СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.07                                                                                 Справа № 3/28(13/236).

18.07.07                                                                                               Справа  №  3/28(13/236)

Судова колегія у складі суддів Доманської М.Л. - головуючої, Лісовицького Є.А.,                      Зюбанової Н.М., розглянувши матеріали  справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Завод “АкваПЛАСТ”,  м. Кремінна Луганської                   області

до

1-го відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства “Нафтохімекологія”, м. Лисичанськ Луганської області

2-го відповідача Приватного підприємства “Секьюріті бізнес компані”, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 122 000 грн. 00 коп.

за участю представників сторін :

від позивача: Селезньов А.В.,

від 1-го відповідача: не прибув;

від 2-го відповідача: Варламова І.В. (дов. від 22.11.06 № 117),

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.06 (суддя Яресько Б.В.) по справі № 13/236 у задоволенні позову ТОВ Завод  “АкваПЛАСТ” до 1-го відповідача  ТОВ Науково-виробничого підприємства “Нафтохімекологія” та 2-го відповідача Приватного підприємства “Секьюріті бізнес компані” про стягнення збитків у сумі 122 000 грн. 00 коп. відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 10.08.06 по справі 13/236 апеляційну скаргу позивача  (ТОВ Завод “АкваПЛАСТ”) залишено без задоволення,  рішення господарського суду Луганської області від 05.07.06 у справі № 13/236 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.06 по справі № 13/236 касаційну скаргу ТОВ Завод “АкваПЛАСТ” задоволено частково, рішення господарського суду Луганської області від 05.07.06 та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 10.08.06 по справі 13/236 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області від 16.03.07 для розгляду даної справи призначено колегію у складі суддів Доманської М.Л. –головуючого у колегії, суддів  Калашник Т.Л. та Седляр О.О.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області від 07.05.07 здійснено заміну у складі колегії господарського суду у справі № 3/28(13/236): виключено із складу колегії суддю Калашник Т.Л. та введено до складу колегії суддю Ворожцова А.Г.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області від 04.06.07 у зв»язку з відпусткою судді Ворожцова А.Г., здійснено заміну у складі колегії господарського суду у справі № 3/28(13/236): виключено із складу колегії суддю Ворожцова А.Г.  та введено до складу колегії суддю Лісовицького Є.А.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області від 20.06.07 у зв»язку з відрядженням судді Седляр О.О., здійснено заміну у складі колегії господарського суду у справі № 3/28(13/236): виключено із складу колегії суддю Седляр О.О  та введено до складу колегії суддю Зюбанову Н.М.

За клопотанням 2-го відповідача здійснювалась технічна звукова фіксація судового процесу.

У  відзиві на позов від 31.01.07 № 8 (а.с.122 том 1), доповненні до відзиву від 26.02.07 № 20 (л.д.34 том 2), від 15.03.07 № 25 (а.с.127 том 2) 2-й відповідач у справі проти позову заперечує, посилаючись, крім іншого, на наступне:

- ухвала господарського суду Луганської області від 12.08.05 по справі № 14/336 пн про заборону відповідачам здійснювати дії з недопущення працівників позивача  на їх робочі місця, розташовані за адресою: м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416, була оскаржена 1-м відповідачем до апеляційного суду 17.08.05, 1-й відповідач продовжував користуватись послугами охорони та не повідомив 2-го відповідача про результати розгляду вказаної апеляційної скарги; до того ж 14.10.05, коли постановою Луганського  апеляційного господарського суду , вказана  ухвала суду від 12.08.05 по справі № 14/336 пн була залишена без змін, вже закінчився строк дії договору оренди від 30.09.04 р. № А-040930;

- ухвала господарського суду Луганської області від 12.08.05 по справі № 14/336 пн не може бути доказом порушення відповідачем прав позивача, таким доказом може бути рішення суду від 26.06.06 по справі № 14/336пн;

- висновок Господарського суду Луганської області, зроблений у рішенні по справі № 14/336пн, відносно того, що  дії відповідачів по недопущенню працівників позивача в орендовані приміщення  призвели до порушення права позивача як орендаря приміщень, не є доказом    того,  що саме 2-ий відповідач повинен відшкодувати завданні позивачу 1-им відповідачем збитки  за  період з 05.07.05 по 29.09.05  сумі 122 000 грн. 00 коп.,

- 1-й відповідач не виконав свої договірні зобов'язання перед позивачем за договором оренди від 30.09.04 р. № А-040930, внаслідок чого позивачу були завдані збитки за заявлений період;

- дії 2-го відповідача є правомірними, відповідати за заявлені у позові збитки повинен 1-й відповідач у справі , а не 2-й відповідач.

У заяві від 28.02.07 № 16  (а.с.29 том 2) 1-й відповідач у справі зазначає, що не може надати до суду докази дотримання умов відповідного договору оренди та документальне обґрунтування заперечень до позову, оскільки попередній керівник підприємства Сумський В.І. не передав керуючому санації Патерікіній Т.В. відповідну документацію.

Відзивом на позов від 21.03.07 № 29 та доповненням до відзиву від 29.05.07  1-й відповідач у справі проти позову заперечує, посилаючись на те , що дії 2-го відповідача щодо недопущення працівників позивача до орендуємих приміщень є протиправними діями 2-го відповідача та фізичної особи Сумського В.І., який не має відношення до керівництва (органу управління) підприємства 1-го відповідача у справі,  повноважень у Сумського В.І. на підписання договору на охорону від 14.06.05 не було, та просить виключити 1-го відповідача з відповідачів за даним спором.

В уточненні позовних вимог від 17.07.07 № 8-юр позивач збільшує розмір позовних вимог та просить суд у разі встановлення договірних відносин між відповідачами у справі стягнути з останніх збитки у сумі 431372 грн. на підставі ст.1190 ЦК України, а у разі не встановлення факту наявності договірних відносин між відповідачами у справі стягнути з 2-го відповідача у справі збитки у сумі 431372 грн.. Вказане уточнення не приймається судом як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства, у тому числі ст.22 ГПК України. Позивачем не надано доказів сплати державного мита у встановленому законодавством розмірі та порядку в частині збільшення розміру позовних вимог. Позовні вимоги у вказаному уточненні викладені альтернативно, під умовою, що не передбачено чинним законодавством.

Дослідивши матеріали справи , вислухавши представників сторні, суд прийшов до наступного.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що:

- по справі № 14/336 пн в цілях забезпечення позову ухвалою господарського суду Луганської області від 12.08.05 заборонено відповідачам здійснювати дії з недопущення працівників позивача  на їх робочі місця, розташовані за адресою: м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416, ця ухвала суду  була оскаржена 1-м відповідачем до апеляційного суду; постановою Луганського  апеляційного господарського суду від 14.10.05   вказана  ухвала суду від 12.08.05 по справі № 14/336 пн була залишена без змін;

- неправомірними діями відповідачів виробничо-господарська діяльність позивача у період липень-жовтень 2005 була практично призупинена, чим позивачеві причинені збитки у сумі 122000 грн, з яких 54286 грн.- витрат позивача на оплату праці в період з липня до вересня 2005 року на працівників, які не допускалися на свої робочі місця, були мешканцями м.Севєродонецька та не могли бути переведені до м.Кремінна; 2214грн. фінансової санкції, яку позивач сплатив за несвоєчасну сплату податку на прибуток за другий квартал 2005 року;  65500 грн. упущеної вигоди, яку позивач не зміг  отримати у ІІІ кварталі 2005 року у зв»язку з простоюванням підприємства .

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів солідарно збитки в сумі 122000 грн. 00 коп. а підставі ст.ст. 22, 623 ЦК України.

Позивачем не надано будь-яких заяв про зміну предмету або підстав позову, заяв про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, які б відповідали вимогам ст.22 ГПК України та були б прийняті судом до розгляду.

Відповідачі у  відзивах та доповненнях до відзивів позовні вимоги відхилили з підстав,  зазначених вище.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 623 Цивільного кодексу України  боржник, який порушив зобов’язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження  його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов’язання було виконано боржником ( ст. 224 Господарського кодексу України, ст. 22 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом збитки - це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов’язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин  і яке виражається у зроблених ним витратах тощо. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності. Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об’єктивна сторона, яку утворюють: наявність збитків у майновій сфері кредитора; противоправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов’язання; причинний зв’язок між протиправними діями боржника та збитками.

Важливим елементом об’єктивної сторони правопорушення є причинний зв’язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні взятих на себе зобов’язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки –наслідком протиправної дії.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором, а при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, яка спричинена неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, шкода, яка спричинена майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її спричинила.

За правилами ст.1190 ЦК України особи, сумісними діями чи бездіяльністю яких була спричинена шкода, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (шкоди) необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків (шкоди), причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника і збитками (шкодою), вину боржника.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, рішенням господарського суду Луганської області від 26.06.06 по справі № 14/336пн (а.с.66 том 1) за позовом ТОВ Завод  “АкваПЛАСТ” (позивача у справі) до ТОВ Науково-виробничого підприємства “Нафтохімекологія” (1-го відповідача у справі) та  Приватного підприємства “Секьюріті бізнес компані” (2-го відповідача) про усунення перешкод в користуванні приміщенням встановлено наступне:

Між позивачем та 1-м відповідачем у справі укладений договір оренди офісного приміщення від 30.09.04  № А-040930 зі строком дії з 01.10.04 до 31.10.05.

Додатковою угодою до цього договору від 30.09.04 сторони договору змінили строк дії договору з 01.10.04 до 29.09.05.

Згідно даного договору 1-й відповідач передавав в оренду позивачу нежитлове приміщення у будівлі за адресою: м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416 згідно схеми (додаток № 1 до договору).

За актом прийманя-передачі від 01.10.04 приміщення передані позивачу і він приступив до їх використання.

Листом від 15.06.05 № 06-2 перший відповідач сповістив позивача, що договір № А-040930 від 30.09.04 припиняє свою дію з 15.06.05 оскільки він є нікчемним і зажадав, щоб позивач звільнив займані приміщення протягом 5 днів.

Позивач направив 1-му відповідачу відповідь на даний лист від 16.06.05 № 021, у якій заперечив проти вимоги 1-го відповідача.

Між відповідачами у справі укладений договір  від 14.06.05 на охорону будівлі за адресою: м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416.

2-й відповідач, за розпорядженням директора 1-го відповідача, не допустив працівників позивача в орендовані приміщення, про що свідчить акт від 11.07.05.

Позивач мав право користуватись орендованими приміщеннями до закінчення строку договору оренди –29.09.05.

Дії відповідачів по недопущенню працівників позивача в орендовані приміщення порушували його права як орендаря приміщень.

Вказані факти мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи та не потребують доведення знову при вирішенні даного спору, в якому беруть участь ті самі сторони  відповідно до ст.35 ГПК України.

Так, суд вважає доведеним встановлений судовим рішенням  факт укладення вищевказаних договорів оренди офісного приміщення від 30.09.04  № А-040930 та від 14.06.05 на охорону будівлі за адресою м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416, а також факт того, що 2-й відповідач, за розпорядженням директора 1-го відповідача, не допустив працівників позивача в орендовані приміщення (акт від 11.07.05), та дії відповідачів по недопущенню працівників позивача в орендовані приміщення порушували його права як орендаря приміщень. Сторони у справі вказані факти належними доками не спростували.

За вказаних обставин, суду доведено протиправність поведінки 1-го відповідача, який не виконав належним чином свої зобов»язання перед позивачем за договором оренди офісного приміщення від 30.09.04  № А-040930, та уклавши договір від 14.06.05 на охорону будівлі за адресою м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416 із 2-м відповідачем, порушив право позивача користуватись орендованими приміщеннями до закінчення строку договору оренди –29.09.05.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачами, по справі № 14/336пн в цілях забезпечення позову ухвалою господарського суду Луганської області від 12.08.05 заборонено відповідачам здійснювати дії з недопущення працівників позивача  на їх робочі місця, розташовані за адресою: м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416, ця ухвала суду  була оскаржена 1-м відповідачем до апеляційного суду та постановою Луганського  апеляційного господарського суду від 14.10.05   вказана  ухвала суду від 12.08.05 по справі № 14/336 пн була залишена без змін.

Суду доведено протиправність поведінки 2-го відповідача, який,  отримавши вказану ухвалу суду від 12.08.05, продовжував  за умовами вищезазначеного договору на охорону від 14.06.05 здійснювати дії з недопущення працівників позивача  на їх робочі місця, розташовані за адресою: м.Лисичанськ, вул.Свердлова, 416, чим порушив право позивача користуватись орендованими приміщеннями до закінчення строку договору оренди –29.09.05.

У поясненні від 31.01.07 № 1 (а.с.120 том 1) позивач зазаначив, що датою початку періоду строку причинення йому шкоди є 05.07.05, дата недопуску працівників позивача у орендуємі приміщення (дата порушення відповідачами договірних обов»язків встановлена рішенням суду від 26.06.06 по справі № 14/336пн).

Разом з цим, позивач не надав доказів того, що зазначені у розрахунку (а.с.9) працівники у період з 05.07.05 по 29.09.05 не працювали з вини відповідачів.

Так, в рішенні суду від 26.06.06 по справі № 14/336пн зазначено, що 2-й відповідач, за розпорядженням директора 1-го відповідача, не допустив працівників позивача в орендовані приміщення, про що свідчить акт від 11.07.05. Належних доказів того, що відповідні працівники не допускались 2-м відповідачем на свої робочі місця з 05.07.07 до суду не надано. Решта актів не допущення у приміщення від 12.07.05, 27.07.05, 23.08.05 (а.с.111-118 том 2) не може бути належними доказами у справі, оскільки надані до суду у незасвідчених копіях,  до того ж ці акти не містять інформації про те, які саме працівники не допускались 2-м відповідачем, відсутні їх прізвища, в деяких актах зазначено про недопущення 22-х чоловік, в деяких –2х чоловік, в деяких – взагалі не вказана кількість недопущених на свої робочі місця працівників. За таких обставин, розрахунок витрат позивача на оплату праці працівників, які не допускались відповідачем на свої робочі місця у орендуємі приміщення на суму 54286 грн. (а.с.9) є необґрунтованим, не підтвердженим матеріалами справи, неможливо визначити, які ж саме працівники та в які саме дні були недопущені на свої робочі місця, які з працівників не зазначались в цих актах взагалі та з яких саме причин відповідні працівники не з»являлись на свої робочі місця, не доведено, що відповідні працівники позивача не працювали саме з вини відповідачів. Позивачем не доведено, що заробітна плата ним сплачувалася саме працівникам, робочі місця яких знаходилися у спірних приміщеннях. Штатний розклад працівників, платіжні відомості на видачу заробітної плати за липень, серпень, вересень 2005 року та відповідні банківськи виписки не доводять, що робочі місця осіб, зазначених у цих відомостях, знаходились саме у орендованому приміщенні.  За таких обставин, розмір фактично понесених збитків на оплату праці відповідних працівників саме з вини відповідачів за наданими до суду доказами визначити неможливо. До того ж позивач не довів належними доказами факт того, що в нього була відсутня можливість забезпечити відповідних працівників іншими робочими місцями.

Позивачем заявлена вимога про стягнення упущеної вигоди в сумі 65 500 грн. 00 коп. У поясненні від  14.02.07 № 4-юр (а.с.8-11 том 2) позивач надав роз»яснення щодо розрахунку упущеної вигоди, яка заявлена до стягнення у сумі 65500 грн.  Позивачем не доведено, що у заявлений період були відсутні будь-які інши обставини для неотримання відповідного прибутку (упущеної вигоди). Декларації з податку на прибуток надані позивачем на підтвердження неотриманих доходів є податковою звітністю за I квартал, I півріччя 2005 року та за 2005 рік (а.с.7,8,29 том 1). Події, на які посилається позивач, як на факт порушення відповідачами його прав відбувалися у період з 05.07.05 по 29.09.05 Представлені декларації не є належними доказами того, що у 3-му кварталі позивач не отримав прибуток у сумі  65 500 грн. 00 коп., що  упущена вигода   складає   65 500 грн. 00 коп.. Будь-яких інших належних доказів в обґрунтування вказаної заявленої до стягнення суми упущеної вигоди до суду не надано.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідачів солідарно збитків в розмірі сплаченого ним штрафу в сумі 2214 грн. 00 коп., який він сплатив за несвоєчасну сплату податку на прибуток  за другий квартал 2005 року. Належного обґрунтування зазначеної вимоги позивач не надав. Не довів суду наявності зв’язку між сплатою ним фінансової санкції за порушення податкового законодавства та протиправною поведінкою відповідачів.

Так, на підтвердження сплати позивачем штрафу за несвоєчасну сплату податку на прибуток у сумі 2020 грн. 00 коп., ним представлено податкове повідомлення –рішення від 19.09.05 (а.с.33 том 1) та платіжне доручення від 22.09.05 №279 , за яким оплачено суму 2147 грн. 50 коп. із призначенням платежу –податок на прибуток за II квартал 2005 року.

Отже докази сплати позивачем відповідних штрафних санкцій –відсутні.

За таких обставин, позивачем склад правопорушення не доведений суду.

Клопотання позивача, здане у судовому засіданні 02.03.07, щодо витребування додаткових доказів відхиляється судом, оскільки є необґрунтованим та нечітко сформульованим, неодноразові вимоги суду щодо додаткового обґрунтування та конкретизації  цього клопотання позивач не виконав.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 33,35,43,44,49,82,84,85  Господарського   процесуального   кодексу  України, суд

в и р і ш и в:

1.  У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання :  23.07.07

Суддя                                                                                                          М.Л.Доманська

Суддя                                                                                                         Є.А.Лісовицький

Суддя                                                                                                         Н.М.Зюбанова