СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19.06.07                                                                                 Справа № 8/239ад.

Суддя   господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Державної податкової інспекції у Слов’яносербському районі,  смт. Слов’яносербськ Луганської області,

до Відкритого акціонерного товариства «Племінний завод ім. Літвінова», село Сміле Слов’яносербського району  Луганської області,

про звернення стягнення на активи на суму  136473 грн. 13 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Бородіна Г.О. –завідувач юридичним сектором, - довіреність №4/10 від 04.01.07 року;

від відповідача –не прибув, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

звернення стягнення на активи відповідача  на  суму   135473 грн. 13 коп. у зв’язку з наявністю у нього за станом на 18.04.07 року несплаченого податкового боргу з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних механізмів у сумі 808,00 грн.; фіксованого сільськогосподарського податку у сумі 116202,45 грн., а також бюджетної позички  по кредитах, залучених державою або під державні гарантії, - у сумі 18462,68 грн.;

стягнення судових витрат.

На підставі ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ)  попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 22.05.07 року; відповідач до цього засідання не прибув.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та подав  заяву про уточнення позовних вимог (вих. №6064/10-09 від 18.06.07 року), яка не містить у собі змін щодо стягуваних сум боргу, а стосується надання інформації про банківські реквізити рахунків, на які належить перерахувати стягнуті кошти.

Враховуючи те, що ст.ст. 49 та 51 КАСУ надають позивачу право уточнити свої позовні вимоги, судом цю заяву долучено до справи та враховано при прийнятті кінцевого рішення по ній.

Представник позивача заявив клопотання про відмову від здійснення  фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та п 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАС України, а тому  його задоволено судом.

Відповідач позов визнав, про що також зазначив у своєму відзиві на нього (вих. №б/н від 19.06.07 року), при цьому  заявив клопотання про розгляд спору по суті за його відсутності.

Враховуючи те, що закон (частина 3 ст. 122 КАСУ) надає стороні право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. –судом це клопотання задоволено.

І.Заслухавши представника позивача, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

1. 26.02.1998 року Слов’яносербською районною державною адміністрацією Луганської області  Відкрите акціонерне товариство «Племінний завод імені Літвінова»(далі –ВАТ «Племзавод», - відповідач), ідентифікаційний код 00846279, яке є правонаступником прав та обов’язків Державного підприємства «Племінний завод імені Літвінова»(пункт 1.1 Статуту підприємства), зареєстроване в якості суб'єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, у зв’язку з чим до ЄДРПОУ внесено реєстраційний  запис  №1000343.

Факт державної реєстрації підприємства підтверджується відповідним свідоцтвом та іншими матеріалами справи.

Державною податковою інспекцією у Слов’яносербському районі Луганської області (далі –ДПІ, - позивач) 12.10.06 року ВАТ «Племзавод»взято на облік в якості платника податків, реєстраційний запис №436.

2.Згідно наданим позивачем доказам, за станом на 18.04.07 року ВАТ «Племзавод»має заборгованість:

2.1.З  перерахування до бюджету:

а)фіксованого сільськогосподарського податку  у сумі  116202,45 грн. (залишок основного боргу, не сплаченого станом на 18.04.07 року), сума  якого підтверджуються доданими до справи розрахунками фіксованого сільськогосподарського податку на:

2003 рік у сумі 62487,03 грн.;

2004 рік у сумі 48701,04 грн.;

2005 рік у сумі 18114,83 грн.;

2006 рік у сумі 13177,62 грн.;

2006 рік у сумі 3643,38 грн.;

2006 рік у сумі 13380,08 грн. (2006 рік – по населених пунктах, на території яких платник податку користується земельними ділянками)

б)податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів у сумі 808,00 грн., сума якого підтверджується розрахунком суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на 2007 рік, при цьому у І кварталі 2007 року підлягає сплаті податок у сумі 808,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було вжито низку заходів, спрямованих на погашення платником податків податкового боргу, що підтверджується:

першою (№1/5 від 16.10.2001 року на суму 21593,17 грн.) та другою (№2/79 від 28.11.2001 року на суму 45467,37грн.) податковими вимогами;

витягом №985652 від 11.12.2003 року –про перебування  всього нерухомого майна і майнових прав ВАТ «Племзавод»з 28.05.2001 року у податковій заставі, термін її дії –до 10.12.2008 року;

витягом №7547223 від 17.05.06 року  про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна  податкової застави, термін дії якої було встановлено до 28.05.06 року та продовжено до 16.05.2011 року;

в)бюджетних позичок по кредитах, залучених державою або під державні гарантії, - 18 462,68 грн.

