ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.01.07 р.                                                                              Справа № 39/67

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С., при секретарі судового засідання Стреліній М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Стройком” м.Макіївка

до відповідача: Державного підприємства „Добропіллявугілля” м.Добропілля

про: стягнення 234 981,46грн.

За участю:

Представників сторін:

Від позивача: Любач В.В. – представник по дов.;

Від відповідача: не з’явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Стройком” звернулося до суду з позовом  про стягнення заборгованості 234 981,46 грн. з відповідача, Державного підприємства „Добропіллявугілля”.

В обґрунтування вимог посилається на ухвалу господарського суду Донецької області від 17.03.03р. по справі №24/16Б, мирову угоду, листи №48 від 25.10.02р., №01-1511 від 25.11.02р., претензію №4 від 21.10.04р., №07-2019 від 05.11.04р., претензію №7 від 26.10.05р., лист №7 від 26.10.05р., акт звірки взаєморозрахунків від 12.10.05р., платіжні документи, рішення суду Радянського району м.Макіївки від 06.12.2000р.

Відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.03.03р. була затверджена мирова угода по справі №24/16Б між кредиторами, одним з яких є  позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Стройком” на суму 334 563,34грн., та ДВАТ „Шахта „Білозірська ДП ДХК „Добропіллявугілля”.

Дослідивши угоду, з якої виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є новацією, якою сторони в порядку статті 604 ЦК України припинили зобов’язання.

Угода затверджена ухвалою господарського суду Донецької області від 17.03.03 року у справі №24/16Б, яка набрала законної сили 28.03.03 року, через що в порядку статті 124 Конституції України підлягає обов’язковому виконанню.

Наразі, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” ухвалу господарського суду Донецької області від 17.03.03 року у справі № 24/16Б, якою затверджено угоду, виключено з переліку виконавчих документів, передбачених статтями 3 та 19 Закону України „Про виконавче провадження”, через що позивач позбавлений реальної можливості звернути ухвалу господарського суду Донецької області від 17.03.03 року у справі №24/16Б до примусового виконання в порядку Законів України „Про державну виконавчу службу”, „Про виконавче провадження” та Інструкції про проведення виконавчих дій.

З огляду на наведене, порушені права позивача за угодою підлягають судовому захистові у загальному судовому позовному порядку згідно статей 55 та 124 Конституції України.

Графіком погашення заборгованості передбачено зобов’язання відповідача сплатити позивачу у березні 2003р. частину заборгованості в сумі 167 000грн., а у квітні 2003р. – 167 563,34грн. Таким чином, суд вважає, що право позивача вимагати від відповідача остаточне виконання грошового зобов’язання виникло 01.05.03 року.

Однак у встановлений строк відповідач заборгованість не оплатив, у зв’язку з чим позивач направив на його адресу претензії №4 від 21.10.04р. та №7 від 26.10.05р. з вимогою погасити борг.

Листом №01-1687 від 09.11.05р. відповідач заборгованість визнав, однак до теперішнього часу у повному обсязі не погасив її.

Наразі, грошове зобов’язання відповідача перед позивачем на суму 134 563,34грн. на момент прийняття рішення суду – не виконане, на порушення статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 134 563,34 обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Крім того, рішенням суду Радянського району м.Макіївки від 06.12.2000р. визнана у процентному відношенні  вина позивача – 20% та відповідача – 80% у нещасному випадку на виробництві з Редько О.І.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою №48 від 25.10.02р. про погашення виплаченого відшкодування шкоди Редько О.І. в сумі 21 805,29грн.

Означена вимога відповідачем була визнана листом №01-1511 від 25.11.02р.

21.10.04р. позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу №4 від 21.10.04р. про погашення заборгованості за мировою угодою в сумі 134 563,34грн. та виплаченого відшкодування Редько О.І. в сумі 21 805,29грн.

Дана заборгованість  відповідачем була визнана, про що свідчить лист №07-2019 від 05.11.04р., однак до теперішнього часу залишилась непогашеною.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення 21 805,29грн. обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Прострочення відповідачем грошового зобов»язання тягне за собою обов»язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України.

За розрахунком позивача, який арифметично перевірений судом, сума інфляції складає 61 750,72грн., а сума трьох процентів річних  – 16 862,11грн. Таким чином, з огляду на наявність заборгованості, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Судом приймається визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить чинному законодавству України та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача.

На підставі ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.ст.525, 526, 604, 625 ЦК України, керуючись ст.ст.1, 22, 33, 36, 43, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити у повному обзязі позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Стройком” до Державного підприємства „Добропіллявугілля” про стягнення  234 981,46грн.

Стягнути з Державного підприємства „Добропіллявугілля” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Стройком” основний борг в сумі 156 368,63грн., суму інфляції 61 750,72грн., 3% річних в сумі 16 862,11грн., держмито в сумі 2 349,81грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Морщагіна Н.С.