ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.07.07                                                                                           Справа  № 20/218

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого-судді                                                            М.Г. Слука

Суддів                                                                                          В.В. Онишкевич

П.Д. Скрутовський

При секретарі Тренич А.Г.

розглянув апеляційну скаргу Дочірнього підприємства (далі ДП) “Сарнимлин” ВАТ “Сарненський комбінат хлібопродуктів” за № 464 від 10.11.06 р.

на постанову господарського суду Рівненської області від 17.10.06р.

у справі № 20/218

за позовом  Управління пенсійного фонду (далі УПФ) України в Сарненському районі, м.Сарни

до відповідача ДП “Сарнимлин” ВАТ “Сарненський комбінат хлібопродуктів”, м.Сарни

про стягнення 244 092,70 грн.

за участю представників:

від позивача: Міхнова О.Л. –довіреність № 63/06 від 11.01.07р.;

від відповідача: Бицюк Н.П. –довіреність № 47 від 19.02.07 р.

Ухвалою від 07.12.06 р. призначено розгляд апеляційної скарги на 25.01.07 р. і витребувано від сторін докази, зазначені в ухвалі про підготовку справи до розгляду.

Ухвалами від 25.01.07 р., 15.03.07 р. та 12.06.07 р. відкладався розгляд апеляційної скарги і витребувались від сторін додаткові докази.

В судових засіданнях 17.04.07 р. та 29.05.07 р. оголошувались перерви.

09.02.07 р. розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суддів.

До початку судового засідання представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України і задоволено клопотання про відмову від технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, судом встановлено:

Постановою господарського суду Рівненської області від 17.10.06 р. у справі № 20/218 (суддя А.Р. Василишин) позов УПФ України в Сарненському районі про стягнення з ДП “Сарнимлин” ВАТ “Сарненський комбінат хлібопродуктів” заборгованості в сумі 274 935,71 грн. страхових внесків, 110 757,86 грн. фінансових санкцій, 2 635,55 грн. пені, задоволено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що: страхові внески –кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно з законодавством, що діяло раніше; кошти сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до закону; у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу ПФ України про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом із застосованою санкцією, включеною до вимоги, або не узгодив вимогу в судовому порядку, а також у разі, якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган ПФ звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби; у зазначених випадках орган ПФ України також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки; у разі звертання органу ПФ з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду, передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що: постанова суду першої інстанції прийнята з грубим порушенням принципів адміністративного судочинства та порушенням норм матеріального та процесуального права, з недотриманням правил підсудності; розгляд даної позовної заяви повинен був здійснюватися виключно із застосуванням норм господарського та господарського процесуального кодексів України; судом порушено принцип змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з’ясування всіх обставин у справі, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; судом зазначено, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується цілим рядом вимог про сплату боргу, які перелічуються в оскаржуваній постанові; при цьому судом не було здійснено порівняння сум заборгованості, що зазначені в таких вимогах із сумами, які наведені у відповідних розрахунках; просить скасувати постанову господарського суду Рівненської області від 17.10.06р. у справі № 20/218 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу де зазначено, що: відповідачем подано до ПФ розрахунок сум страхових внесків, що підлягають сплаті за січень 2005 року; сума страхових внесків –17 705,72 грн., зазначена в даному розрахунку повинна бути сплачена до 20.02.05 р.; відповідачем сплачено 14 154,25 грн.; таким чином станом на 01.03.05 р. відповідач заборгував позивачу 3 885,8 грн. страхових внесків, на суму яких було надіслано вимогу про сплату недоїмки № Ю-521-1 від 05.03.05 р.; за лютий 2005 року відповідачем подано розрахунок страхових внесків на суму 20 836,02 грн., строк сплати якого –до 21.03.05 р.; в березні 2005 року від боржника надійшло 8 916,8 грн.; при цьому відповідно до календарної черговості виникнення боргу погашається заборгованість в сумі 3 885,8 грн. по вимозі № Ю-521-1 від 05.03.05 р.; таким чином вказана вимога є погашена; решта суми коштів, що надійшла в березні 2005 року –5 031 грн. зараховується в сплату поточних страхових внесків по звіту за лютий 2005 року; так, на 01.04.05 р. відповідач мав заборгованість до ПФ у сумі 15 805,02 грн.; на відповідну суму недоїмки і була направлена вимога № Ю-521-1 від 05.03.05 р.; просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову господарського суду Рівненської області від 17.10.06р. у справі № 20/218 –без змін.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова господарського суду Рівненської області від 17.10.06 р. у справі № 20/218 - скасуванню, виходячи з такого:

Позов заявлено про стягнення суми 244 092,7 грн.

Заявою № 3740/06 від 10.10.06 р. збільшено позовні вимоги до суми 389 119,02 грн., в т.ч. 274 935,71 грн. - страхові внески, 111 547,76 грн. - фінансові санкції, 2 635,55 грн. –пеня (а.с.90).

