ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2007 р.  11:45              Справа № АС-42/298-07 (н.р. АС-13/354-05)

вх. № 9500/1-42 (н.р. 11900/1-13)

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Булавінова Ю.В.

представників сторін :

позивача - Шахова С.В. (дов.)

відповідача - Федоренко О.А. (дов.)

по справі за позовом  ВАТ "Гіпротракторосільгоспмаш" , м. Харків

до  ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ВАТ „Гіпротракторосільгоспмаш”, просить визнати недійсним таскасувати повністю рішення ДПІ Дзержинського району м. Харкова № /0 від 13.10.05 р. як таке, що прийняте „за невірним застосуванням норм матеріального права” та з порушенням норм права, які регулюють порядок прийняття таких рішень, посилаючись на положення Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Конституції України, ГК України, Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, Першого протоколу до Конвенції про захист і основні свободи людини.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на результати перевірки та інші обставини, викладені у відзиві на позов.

Ухвалою ВАСУ від 20.06.07р. попередні судові рішення скасовано на підставі того, що проведені позивачем операції з купівлі російських рублів за білоруські рублі належним чином досліджені не були, тому відсутня повна правова оцінка даних проведених операцій на предмет відповідності вимогам валютного законодавства України, в зв*язку з чим справа направлена на новий розгляд.

Надані до матеріалів справи документи свідчать, що підставою для прийняття оскарженого рішення, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 61579,4 грн., є акт № 5121/22-0/00236903 від 04.10.05 р. позапланової перевірки підприємства позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства в частині правомірності розміщення валютних коштів на рахунках, відкритих за кордоном, за період з 01.02.05 р. по 01.09.05 р. Як вказано у позові та відзиві на позов і це підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, дана перевірка проводилася за заявою підприємства від 15.09.05 р.

При проведенні перевірки перевіряючими було встановлено, що підприємство має своє представництво на території Республіки Бєларусь, яке діє на підставі Положення про Представництво. Для здійснення діяльності за межами України Представництва підприємством була отримана індивідуальна ліцензія № 30 від 25.01.05 р. з подальшими змінами від 18.05.05 р.

Дана індивідуальна ліцензія надавала підприємству (власнику) право на проведення операцій: по зарахуванню коштів з рахунку в уповноваженому банку у сумі, що не перевищує протягом кварталу 26280,0 російських рублів та кошти від нерезидентів України за виконання працівниками власника ліцензії робіт по проектуванню об’єктів, розташованих на території Республіки Бєларусь; по списанню з рахунку в російських рублях кошти на придбання за межами України у нерезидента України продукції, робіт, послуг, що необхідні для виконання працівниками власника ліцензії робіт та на відрядження працівників, які виконують роботи на території Республіки Бєларусь в сумі, що не перевищує протягом кварталу 190540,0 російських рублів та кошти на рахунок в уповноваженому банку. Крім того, ліцензією надане право на списання з рахунку в білоруських рублях коштів для здійснення розрахунків за межами України з нерезидентами України та працівниками структурного підрозділу власника ліцензії в м. Мінськ (за винятком придбання нерухомого майна) для утримання підрозділу у сумі, що не перевищує протягом кварталу 12295080,0 білоруських рублів та кошти на придбання за межами України у нерезидента України продукції, робіт, послуг, що необхідні для виконання працівниками власника ліцензії, які виконують роботи та на відрядження таких працівників у сумі, що не перевищує протягом кварталу 14139350,0 білоруських рублів.

Уповноваженим банком в ліцензії визначений Акціонерний Східно-Український Банк „Грант” (м. Харків).

В акті записано, що в направлених підприємством до територіального управління НБУ у Харківській області та до ДПІ Дзержинського району м. Харкова звітах за липень 2005 р. про рух валютних цінностей за рахунками, відкритими у ВАТ „Пріор банк” (білоруські рублі та російські рублі) (копії звітів надані позивачем до позову) відображено, що протягом липня 2005 р. власником ліцензії (позивачем по даній справі) проведено перерахування валютних коштів у білоруських рублях з рахунку, відкритому в ВАТ „Пріор банк” (м. Мінськ) на інший рахунок, відкритий в тому ж банку, чим були порушені вимоги п. 4 ст. 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, оскільки вказані операції з валютними цінностями не передбачені в індивідуальній ліцензії № 30 від 25.01.05 р.

В позові позивач заперечує факт здійснення перерахування коштів за межами України в білоруських рублях в липні 2005 р., а наполягає на тому, що фактично 05.07 та 22.07.05 р. позивач конвертував наявні на рахунку № 016 в ВАТ „Пріор Банк” кошти в сумі 4317969,0 білоруських рублів та в сумі 21886300,0 білоруських рублів відповідно у російські рублі з метою виконання приписів ліцензії, тобто для повернення коштів в Україну, оскільки підприємство не має в Україні рахунку в білоруських рублях (відкритий рахунок в російських рублях). В ці ж дати кошти в російських рублях (576000,0 руб РФ та 290000,0 руб РФ відповідно) були зараховані на рахунок підприємства в російських рублях, відкритий у ВАТ „Пріор Банк”.

Зважаючи на те, що конвертація за межами України білоруських рублів в російські рублі, яка супроводжувалася перерахуванням коштів з одного рахунку, який належить підприємству, на інший, який також йому належить, тобто не відбувся перехід права власності на грошові кошти (валютні цінності), не підлягає ліцензуванню НБУ, оскільки не є валютною операцією в розумінні Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, позивач наполягає на тому, що фактично відсутні порушення, за які можливо застосування штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 05.07.2005 і 22.07.2005 представництвом позивача у Республіці Білорусь була проведена конвертація білоруських рублів у російські рублі для перерахування російських рублів в Україну на рахунки позивача. Це підтверджується наданими позивачем суду доказами :

- "Заявкой на покупку иностранной валюти  на внебиржевом рынке" від 05.07.2005р. та від 22.07.2005р.,

- меморіальним ордером № 64 від 05.07.2005р. та № 92 від 22.07.2005р., випискою «Пріорбанку» від 05.07.2005р. та від 22.07.2005р., платіжними дорученнями на перерахування російських рублів на рахунок позивача в Україні від 06.07.2005р. та від 22.07.2005р.

Щодо використання терміну «конвертація валюти» суд зазначає, що згідно абзацу 13 п.4 розділу 1 правил торгівлі іноземною валютою, затверджених постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281, йому дається наступне визначення: обмін (конвертація) іноземної валюти - це операція з купівлі (продажу) однієї іноземної валюти за іншу іноземну валюту.

Таке тлумачення терміну «конвертація» не підпадає ні під одну з ознак терміну «валютні операції», визначеного п.2 ст.1 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет), у зв'язку з чим такі дії, відповідно п.4 ст.5 зазначеного Декрету, не потребують індивідуальної ліцензії НБУ, оскільки операція:

- відбулася без переходу права власності на гроші кошти;

- не була пов'язана з використанням валютних цінностей в міжнародного обігу як засобу платежу з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності;

- не була пов'язана з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням, пересиланням за її межі валютних цінностей.

Тобто, як вбачається з вимог Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», індивідуальні ліцензії НБУ для проведення валютних операцій потребуються в тому випадку, коли валютні цінності перетинають межі України. В даному випадку позивачем було проведено обмін (купівля) однієї іноземної валюти (білоруські рублі) на іншу іноземну валюту (російські рублі) за межами України. На розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України позивач має індивідуальну ліцензію №30 від 25.01.05р., згідно п.п. 1.2.2. якої позивач має право перераховувати кошти на придбання за межами України у нерезидентів України продукції, робіт, послуг, що необхідні для виконання господарської діяльності. Проведений позивачем обмін валюти із обов*язковим зарахуванням такої валюти на рахунок у продавця в особі ВАТ "Пріорбанк". Крім того, згідно умов придбання валюти позивач зобов*язується перерахувати комісійну винагороду у встановленому розмірі від суми проданої валюти на рахунок продавця.

За таких обставин суд вважає дану операцію покупки валюти як придбання товару для проведення своєї господарської діяльності, оскільки чинним законодавством не заборонено, у разі наявності у суб*єкта ліцензії на розміщення валютних цінностей за межами України, проводити обмін на іншу валюту, на яку у нього відкритий рахунок в установі банку.

Отримання індивідуальної ліцензії НБУ на право проведення операції з обміну валют за межами України чинним законодавством України не передбачено.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення ДПІ Дзержинського району м. Харкова № /0 від 13.10.2005 р.

Стягнути з державного бюджету на користь ВАТ "Гіпротракторосільгоспмаш" (61166 м.Харків, пр.Леніна, 40, код 00236903) державне мито в сумі 3,40 грн.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 15.10.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.