Загальна сума пені на поточну заборгованість, яка входить до загальної суми боргу,  складає 18794,88 грн.

2.2.Що стосується бюджетних позичок, то судом встановлено наступне.

30.09.1997 року  між Відділенням Державного казначейства у Слов’яносербському районі (далі –ВДК), - з одного боку, - та Державним підприємством «Племінний завод імені Літвінова», - з іншого боку, - на підставі  постанови Кабінету Міністрів України (далі –КМУ) від 11.09.1997 року №1003 «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт  в осінньо-зимовий період 1997/1998 року», - укладено договір про надання фінансової допомоги на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997-1998 років, згідно якому ВДК передало, а ДП «Племзавод»отримало бюджетну позичку у сумі 5000,00 грн., на умовах повернення її до 01.10.1998 року (пункти 1 та 2 договору).

Договір набирає чинності з моменту перерахування коштів сільськогосподарському підприємству і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань (п. 4.1).

Несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством (п. 5.2).

26.03.1998 року між тими ж сторонами, на підставі  постанови  КМУ від 11.09.1997 року №1003 «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт  в осінньо-зимовий період 1997/1998 року»,  укладено договір  про надання фінансової допомоги на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997/1998 років, згідно якому ВДК надало, а ДП «Племзавод»отримало бюджетну позичку у сумі 2000,00 грн., на умовах її повернення до 01.10.1998 року.

Умови цього договору цілком аналогічні вищенаведеним.

26.03.1998 року між тими ж сторонами, на підставі  постанови КМУ від 26.02.1998 року №220 «Про фінансове забезпечення підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт у 1998 році», укладено договір про фінансове забезпечення підготовки сільськогосподарської техніки  до проведення весняно-польових робіт у 1998 році, - згідно якому  ВДК надало, а ДП «Племзавод»- отримало  фінансову допомогу у сумі 10000,00 грн. для проведення весняно-польових робіт у 1998 році, за умови її повернення не пізніше 01.10.1998 року (пункт 1 та 2 договору).

Договір набуває чинності з моменту оплати рахунку сільгосппідприємства і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань (п. 5.1).

Несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством (п. 6.2).

23.02.1999 року між тими ж сторонами, на підставі постанови КМУ від 10.12.1998 року №1953 «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами у 1999 році», укладено договір про надання господарству фінансової допомоги на запасні частини, ремонтні матеріали та послуги ремонтних підприємств у сумі 1000,00 грн., за умови повернення її не пізніше 01.10.1999 року (пункти 1-3 договору).

Усі інші умови договору цілком аналогічні викладеним у попередньому абзаці цієї постанови.

Таким чином, загальна сума отриманих за цими договорами державних бюджетних коштів (позичок) становить  18000,00 грн. (5000,00 грн. + 2000,00 грн. + 10000,00 грн. + 1000,00 грн.).

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів, загальна сума боргу за станом на 18.04.07 року становить:

з фіксованого сільськогосподарського податку  -  116202,45 грн.;

з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів - 808,00 грн.,

бюджетних позичок по кредитах, залучених державою або під державні гарантії, - 18 462,68 грн.

Відповідач не вжив заходів до його сплати до бюджету.

Податковий борг у відповідача виник у зв'язку з несплатою  самостійно визначених по кожному з вищезгаданих податків податкових зобов'язань згідно підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 року №2181 „Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі –ЗУ №2181).

ІІ.Заслухавши  представника позивача,  дослідивши та оцінивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі  з таких підстав.

1. Кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (частина 1 ст. 67 Конституції України).

Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Пунктами 10 та 19 частини 1 ст.14 цього Закону фіксований сільськогосподарський податок  та податок з власників транспортних засобів, та інших самохідних машин і механізмів віднесено до загальнодержавних податків.

Платниками цих податків є юридичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі) (ст. 4 ЗУ №1251-ХІІ).

Матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач щодо сплати обох податків припустився порушення  вимог  підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 ЗУ №2181-ІІІ, яким встановлено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних  днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

З огляду на викладене ДПІ цілком правомірно  щодо відповідача поставлено вимогу про сплату боргу  з вищеперелічених податків.

2.Вирішуючи спір в частині стягнення бюджетних позичок, отриманих відповідачем, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 2 та 17 Бюджетного кодексу України правовідносини з отримання бюджетних коштів, якими є вищезгадані позички, належать до бюджетних правовідносин, а тому при вирішенні спору про їх повернення, як і  при вирішенні спору з приводу стягнення вищезгаданого бюджетного боргу з сільгоспподатку та податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -  суд  застосовує Закон України №2181-ІІІ.

