ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.08.07

Справа № 17/374-07.

За
позовом: Прокурора Ковпаківського району м. Суми в інтересах держави в особі
управління майна комунальної власності Сумської міської ради

до відповідачів: 1) Підприємства Сумської
облспоживспілки Житлово-експлуатаційної дільниці;

2) Приватного підприємця
ОСОБА_1

про визнання недійсним  договору купівлі-продажу.

Суддя  КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від
позивача      не з'явився.

Від
відповідачів  1) ОСОБА_2, ОСОБА_3

2) не
з'явився.

Прокурор             Кошлякова А.Ю.

У
засіданні брали участь: секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ
СПОРУ: Прокурор просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 28.02.2007 р., укладений між відповідачами.

Представники
першого відповідача в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог
заперечували, посилаючись на те, що при укладенні спірної угоди першим
відповідачем не було порушено прав позивача, оскільки воно не є власником
проданого за спірною угодою нерухомого майна.

Другий
відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними в ній матеріалами.
В письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував,
посилаючись на те, що ліквідатором правомірно спірні нежитлові приміщення були
віднесені до ліквідаційної маси та реалізовані на аукціоні для задоволення
кредиторських вимог.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Постановою
господарського суду Сумської області від 19.04.2005 по справі № 7/116-04
визнано банкрутом підприємство Сумської облспоживспілки Житлово-експлуатаціної
дільниці  і призначено ліквідатором
арбітражного керуючого   ОСОБА_4,   якого
зобов'язано   подати   до
суду   звіт   та ліквідаційний баланс.

Згідно
ухвали господарського суду Сумської області від 31.10.05 р. по справі №7/116-04
повноваження ОСОБА_4 припинено та призначено ліквідатором арбітражного
керуючого ОСОБА_5

Відповідно
до ухвали господарського суду Сумської області від 16.04.07 у даній справі
затверджено мирову угоду від 16.03.07 та провадження по справі припинено.
Прокуратура області з метою захисту інтересів держави в особі управління майна
комунальної власності Сумської міської ради вступила у розгляд справи на стадії
касаційного оскарження ухвали суду.

З
матеріалів справи вбачається, що постановою Вищого господарського суду України
від 12.06.07 касаційне подання прокурора задоволено, дану ухвалу скасовано,
справу № 7/116-04 направлено на новий розгляд.

Рішенням
Сумської міської ради НОМЕР_1 від 30.11.2005 згідно зі ст. 26 Закону України
«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» надано
згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Суми
гуртожитків, що належать боржнику в тому числі і гуртожитку по АДРЕСА_1.

Відповідно
до умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2007 р., укладеного
між відповідачами та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6., перший
відповідач продав другому відповідачу нежитлові приміщення, а саме: приміщення
І тамбур площею 13,3 м2, приміщення 5 умивальник площею 6,1 м2, приміщення 6
туалет площею 3,4 м2, приміщення 7 туалет площею 1,3 м2, приміщення 8 туалет
площею 1,3 м2, приміщення 9 умивальник площею 2,0 м2, приміщення 10 туалет
площею 1,3 м2,  приміщення 11 кладова
площею 3,7 м2, приміщення 12 кабінет площею 6,2 м2, приміщення 13 кабінет
площею 10,3 м2, приміщення 14 кабінет площею 32,4 м2, приміщення 24 архів
площею 6,6 м2, приміщення 25 коридор площею 18,0 м2, приміщення 26 коридор
площею 11,1 м2, приміщення 27 коридор площею 12,2 м2, приміщення 30 кладова
площею 4,4 м2, приміщення 31 майстерня площею 26,1 м2, приміщення 34 коридор
площею 15,7 м2, приміщення 35 кабінет площею 47,2 м2, приміщення 36 кабінет
площею 17,8 м2, приміщення 37 кабінет площею 17,1 м2, приміщення 41 коридор
площею 13,2 м2, приміщення 42 кабінет площею 17,4 м2, приміщення 1 склад площею
12,10 м2, приміщення 2 роздягальня площею 18,0 м2, приміщення 3 туалет площею
1,5 м2, приміщення 4 душева площею 3,0 м2, приміщення 28 умивальник площею 2,0
м2, приміщення 29 коридор площею 6,8 м2 - всього 331,5 м2, що складають 6/100
частин нерухомого майна (гуртожитку) під літерою «А-5» (матеріали стін,
будівель та споруд - цегла) загальною площею 5801,6 м2, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1

Як
зазначає прокурор в обґрунтування позовних вимог, даний договір укладено в
порушення рішення Сумської міської ради НОМЕР_1 від 30.11.05 та статті 26
Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом» і є таким, що не відповідає закону.

Згідно
статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» передбачено, що усі види майнових активів (майно та
майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного
господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за
винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних
закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства
підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до
комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і
фінансуються в установленому порядку.

Статтею
4 ЖК України встановлено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в
жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб
непромислового характеру.

Як
вбачається з матеріалів справи, відчужені за спірним договором приміщення є
нежитловими, що підтверджується визначенням відчужуваної частини приміщень від
09.02.2007 і, як зазначив в судовому засіданні ліквідатор ОСОБА_5, ніколи не
використовувались мешканцями гуртожитку, оскільки являлись адміністративним
приміщенням  першого відповідача, яке
мало окремий вхід від гуртожитку та було відокремлено від житлової зони
гуртожитку.

Таким
чином, відчужені за спірним договором нежитлові приміщення не входять до
житлового фонду, в зв'язку з чим на них не поширюється дія ст. 26 Закону
України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом».

В
обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на те, що відповідно до
статті 6 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 у гуртожитках повинні забезпечуватися
необхідні умови для проживання, занять, відпочинку. Статтею 16 вказаного
положення передбачено, що всі мешканці гуртожитку мають право користуватися
приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням, інвентарем
гуртожитку та комунально-побутовими послугами.

Як
вбачається із змісту зазначених статей, дане Положення встановлює тільки право
на користування приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням,
інвентарем гуртожитку його мешканцями і не встановлює права володіння та
розпорядження адміністративними приміщеннями першого відповідача.

Відповідно
до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент
укладення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно
ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним основам суспільства.

Прокурор
звернувся в господарський суд з позовом в інтересах держави в особі управління
майна комунальної власності і мотивує свої вимоги тим, що даний договір
укладено в порушення рішення Сумської міської ради НОМЕР_1 від 30.11.05 та
статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» і є таким, що не відповідає закону.

Відповідно
до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно
ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради,
сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її
створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої
влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями,
посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають
на відповідній території.

Статтею
1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ для захисту своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно
до вимог ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  право комунальної власності належить
територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, органи місцевого
самоврядування  від імені та в інтересах
територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо
володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують всі майнові операції, а згідно з ч.5 ст. 16 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

Управління
майна комунальної власності Сумської міської ради є виконавчим органом Сумської
міської ради, а тому не є суб'єктом, уповноваженим безпосередньо здійснювати
право комунальної власності від імені та в інтересах територіальної
громади.

Зважаючи
на наведене, управління майна комунальної власності Сумської міської ради є
неналежним позивачем у даній справі.

Аналогічна
позиція викладена в постанові Харківського апеляційного господарського суду від
03.07.2007 р. по справі №14/3-07.

Статтею
33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким
чином, суд дійшов до висновку про те, що вимоги прокурора є необґрунтованими і
такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити.

Суддя
О.В. Коваленко