Заявою б/н і дати представник позивача відмовився від фінансових санкцій по рішеннях № 457 та № 458 (а.с.115).

Листом № 1826/06 від 09.07.07 р. позивач направив суду апеляційної інстанції заяву № 1825/06 від 09.07.07 р. про зменшення суми позовних вимог до суми 270 157,76 грн. (в т.ч 157 644,89 грн. –борг з страхових внесків; 110 056,06 грн. –фінансові санції і 2 456,81 грн –пеня).

Зменшення суми позовних вимог відбулося за рахунок погашення відповідачем боргу під час розгляду справи в суді.

Як зазначає позивач в листі № 1826/06 від 09.07.07 р., відповідач сплатив суми за такими вимогами: Ю-583 від 05.03.05 р.; 05.04.05 р.; 06.05.05 р.; 05.01.06 р.; 03.02.06 р.; 04.04.06 р.; за вимогою від 05.05.06 р. на суму 24 357,4 грн. сплачено –20 706,79 грн., залишок боргу –3 650,61 грн. Таким чином, враховуючи відкликання (зменшення) позову в частині, що погашена відповідачем на час апеляційного розгляду, відповідно до ч.2 ст.203 КАС України, рішення визнається нечинним, а провадження закривається.

Загальна сума боргу по внесках –157 644,89 грн.

Таким чином залишились несплаченими на стягненні яких наполягає представник позивача такі вимоги: від 05.05.06 р. № 583-25 на суму 3 650,61 грн. частково несплачена, від 05.06.06 р. № 583-26 на суму 21 749,96 грн.; від 05.07.06 р. № 583-27 на суму 23 178,69 грн.; від 03.08.06 р. № 583 на суму 23 647,23 грн.; від 06.09.06 р. № 583 на суму 169,4 грн.; від 06.09.06 р. № 583 на суму 24 755 грн. та сума 60 494 грн. донарахованого зобов’язання з сплати збору відповідно до акту перевіри № 234 від 19.07.06 р. (а.с.98). Заниження зобов‘язання, як зазначено в акті, утворилося внаслідок виплати зарплати в натуральній формі на загальну суму 252 415 грн. за серпень-грудень 2003 року, сума якої не увійшла до рядків 6 та 7, недотримуючись пропорційного перерахування авансових платежів.

Як зазначено позивачем в листі № 1826/06 від 09.07.07 р., залишились несплаченими штрафні санкції і пеня по рішенню № 99 від 20.04.05 р.; акту про нарахування пені № 91 від 20.04.05 р., акту про нарахування пені № 7 від 12.01.06 р., рішенню № 39 від 19.07.06 р., рішенню № 459 від 19.07.06. р.

По рішеннях № 457 і № 458 від 19.07.06 р., позивач відмовився від позовних вимог до прийняття рішення господарським судом Рівненської області.

Аналізуючи зазначені в листі позивача несплачені вимоги, вказані вище видно, що надіслані вимоги відповідачу про сплату заборгованості внесків щомісячно надсилались рекомендованими листами з врученням, однак неоскаржувались відповідачем ні в адміністартивному, ні в судовому порядку.

Як видно з наданих суду апеляційної інстанції розрахунків (звітів) відповідача, останній в розрахунках (звітах) сам визначав суму страхових внесків, однак доказів сплати внесків суду не надав.

Відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов‘язкове державне пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.03 р. (надалі ЗУ № 1058), якщо платник податку не оскаржив в установлений законом строк вимогу органу ПФ, така вимога вважається узгодженою. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом і ПФ надається право списання недоїмки чрез органи ДВС, або звернення до суду за стягненням сум недоїмки.

Таким чином, виставлені до сплати вимоги № Ю-583, які залишились неоспореними і несплаченими відповідачем на загальну суму 157 644,89 грн., за якими заявлено позовну вимогу, задоволені судом першої інстанції підставно і в цій частині суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови господарського суду Рівненської області.

Рішення зазначені в листі № 1826/06 від 09.07.07 р. про зменшення суми позовних вимог, за якими фінансові санкції і пеня погашені відповідачем, неоспорені відповідачем, тому в цій частині № 377 від 31.01.05 р.; № 292 від 11.04.05 р.; № 360 від 10.05.05 р.; № 483 від 04.07.05 р.; № 510 від 06.07.05 р.; № 553 від 04.08.05 р.; № 743 від 12.10.05 р.; № 815 від 07.11.05 р.; № 949 від 07.12.05 р.; № 958 від 07.12.05 р.; № 48 від 12.01.06 р. суми яких погашені відповідачем, відповідно до ч.2 ст.203 КАС України рішення суду першої інстанції визається нечинним, а провадження у справі закривається.

