ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

13.09.07р.

Справа № А10/336-07

За позовом  Державного підприємства "Придніпровська залізниця" , м. Дніпропетровськ

до  Державної інспекції з контролю за цінами у Дніпропетровській області , м. Дніпропетровськ

про скасування рішення

Суддя  Кощеєв І.М.

Представники сторін:

Від позивача: Шляєв І.В.(дов.№ 74 від 01.01.07р.)-юрисконсульт 1 категорії

Селяков О.В.(дов.№ 785 від 20.07.07р.)-юрисконсульт

Від відповідача: Романенко Л.С.(дов.№ 4/3-18/1076 від 10.05.07р.)-гол. юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача про скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Дніпропетровській області від 19.02.2007 р. № 61.

Підстави з якими Позивач пов’язує свої позовні вимоги : в Акті перевірки не зазначені нормативні акти, які були порушені Позивачем, не наведене конкретне обґрунтування порушення. Акт перевірки не підписаний бухгалтером Позивача.  Позивач також зазначає, на тому, що ні акт перевірки , ні будь-який інший документ жодним чином не містить даних, в чому саме полягало порушення державної дисципліни цін , які саме тарифи або інші належні залізниці збори не відповідають чинному законодавству в цілому або в частині, тому у Відповідача відсутні будь-які підстави для застосування санкцій, передбачених ст.14 Закону України "Про ціни та ціноутворення".

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки  перевіркою встановлено, що Придніпровська залізниця незаконно отримала виручку за послуги, що не були надані у повному обсязі (супроводження і охорона вищезазначених вантажів не була забезпечена протягом 10 км - від станції Нижньодніпровськ - Вузол до станції Самарівка). Отже, внаслідок порушень підприємством отримана необґрунтована виручка в сумі 36 грн. 60 коп. Інспекцією було прийнято рішення № 61 від 19.02.2007 р. про вилучення в доход бюджету суми економічних санкцій в розмірі 109 грн. 80 коп. з Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

В судовому засіданні  було оголошено вступну та резолютивну частини судової постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною інспекцією з контролю за цінами у Дніпропетровській області з    12.02.2007 р. по 13.02.2007 р. було проведено перевірку структурного підрозділу  Державного підприємства "Придніпровська залізниця" - станції Самарівка на предмет перевірки порядку встановлення і застосування і застосування тарифів на охорону та супроводження вантажів. Проведеною перевіркою було встановлено, що при оформленні перевізних документів з вантажовідправників була стягнута плата за супроводження і охорону вантажів на всьому шляху прямування. Супроводження і охорона вантажів не була забезпечена протягом 10 км - від станції Нижньодніпровськ - Вузол до станції Самарівка. Перерахунків, з врахуванням не надання сплаченої послуги на частині шляху прямування, з вантажовідправником (вантажоотримувачем) не здійснювалося. Таким чином, Відповаідач прийшов до висновку, що придніпровська залізниця безпідставно отримала виручку за послуги, що не були надані у повному обсязі. Отже, внаслідок порушень підприємством отримана необґрунтована виручка в сумі 36 грн. 60 коп. Результати перевірки були викладені в Акті від 13.02.2007 р.

Інспекцією з контролю за цінами, згідно зі ст. 14 Закону України "Про ціни та ціноутворення", «Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових санкцій органами державного контролю за цінами»було прийнято рішення № 61 від 19.02.2007 р. про вилучення в доход бюджету суми економічних санкцій в розмірі 109 грн. 80 коп. з Державного підприємства «Придніпровська залізниця». Сума економічних санкцій складається з суми необґрунтовано отриманої виручки в розмірі 36 грн. 60 коп. та штрафу в двократному розмірі необґрунтоване отриманої суми виручки 73 грн. 20 коп., який нараховується згідно п.1.3 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами від 03.12.2001 р.

Компетенція адміністративних судів, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України  поширюється на спори юридичних  осіб  із  суб'єктом  владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

П. 1. ч. 3 ст. 105 КАС України передбачає, що адміністративний позов може містити вимоги про скасування рішення суб”єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно з п. 3 ст. 2 КАС України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:  1) на   підставі,  у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України; 2) з  використанням  повноваження  з   метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 19 ГК України передбачає, що органи державної влади і посадові особи зобов'язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено, об'єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб'єктів господарювання. Дії та рішення державних органів контролю та нагляду, а також їх посадових осіб, які проводили інспектування і перевірку, можуть бути оскаржені суб'єктом господарювання у встановленому законодавством порядку.

Оспорюване Позивачем рішення - це юридична форма рішення Відповідача, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для Позивача.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством ( роз'яснення Вищого арбітражного суду України N 02-5/35 від 26.01.2000 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

Рішення від 19.02.2007 р. № 61 відповідає вимогам чинного законодавства та було винесене Державною інспекцією з контролю за цінами у Дніпропетровській області у відповідності із визначеною законом компетенцією цього органу.

Таким чином, оспорюваний Позивачем акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, а зазначені у позові окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи  наведене,  господарський  суд  вважає, що заявлені Позивачем позовні вимоги  задоволенню не підлягають.

Згідно вищезазначеного, керуючись ст. ст.  71, 72, 87, 94, 98, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні  адміністративного  позову  Позивача – відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Кощеєв

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –17.09.2007 р.