О., дов. №1юр. від 03.01.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Комунального підприємства «ЕЛУАШ», м.Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 18.07.2006року

у справі №9/158/06

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Серіол-Плюс», м.Запоріжжя

до відповідача    Комунального підприємства «ЕЛУАШ», м. Запоріжжя

про стягнення 368.767,66грн.

Установив:

Рішенням суду (суддя Нечипуренко О.М.) від 18.07.2006р. у справі №9/158/06 позовні вимоги задоволені частково, з КП «ЕЛУАШ»  на користь ТОВ.«Серіол-Плюс» стягнуто 75.743,16 грн. основного боргу,  37.065,68 грн. втрат від інфляції та 11.672,05 грн. -3% річних. У стягненні 32.244,84 грн. пені відмовлено. Крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто 1.349,80 грн. державного мита, 43,19 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і 10.500,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його до Запорізького апеляційного господарського суду, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що господарським судом невірно встановлені розмір інфляційних втрат  та  3% річних, а також звертає увагу на те, що позивачем неналежним чином виконувались договірні зобов'язання, ним постачався відповідачеві товар неналежної якості.

Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає рішення законним та обґрунтованим, але просить змінити його та стягнути з позивача суму пені у розмірі 32.244,84грн. та 6.574грн. адвокатських послуг.

Представники сторін підтримали доводи і заперечення, що викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Під час апеляційного перегляду рішення розгляд справи неодноразово відкладався з метою проведення сторонами звірки взаєморозрахунків, оскільки із матеріалів справи неможливо було встановити об’єктивну істину внаслідок помилок в бухгалтерському обліку, допущених сторонами у справі.

За погодженням представників сторін у судовому засідання оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

За розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №160 від 24.01.2007р. справу №9/158/06 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кричмаржевського В.А.( головуючого, доповідача), Мірошниченка М.В. та Мойсеєнко Т.В.

Обговоривши доводи та заперечення сторін, їх представників, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2004р. та 04.01.2005р. між ТОВ. «Серіол-Плюс» (Продавець за договором) та КП «ЕЛУАШ» (Покупець за договором) були укладені договори №1 і №1/Е, відповідно до яких позивач зобов’язався поставляти і передавати у власність відповідача паливно-мастильні матеріали (далі – ПММ), а останній – на підставі виставлених рахунків  протягом 10 днів сплачувати їх вартість.

Сторони узгодили, що кількість ПММ буде визначатися за накладними (п.2.1), а ціна – у виставлених рахунках (п. 1.2).

Строк дії договору №1 сторонами встановлений до 31.12.2004р., договору №1/Е – до 31.12.2005р. У договорі №1/Е сторони встановили, що він вважається автоматично пролонгованим при відсутності письмового повідомлення контрагента, зробленого не пізніше 10 днів до спливу терміну договору (п.7.1).

На виконання умов договорів позивач у період з січня 2004р. по березень 2006р. поставив відповідачеві ПММ на загальну суму 5.905.976,29 грн. Відповідач на порушення умов договору щодо строків оплати сплачував вартість ПММ несвоєчасно і не в повному обсязі, у зв’язку з чим станом на день звернення позивача до господарського суду -25.05.2006р., борг склав 155.743,16 грн. Позивачем заявлена до стягнення сума боргу - 170.743,16грн. Як пояснив представник позивача, при здійсненні розрахунку не було зараховано 15.000,00 грн., які перерахував відповідач платіжним дорученням №1234 від 12.05.2006р. Позивач заявами тричі уточнював позовні вимоги (а.с. 38,55,85), у зв’язку з цим суд розглянув суму основного боргу у розмірі  75.743,16грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення 32.244,84грн. пені, 37.065,68грн. втрат від інфляції та 11.672,05грн. -3% річних.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладених письмових договорів, які встановили для сторін взаємні обов’язки.

За своєю правовою природою укладені договори є договорами поставки.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Як  представник позивача так і відповідач у судових засідання не заперечували проти здійснення відпуску позивачем та прийняття відповідачем ППМ.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статтей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог–відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів встановила, що в процесі розгляду справи у суді першої інстанції відповідач платіжними дорученнями №1846 від 04.07.2006р та №1948 від 11.07.2006р. перерахував позивачеві 80.000,00 грн. і 75.743,16 грн. відповідно. Таким чином, на день прийняття господарським судом рішення від 18.07.2006р. відповідач у повному обсязі погасив основний борг. Судом не була врахована остання оплата відповідача, у зв’язку з цим неправомірно стягнуто лише 75.743,16 грн. основного боргу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі в частині стягнення 75.743,16грн. - припиненню.

Перевіривши надані позивачем та відповідачем розрахунки, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем помилково заявлено до стягнення 37.065,68грн. як втрати від інфляції та 11.672,05грн. 3% річних. Здійснивши розрахунок цих сум колегія суддів встановила, що розмір збитків від інфляції, який підлягає стягненню, становить 16.322,55грн., а 3% річних – 6.990,80грн.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені, обґрунтовуючи це тим, що у підприємства наявна велика кредиторська заборгованість, про що надана відповідна довідка.

Колегія суддів, враховуючи наявну кредиторську заборгованість та важливість комунального підприємства-відповідача для інфраструктури міста вважає за можливе задовольнити клопотання та зменшити розмір пені до 10 грн.

Таким чином, до стягнення підлягає 16.322,55грн. інфляційних втрат, 3% річних – 6.990,80грн. та 10 грн. пені.

У судовому засіданні представник позивача (адвокат) погодився з вищевказаними сумами, які підлягають стягненню з відповідача та повідомив суд про те, що претензій щодо суми основного боргу не має, оскільки останній повністю сплачений відповідачем, про що подана відповідна заява (долучена до матеріалів справи).

Позивачем також у позовній заяві ставиться питання про стягнення адвокатських витрат у розмірі 10.500грн.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та адвокатом Дерев’янко І.О. укладений договір №33 від 11.05.2006р., відповідно до умов якого адвокат зобов’язався надати позивачу послуги по стягненню заборгованості з КП «ЕЛУАШ». У травні-червні 2006р. позивачем на рахунок адвоката перераховано 10.500грн., що й підтверджується довідкою банку (а.с.56).

Враховуючи здійснення апеляційного провадження у даній справі, позивачем у суді апеляційної інстанції заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6.574грн. витрат на послуги адвоката, які виникли внаслідок перегляду справи в апеляційній інстанції.           Довідкою банку (а.с.125) підтверджується перерахування адвокату у липні 2006р. вищевказаної суми.

Загальний розмір сплачених позивачем адвокатських послуг становить 17.074грн.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем дійсно здійснені витрати на адвокатські послуги, а тому колегія суддів вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, але відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України – пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Згідно з постановою Верховного Суду України №11 від 29.12.1976р. „Про судове рішення” (із змінами), рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не повністю з’ясовані обставини справи, що мають значення для справи, що є в свою чергу підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 101-105 ГПК України, Запорізький апеляційний  господарський  суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Серіол-Плюс», м.Запоріжжя, задовольнити частково, рішення господарського суду Запорізької області від 18.07.2006р. у справі №9/158/06 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Стягнути з Комунального підприємства «ЕЛУАШ», м.Запоріжжя, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Серіол-Плюс», м.Запоріжжя, 10грн. пені, 6.990,80грн. - 3% річних, 16.322,55грн. інфляційних втрат, 4.546,80грн. витрат на адвокатські послуги, 990,64грн. державного мита, 31,69грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 75.743,16грн. основного боргу провадження у справі припинити».

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Постанова підписана 19.03.2007р.

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А.

судді  Кричмаржевський В.А.

Мірошниченко М.В.  Мойсеєнко Т. В.