Що стосується спірної суми за рішенням № 99 від 20.04.05 р. про застосування штрафних санкцій на суму 19 502,2 грн., то слід зазначити, що позивачем пропущено строк пердбачений ст.250 ГК України на його застосування, оскільки як видно з розрахунку і рішення № 99 від 20.04.05 р., правопорушення відбулося ще до 2004 року, санкція застосована в 2005 році згідно п/п 17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про пордок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами»№ 2181-111 від 21.12.00 р. (надалі ЗУ № 2181) з пропуском строку для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Що стосується спірної суми за рішенням № 39 від 19.07.06 р. про застосування штрафних санкцій донарахованих сум зборів на підставі акту № 122 від 12.07.06 р., згідно якого донараховано суму 60 494 грн. збору і застосовано штрафну санкцію –30 247 грн., то слід зазначити, що в матеріалах справи відсутній акт первірки № 122 від 12.07.06 р., на який посилається позивач. В судових засіданнях неодноразово наголошувалося на відсутності такого акту як підстави для прийняття рішення, однак ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивач його не надав, а тому спірна сума донарахування 60 494 грн. і штрафна санкція на суму 30 247 грн. не підлягає до задоволення, оскільки документально не обґрунтовано позивачем підстави для прийняття такого рішення, не відомо в яких періодах виник борг зі сплати збору і чи виник взагалі. Як видно з описової частини рішення № 39 від 19.07.06 р. підставою для застосування штрафних санкцій були норми ЗУ № 2181, що дає підстави вважати, що і по даному рішенню позивачем пропущено строк на застосування штрафних санкцій, передбачені ст.250 ГК України. Судом першої інстанції не досліджено дане питання.

Що стосується рішення № 459 від 19.07.06 р. (а.с.103) про застосування штрафних санкцій на суму 62 038,69 грн. в розмірі 50 % від сум несплачених або не своєчасно сплачених авансових платежів, то відповідно до п.9.3.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальником та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до ПФ України» затвердженої постановою правління ПФ України № 21-1 від 19.12.03 р. (надалі Інструкція № 21-1), підставою для нарахування фінансової санкції є акт документальної перевірки. В рішенні № 459 від 19.07.06 р. (а.с.97) видно, що на протязі лютого 2004 року –травня 2006 року відповідач виплачував зарплату в натуральній формі, однак це не дає підстави вважати виплату зарплати в натуральній формі, як виплату авансових платежів.

Відповідно до вимог Закону України «Про оплату праці»№ 108/95-ВР від 24.03.05 р. (надалі ЗУ № 108/95), авансові виплати не передбачені.

Виплата зарплати в натуральній формі здійснюється в окремих випадках і на неї нараховуються внески. Однак, позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції в розмірі 50 % від суми донарахованих внесків, а тому судом першої інстанції не досліджено дане питання і безпідставно стягнуто штрафні санкції на суму 62 038,69 грн.

Таким чином, враховуючи заяву № 1825/06 від 09.07.07 р. про зменшення суми позовних вимог, суд апеляційної інстанції дослідив лише ту частину вимог і рішень позивача, яка була покладена в зменшену суму вимог, як підставу для стягнення заборгованості з внесків і застосування штрафних санкцій. Суд апеляційної інстанції не досліджував рішень і вимог позивача, за якими нараховані внески і штрафні санкції, але сплачені відповідачем і на які позивачем зменшено суму позову, оскільки такі рішення і вимоги не оскаржені відповідачем і діють на даний час.

Враховуючи зменшення суми позовних вимог позивачем, що відповідає вимозі ст.193 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що постанову господарського суду Рівненської області від 17.10.06р. у справі № 20/218 в частині зменшення суми позовних вимог викладеного позивачем в листі № 1826/06 від 09.07.07 р., яке виконано відповідачем - 117 290,82 грн. страхових внесків (274 935,71 грн. –157 644,89 грн.) сума 701,8 грн. (110 757,86 грн. –110 056,06 грн.) фінансових санкцій і сплачених відповідачем визнати нечинною і закрити провадження у справі.

Щодо суми уточнених позовних вимог, щодо стягнення 110056 грн. фінансових санкцій, постанова господарського суду Рівненської області від 17.10.06 р. у справі № 20/218 підлягає скасуванню.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 189, 193, 195- 207, 254 та п.6 Розділу УІІ КАС України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Задоволити частково.

Постанову господарського суду Рівненської області від 17.10.06 р. у справі № 20/218 в частині стягнення фінансових санкцій на суму 110 757 грн. 86 коп. і судових витрат на суму 1 700 грн. скасувати.

Постанову господарського суду Рівненської області від 17.10.06 р. у справі № 20/218 в частині зменшення суми позовних вимог на суму 117 290 грн. 82 коп. страхових внесків і суму 701 грн. 80 коп. фінансових санкцій визнати нечинною і закрити провадження у справі.

В решті постанову господарського суду Рівненської області від 17.10.06 р. у справі № 20/218 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі одного місяця.

Головуючий суддя                                                            Слука М.Г.

Судді                                                                                Онишкевич В.В.

Скрутовський П.Д.