Як встановлено п.п.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ, активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181-ІІІ є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

3.При вирішенні питання про додержання  строку позовної давності при стягненні податкового боргу та бюджетного боргу, який виник внаслідок отримання позичок, суд його НЕ застосовує, виходячи з наступного.

Згідно частині 3 ст. 2 Цивільного кодексу УРСР (далі –ЦК УРСР), який був чинним на час отримання бюджетних позичок, та частини  2 статті 1 Цивільного кодексу України (далі –ЦКУ), який був чинним на час виникнення податкового боргу з вищеназваних податків та є чинним на час розгляду цього спору, - до податкових та бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, а тому у суду немає підстав у даному випадку застосовувати положення статтей глави 5 «Позовна давність» ЦК УРСР (розділу 19 глави У ЦКУ).

Крім того, стосовно податкового боргу статтею 15 ЗУ №2181-ІІІ встановлено, що орган державної податкової служби має право самостійно ВИЗНАЧИТИ суму податкових зобов’язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку  подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку  податковий орган не визначає суму податкових зобов’язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов’язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду у адміністративному або судовому порядку.

Але вищецитованою нормою Закону №2181-ІІІ не встановлено будь-якого строку давності для СТЯГНЕННЯ у судовому порядку як податкового, так і прирівняного до нього бюджетного боргу (у даному випадку –бюджетної позички).

Матеріалами справи підтверджено, що платник податків самостійно узгодив свої податкові зобов’язання.

За таких обставин суд не застосовує термін позовної давності до спірних правовідносин.

4.Згідно п.11 статті 10 Закону України від 04.12.1999 року №509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні”, на органи державної податкової служби покладено обов'язок  по зверненню до суду з позовами про стягнення з підприємств, установ, організацій та громадян в доход держави  заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами, - тобто ДПІ законно та обґрунтовано звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового та прирівняного до нього бюджетного  боргу, а також факт його ухилення від його сплати, - суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно до частини 4 ст.94 КАС України суд не стягує з відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст. 67 Конституції України; ст.14 ЗУ від 25.06.1991 №1251-ХІІ „Про систему оподаткування”;  п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст.49, 51, ч. 6 ст. 71, ст. 86, ч. 3 ст. 122, ст.ст. 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Племінний завод імені Літвінова», ідентифікаційний код 00846279, яке знаходиться за адресою: село Сміле, вул. Першотравнева (Первомайская), 29 Слов’яносербського району Луганської області, - на користь:

місцевого бюджету Слов’яносербської селищної ради Луганської області на р/р 0300, банк: ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 80413, одержувач: УДК у Слов’яносербському районі Луганської області, код 24046691, - податковий борг з фіксованого сільськогосподарського податку у сумі 115999 (сто п’ятнадцять тисяч дев’ятсот дев’яносто дев’ять) грн. 47 коп., - звернувши стягнення на активи боржника

місцевого бюджету Смілянської сільської ради Слов’яносербського району  Луганської області на р/р 0411, банк: ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, отримувач:  УДК у Слов’яносербському районі Луганської області, код 24046691 , - податковий борг з фіксованого сільськогосподарського податку  у сумі 202 (двісті дві) грн. 98 коп., - звернувши стягнення на активи боржника;

Державного бюджету України :

по постанові Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт  в осінньо-зимовий період 1997/1998 року»- на р/р 0298, банк: Державне казначейство України, МФО 820172, одержувач: Державне казначейство України, , - бюджетну заборгованість з бюджетних позичок, залучених під державні гарантії, - у сумі 7324 (сім тисяч триста двадцять чотири) грн. 04 коп., - звернувши стягнення на активи боржника;

по постанові Кабінету Міністрів України №220 від 26.02.1998 року «Про фінансове забезпечення підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт у 1998 році»- на р/р 0298, банк: Державне казначейство України, МФО 820172, одержувач: Державне казначейство України, , - бюджетну заборгованість з бюджетних позичок, залучених під державні гарантії, - у сумі 10092 (десять тисяч дев’яносто дві) грн. 32 коп., - звернувши стягнення на активи боржника;

по постанові Кабінету Міністрів України №1953 від 10.12.1998 року «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами у 1999 році»- на р/р 0298, банк: Державне казначейство України, МФО 820172, одержувач: Державне казначейство України, , - бюджетну заборгованість з бюджетних позичок, залучених під державні гарантії, - у сумі 1046 (одна тисяча сорок шість) грн. 32 коп., - звернувши стягнення на активи боржника.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представника позивача у судовому засіданні 19.06.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 22.06.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа