КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2007                                                                                           № 45/92-35/34

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Григоровича О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

- позивача: Корчагін М.П. (дов. 14.09.07),

Кривошеїна Н.П. (дов. від 21.08.07),

- відповідача: Годзяцький О.В. (дов. від 23.08.07 № 044/24-6055),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.06.2007

у справі № 45/92-35/34

за позовом                               Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до                                                   Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фондуспеціального призначення "Спецжитлофонд"

про                                                  стягнення 793 610 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі-позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення “Спецжитлофонд” (далі-відповідач) про стягнення 793610, 00 грн., з яких 451230грн. – основний борг, 90990грн. – збитки від інфляції, 251390грн. – пеня.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.03.06 у справі № 45/92 (суддя – Балац С.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.06, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.06 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.03.06 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.06 у справі № 45/92 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Вищим господарським судом України встановлено, зокрема, що господарським судом при розгляді справи та прийнятті судового рішення не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про неповне з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору.

У зв’язку з подачею відповідачем касаційної скарги на постанову Вищого господарського суду України від 10.10.06 справа була скерована до Вищого господарського суду України та у відповідності до ст. 111-16 ГПК України надіслана до Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду України від 07.12.06 відмовлено у порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 10.10.06, а справу повернуто до суду 1-ої інстанції.

За резолюцією заступника Голови Господарського суду м. Києва справу передано на новий розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.01.07 справу № 45/92 прийнято до свого провадження суддею Літвіновою М.Є. та присвоєно їй № 45/92-35/34.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.06.07 у справі № 45/92-35/34 (суддя – Літвінова М.Є.) в позові відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, у зв’язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також у зв’язку із порушенням норм матеріального та процесуального права, прийнявши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним та таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства, а доводи позивача, викладені у скарзі, є безпідставними.

Під час перегляду рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 19.09.07 було надано  для огляду оригінал Журналу вихідної кореспонденції КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення “Спецжитлофонд” за 2005 рік.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13.05.04 на підставі рішення Київської міської ради “Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва” від 27.02.03 № 271/431 між сторонами у справі було укладено договір № 2292 (далі-договір), предметом якого  є сплата відповідачем (забудовником) пайової участі (внесків) на створення інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв’язку із будівництвом житлового будинку № 19 корпус № 1 (загальною площею квартир 7017,32 кв.м.) по вул. О.Пироговського у Солом’янському районі м. Києва (п.1.1 договору).

Розмір пайового внеску згідно з розрахунком становить 451,23тис.грн. (п. 1.2 договору).

В розділі 2 договору зазначено, що відповідач зобов’язався погодити з постійною комісією Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку розрахунки розміру пайової участі та перерахувати позивачеві пайовий внесок у сумі 451,23 тис.грн. (без ПДВ) в термін з червня по листопад 2004 року включно рівними частками щомісячно, але не пізніше 28 числа на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем на виконання умов договору пайовий внесок не було перераховано.

25.01.05 позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 049-08/566 із вимогою про сплату пайового внеску за договором з урахуванням пені та інфляції до 20.02.05. Крім того, позивач повідомив відповідача, що у випадку не сплати заборгованості у встановлений термін договір буде вважатися таким, що втратив чинність.

Також позивач зазначив, що після прийняття відповідачем рішення щодо сплати пайових коштів після 21.02.05 та письмового звернення до Головного управління економіки та інвестицій, буде підготовлений новий договір з розрахунками обсягів пайового внесу з урахування змін до “Нормативів...”, внесених рішенням Київради від 28.12.04 № 1051/2461.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що зазначений вище лист позивача у розумінні ст. 188 Господарського кодексу України (далі – ГК України) є пропозицією про розірвання договору.

Під час розгляду справи судом 1-ої інстанції відповідачем було надано лист від 03.02.05 № 044/24-1012, яким він у відповідь на пропозицію позивача про розірвання договору погодився із втратою чинності договору.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не підтверджено жодними належними засобами доказування факту відправлення листа № 044/24-1012 на адресу Головного управління. До того ж, лист відповідача не реєструвався у відповідних реєстраційних формах, передбачених у позивача згідно з Інструкцією з діловодства в структурних підрозділах виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), районних державних адміністраціях, затвердженої розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 16.12.97 № 2047.

З огляду на зазначене, на думку позивача, відповідь на пропозицію про розірвання договору від 25.01.05 відповідачем не була надана протягом 20-ти денного строку, встановленого ст. 188 ГК України.

