ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.06.2007
Справа №2-15/3866-2007

За позовом Державного підприємства „Агрофірма „Магарач” Національногоінституту винограду і вина “Магарач” (98433, АР Крим,  Бахчисарайський район, с. Віліно, вул. Чапаєва,9)

До відповідача Віленського підприємства ЖКГ (98433, АР Крим, Бахчисарайський район, с. Віліно, вул. Чапаєва, 16)

Про стягнення 12388,42 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – не з’явився

Від відповідача – Коссов В.Є., довіреність б/н від 23.01.2007 р., у справі

Обставини справи: Державне підприємство „Агрофірма „Магарач” Національного інституту винограду і вина “Магарач” звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до Віленського підприємства житлово-комунального господарства  про стягнення 12388,42 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов’язань по повній та своєчасній оплаті наданих позивачем послуг з комунального обслуговування, через що заборгованість Віленського підприємства ЖКГ  перед Державним підприємством „Агрофірма „Магарач” Національного інституту винограду і вина “Магарач” складає 12388,42 грн., підтверджується актом звіряння розрахунків, та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена, що і стало приводом для звернення позивача з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку.

Представником позивача була надана заява про зміну позовних вимог вих. № 04-04/1018 від 03.04.2007 р. в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої просить стягнути з відповідача 91879,06 грн. заборгованості за надані послуги.

Вказана заява приймається судом до розгляду.

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позов від 03.04.2007 р. проти позовних вимог не заперечує, підтверджує наявність заборгованості, зазначеної в акті звіряння розрахунків.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

Актом звіряння взаємних розрахунків, складеним між ДПАФ “Магарач” та Вілінським ЖКХ, було підтверджена наявність кредиторської заборгованості  Вілінського ЖКХ перед ДПАФ “Магарач” у розмірі 91879,06 грн. за надані послуги. (а.с. 5-6)

Відповідно до положень Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” єдиним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення – первинний документ (договори, накладні, рахунки, тощо).

Тобто наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується лише первинними документами.

Акт звіряння – це бухгалтерський документ, що лише фіксує тотожність відображення первинних господарських операцій у обліку сторін. Натомість, представлений позивачем акт звіряння взаємних розрахунків не містить посилання на первинні документи, на підставі яких були здійснені господарські операції, на підставі яких виникла заборгованість.

Представлені позивачем дублікати рахунків, накладних, копії подорожніх листів судом не можуть бути прийняті в обґрунтування позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено поняття доказів у справі - це будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, в представлених позивачем первинних документах у якості грузовідправника (виконавця послуг) зазначено ПОХ “Магарач”,тобто стороною у зобовязанні є саме ПОХ “Магарач”, в той час як позивачем по справі є Державне підприємство „Агрофірма „Магарач”.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання лише сторонами Договору.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є  договори та інші правочини.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Господарський процесуальний кодекс України не містить поняття “неналежний позивач” і не передбачає права господарського суду вирішувати питання щодо обгрунтованості позовних вимог інакше як у засіданні господарського суду.

Що ж до права на звернення до господарського суду з позовом, то таке право, зокрема, має підприємство, організація, права чи охоронювані законом інтереси яких порушені. Тобто до господарського суду може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що порушено її права.

Відповідно до статуту позивача Державне підприємство “Агрофірма “Магарач” Національного інституту винограду і вина “Магарач” є правонаступником Державного підприємства “Агрофірма” Магарач” Інституту винограду і вина “Магарач” УААН.

Позивачем Державним підприємством „Агрофірма „Магарач” Національного інституту винограду і вина “Магарач” не представлено доказів правонаступництва ПОХ “Магарач”, а відповідно і доказів порушення, невизнання або оспорювання свого права, в той час, як за приписами  статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона має довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень способом, який встановлений законом для доведення такого роду фактів.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволння позову.

Витрати по оплаті держмита та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносяться на позивача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу| України.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення в порядку статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 11.06.2007 р.

З урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, 82-85  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.