Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" вересня 2007 р.                                                     Справа № 12/43-Д

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорська Н.А.

за участю представників сторін

від позивача Бабський О.В.,  дов. № 616/23 від 07.08.07.

від відповідача С.І. Скоблев, директор.

Розглянув справу за позовом Коростишівської міської ради Житомирської області (м. Коростишів)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марок" (м. Коростишів)

про розірвання договору від 24.12.2003р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 13.09.07 до 17:0025.09.07.

В порядку ч. 4 ст. 69 ГПК України, спір вирішено у більш тривалий термін ніж передбачено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Позивачем подано позов про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 0,7360 га, яка розташована в м. Коростишів по вул. Р. Люксембург,83.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві (а.с.40-42).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2003р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,7360 га, розташованої в м.Коростишеві, вул. Р.Люксембург, 83, посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В., зареєстрований в реєстрі за №6984 (а.с. 8-10).

Відповідно до ч.5 розділу 2 Договору орендну плату вносить відповідач в такому розмірі: на протязі першого року використання земельної ділянки в 1,5 рази за 1 кв.м до ставки земельного податку, за послідуючі роки - в 2,5 рази за 1 кв.м до ставки земельного податку, яка складає 0,4545 грн. за 1 кв.м згідно рішення Коростишівської міськради від 05.02.2002р.

22.12.2004р. рішенням дев'ятнадцятої сесії четвертого скликання Коростишівської міської ради, було вирішено встановити річну орендну плату за користування землями, які перебувають у державній або комунальній власності в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки орендованої ділянки (а.с.16).

Як зазначив позивач, зазначене рішення міської ради було прийнято у відповідності до ч.3 ст.21 Закону України "Про оренду землі" та розділу 3 Договору, де вказується, що позивач має право вимагати від відповідача збільшення орендної плати.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 11.09.2006р. (а.с.20) про стягнення заборгованості  по орендній платі та претензію від 01.02.2007р. (а.с.22) з вимогою про внесення змін до договору  оренди земельної ділянки щодо сплати  орендної плати за землю в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки за рік.

Незважаючи на  звернення  позивача, відповідач не погодився з рішенням міської ради про зміну орендної плати, та не уклав додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки.

Як на підставу своїх вимог щодо розірвання догвору, позивач посилається на ч. 2 розділу 5 договору, якою передбачено, що  однією з підстав для розірвання договору є вимога однієї із сторін, у разі невиконання іншою із сторін обов'язків, передбачених договором.

Відповідно до ч. 3 розділу 5 договору, в разі відсутності взаємної згоди сторін щодо змін умов цього договору, його дострокового розірвання на вимогу заінтересованої сторони, ці питання вирішуються у судовому порядку.

Представником відповідача було надано відзив (а.с.40-42), в якому позовні вимоги заперечив в повному обсязі, мотивуючи нормами чинного законодавства, зокрема ст. 629, 632, 781-783 Цивільного кодексу України, ст.ст. 21, 23, 30-32, 96 Закону України "Про оренду землі" крім того зазначив, що розірвання даного Договору понесе великі збитки державі та місцевій громаді, оскільки дана земельна ділянка знаходиться в оточенні будівель та споруд, належних відповідачу на праві приватної власності, що виключає можливість передачі права на будь-яке користування земельною ділянкою третім особам.

Наголосив, що відповідач здійснює орендну плату за землю з урахуванням індексів інфляції у відповідності до ст. 23 Закону України "Про оренду землі. В підтвердження відсутності  заборгованості, надав довідку  Коростишівської МДПІ про відсутність заборгованості з податків і зборів (обов'язкових платежів) (а.с.43).

Оцінивши матеріали справи та пояснення представників сторін, господарський суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, враховуючи наступне.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи договір від 24.12.03р., сторони дотрималися вказаних вимог та за спільною домовленістю встановили розмір орендної плати.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять будь-яких додаткових угод до Договору, з яких вбачалось би волевиявлення саме обох сторін змінити розмір орендної плати.

За положеннями ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно документів, що містяться у справі, здійснене позивачем збільшення орендної плати відповідно до рішення Коростишівської міської ради від 22.12.2004р. не було належним чином узгоджено сторонами, оскільки матеріали справи містять лише односторонні листи-попередження позивача, а докази їх схвалення відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Отже, нарахування позивачем орендної плати у збільшеному ним розмірі, є безпідставним та суперечить вимогам чинного законодавства і умовам договору.

Згідно ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване  на  договорі  строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди  землі  -  це  договір,  за  яким орендодавець зобов'язаний за  плату  передати  орендареві  земельну  ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до  умов  договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ст.  ст.30, 31 Закону зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 783 ЦК України визначений перелік згідно якого наймодавець має право вимагати розірвання договору найму (оренди):

- наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

- наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

- наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не порушив жодних умов договору, ні норм чинного законодавства, тому підстава, яку вказує позивач  для розірвання даного Договору  не грунтується на вимогах чинного законодавства.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що рішення дев'ятнадцятої сесії четвертого скликання Коростишівської міської ради про встановлення річної орендної плати за користування землями, які перебувають у державній комунальній власності в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки орендованої ділянки, було прийнято у відповідності до ч.4 ст.21 Закону України "Про оренду землі".

Згідно вказаної норми, орендодавець має право вимагати від Орендаря збільшення розміру орендної плати.

Аналізуючи Закон України "Про оренду землі", господарський суд визначив, що норма на яку посилався позивач,  втратила чинність 05.11.2003р. (дата офіційного оприлюднення), тобто до прийняття рішення  міської ради від 22.12.04 .

Враховуючи, що подані у справі матеріали свідчать про необґрунтованість вимог позивача, господарський суд відмовляє в розірванні договору оренди між позивачем та відповідачем від 24.12.2003р.

Згідно зі ст.33 ГПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі ст.ст.  Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 33, 49, 69, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набираєзаконної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                       Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3- відповідачу