Оскільки відповідач належним чином не виконав своє грошове зобов’язання із сплати пайових внесків, то він у відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України зобов’язаний сплатити позивачеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

На підставі п. 3.1.1 договору відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1% від нарахованої суми пайового внеску за кожну добу прострочення строку сплати, визначеного п.2.1.2. цього договору.

Таким чином, згідно з розрахунком ціни позову, сума боргу на день подання позову з урахуванням індексу інфляції та пені за прострочення сплати пайових внесків становить 793 610,00 грн.

Під час нового розгляду справи місцевим господарським судом на підставі ст. 30 Господарського процесуального кодексу України було викликано в судове засідання для дачі пояснень щодо факту передачі кореспонденції, а саме: листа КП “Спецжитлофонд” від 03.02.05, начальника загального відділу КП “Спецжитлофонд” – Мірошкову К.Л., якою пояснено, що лист відповідача про розірвання договору був зареєстрований 03.02.05 під № 044/24-1012 як відповідь на лист Головного управління № 049-08/566 від 25.01.05 та переданий до сектору попереднього розгляду та розподілу службової кореспонденції управління документального забезпечення Київської міської державної адміністрації (вул. Хрещатик, 36, к.112).

Відповідно до п.5 ст. 22 Закону України “Про столицю України – місто – герой Київ” у зв’язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право, зокрема, залучати кошти інвесторів (забудовників) в порядку пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста за нормативами, затвердженими Київською міською радою, з метою поліпшення фінансового забезпечення комплексної забудови міста.

Одноразовий внесок включає в себе наступні складові: відшкодування витрат бюджету м. Києва на розширене відтворення його ресурсів; плати інвестора за право реалізовувати свій проект будівництва (реконструкції) на території столиці.

Частиною 2 ст. 177 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання відповідно до ч.4 ст. 175 цього Кодексу можуть, незалежно від статутної мети своєї діяльності, брати на себе зобов’язання про господарську допомогу у вирішенні питань соціального розвитку населених пунктів їх місцезнаходження, у будівництві й утриманні соціально-культурних об’єктів та об’єктів комунального господарства і побутового обслуговування, подавати іншу господарську допомогу з метою розв’язання місцевих проблем. Суб’єкти господарювання мають право брати участь у формуванні відповідних фондів місцевих рад, якщо інше не встановлено законом, та у виконанні робіт щодо комплексного економічного і соціального розвитку територій.

Відповідно до ч.4 ст. 175 ГК України суб’єкти господарювання у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, можуть добровільно брати на себе зобов’язання майнового характеру на користь інших учасників господарських відносин (благодійництво тощо). Такі зобов’язання не є підставою для вимог щодо їх обов’язкового виконання.

Як вбачається зі змісту листа позивача від 25.01.05 останній висловив свою пропозицію щодо втрати чинності договору, а саме щодо припинення зобов’язань по ньому, оскільки відповідачем взагалі не було розпочато виконання взятих зобов’язань щодо сплати пайових коштів.

Вказаний вище лист, на думку колегії суддів, є пропозицію позивача про розірвання договору у відповідності до вимог ст. 188 ГК України.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч.2, 3 ст. 188 ГК України).

Твердження позивача у скарзі про те, що відповідачем не виконано вимог ст. 188 ГК України, оскільки Головним управлінням не було отримано відповіді на пропозицію про розірвання договору колегія суддів не приймає до уваги, з урахуванням того, що записом № 044/24-1012 Книги реєстрації вихідної кореспонденції КП “Спецжитлофонд” за 2005 рік підтверджується факт відправки (спосіб – наручно)  кореспонденції позивачеві (листа від 03.02.05 щодо втрати чинності договору від 13.05.04 № 2292 по об’єкту на вул. Пироговського, 19), а неотримання позивачем поштової кореспонденції не може свідчити про не належне виконання відповідачем вимог ч.3 ст. 188 ГК України.

До того ж, у відповідності до ч.4 ст. 188 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач, в установленому законом порядку не звертався до суду для вирішення такого спору.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 793 610 грн. заборгованості за Договором від 13.05.04 № 2292.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 13.06.07 у справі № 45/92-35/34  залишити  без  змін, а апеляційну  скаргу Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) – без  задоволення.

Головуючий суддя

Судді

12.10.07 (відправлено)