ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21.09.07
Справа № 9/420пн.

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за
позовом

ОСОБА_1, м. Красний Луч Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техпромсоюз», м.
Луганськ

про
визнання права власності

в присутності представників:

від
позивача -ОСОБА_2, дов. № 2973 від 16.08.06,

від
відповідача -Скиря І.М., дов. № 1 від 31.08.07.

Суть спору: позивачем  заявлена
вимога про визнання права власності на Ѕ частку нерухомого
майна ТОВ «Техпромсоюз», загальною площею 985,7 кв. м., яке розташоване за
адресою: м. Луганськ, вул. Лутугинська, 1г і передачу її позивачу в
користування в натурі.

Заявою про доповнення до позовної заяви, наданою позивачем
29.09.07р., він просить додатково визнати недійсними всі договори, укладені
директором ТОВ «Техпромсоюз»від імені товариства за період часу з 16.08.04р. по
теперішній час, сума яких перевищує 100% статутного капіталу (7400 грн.).

Суд вважає цю заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи, у
т.ч. з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття
рішення по справі змінити підставу або предмет позову…

Первісні позовні вимоги стосувалися визнання права власності на
нерухоме майно з відповідними наслідками, а заявою про доповнення до позовної
заяви від 29.09.07р. позивач просить визнати недійсними договори, при цьому позивач
змінює і підставу і предмет позову, що не відповідає
процесуальному закону.

Заявою про доповнення до позовної заяви, наданою у судовому
засіданні 21.09.07р., позивач просить зобов'язати відповідача скликати загальні
збори учасників товариства для вирішення питання про керівництво підприємством,
провести незалежний аудит фінансово-господарської діяльності підприємства та
надати звіти про діяльність підприємства за час зайняття посади директора
ОСОБА_3.

Суд вважає цю заяву такою, що не підлягає задоволенню, оскільки
позивачем також порушена норма ГПК України, що викладена у ч. 4 ст. 22 кодексу.

Представник відповідача у судовому засіданні в усній
формі з позовними вимогами не погодився та вважає їх такими, що не відповідають
чинному законодавству.

В обгрунтування позову позивач виклав наступне.

13 жовтня 1999 року виконавчим комітетом Луганської міськради
зареєстроване ТОВ «Техпромсоюз», засновниками якого були гр. ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, зі статутним фондом 7400 грн.

12.03.02р.
відповідач уклав з ЗАТ «Луганськмеблі»договір купівлі-продажу нерухомого майна,
що знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Лутугинська, 1г, загальною площею
985,7 кв. м. та окремо розташований склад ПММ.

16.08.04р. на
загальних зборах учасників товариства було прийняте рішення про відчуження
шляхом дарування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїх часток у статутному капіталі на
користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 50% кожному. Директором товариства став ОСОБА_3.

У подальшому у
2006 році ОСОБА_3 без повідомлення іншого учасника товариства продав нерухоме
майно третій особі та отримав за нього кошти, які присвоїв собі.

Згідно чинного законодавства
та статуту товариства позивач має право на Ѕ частку усього майна товариства,
проте другий учасник своїми діями спричиняє позивачу матеріальну та моральну
шкоду, тому позивач звернувся з цим позовом до суду.

Оцінивши обставини справи, вислухавши представників сторін, суд
вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивач звернувся з цим позовом до суду, оскільки вважає, що спір
за цією справою стосуються корпоративних відносин у спорах
між господарським  товариством  та
його  учасником.

Спірні правовідносини стосуються того, чи має право позивач,
учасник ТОВ «Техпромсоюз»ОСОБА_1, претендувати на Ѕ частку нерухомого майна та
вимагати від товариства передачі їй в натурі цієї частки.

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права -це права
особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні
господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а
також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ТОВ
«Техпромсоюз», яка володіє часткою у 50% статутного капіталу. Позивач
вважає, що її права як учасника товариства були порушені.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про господарські
товариства»від 19.09.91р. № 1576-ХІІ (далі -Закон 1576) учасники
товариства мають право:

а) брати
участь в управлінні справами товариства
в  порядку, визначеному  в
установчих  документах,  за
винятком    випадків, передбачених
цим Законом;

б) брати
участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його  частку
(дивіденди).  Право  на  отримання  частки
прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників  мають
особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в
установленому порядку з товариства;

г) одержувати
інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство
зобов'язане  надавати  йому
для  ознайомлення річні баланси,
звіти товариства  про  його
діяльність,  протоколи зборів;

д)  здійснити
відчуження  часток  у
статутному (складеному) капіталі
товариства,  цінних  паперів,
що  засвідчують  участь у товаристві,  в
порядку,  встановленому  законом.

Перелік прав учасників товариства є вичерпним і у ньому не
міститься право учасника вимагати від товариства визнання права власності на
частку нерухомого  майна товариства та
передачі її учаснику в користування в натурі, тим більше, що
відповідно до ст. 12 Закону 1576 саме
товариство є власником:

·          майна,  переданого
йому  учасниками  у власність як вклад до статутного  (складеного)
капіталу,

·          продукції,
виробленої товариством в результаті
господарської діяльності,

·          одержаних
доходів,

·          іншого майна,
набутого на підставах, не заборонених законом.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, а судові витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена вступна та
резолютивна частини рішення.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82 -85 ГПК
України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні
позову відмовити.

2.          Судові витрати
покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня
його підписання.

Рішення підписане 26.09.07р.

Суддя                                                            А.Г.Ворожцов