ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"06" серпня 2007 р.
Справа  № 25-6/175-05-5759

За позовом:  Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача: ТОВ „Новолог”

про стягнення 539 718,72грн.

Суддя: Малярчук І.А.

В  судових засіданнях приймали участь представники:

Від прокуратури: Алексєєв В.В., посвідчення №87 від 11.06.07р., Цулейскірі С.С., посвідчення №333 від 10.07.02р.

Від позивача: Одинцова Л.М., довіреність №01-1/101 від 11.05.07р., Гарюшенко О.В., довіреність №01-1/15 від 11.05.06р., Тернова Т.В., довіреність від 11.05.07р. №01-1/104

Від відповідача: Тарасенко В.С., довіреність від 07.05.07р.

В судовому засіданні  від 06.08.07р. приймали участь представники:

Від прокуратури: не з’явився

Від позивача: Тернова Т.В., довіреність від 11.05.07р. №01-1/104

Від відповідача: Тарасенко В.С., довіреність від 07.05.07р.

Суть спору: про стягнення  з ТОВ „Новолог” адміністративно-господарських санкцій за недотримання  нормативу робочих місць для  забезпечення працевлаштування інвалідів  у 2003р.  в сумі 539718,72грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.10.06р. по справі № 6/175-05-5759А за позовом Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ „Новолог” про стягнення 539 718,72грн., позов  було задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.05р.   здійснено  заміну  відповідача СП „Новолог” на його правонаступника ТОВ „Новолог”, рішення господарського суду Одеської області від 07.10.06р.  по справі № 6/175-05-5759 скасовано, в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.05.07р.  касаційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  задоволено  частково, рішення господарського суду Одеської області від 07.10.06р.  та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.05р. по справі № 6/175-05-5759  скасовано, справу направлено  на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.06.07р.  суддею Малярчук І.А.,  на підставі  резолюції Голови господарського суду Одеської області, справу  № 6/175-05-5759  прийнято до свого провадження, у зв’язку з чим справі присвоєно номер  № 25-6/175-05-5759А.

Прокурор на заявлених позовних вимогах наполягає, просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Позивач заявлені прокурором позовні вимоги підтримує, надав суду пояснення  від 27.06.07р. вх. №14752, від 23.07.07р. №16950,  в яких  на виконання постанови ВГС України від 16.05.07р. обгунтовував порядок розгляду даної справи за правилами КАСУ, навів пояснення правової природи штрафних санкцій, нормативне обгунтування заявлених позовних вимог, пояснив обставини справи.

Обгунтовуючи правову природу заявлених  прокурором до стягнення з відповідача штрафних санкції, позивач посилається на приписи ст. ст.217, 238, 239, 240, 250 Господарського кодексу України.

Так, із аналізу зазначених норм позивач робить висновок, що господарські санкцій є правовим засобом відповідальності у сфері господарювання, який  застосовується до суб’єктів господарювання уповноваженими органами державної влади, яким доречі є Фонд соціального захисту інвалідів за порушення встановлених  Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  правил здійснення діяльності в сфері регулювання даною  нормою правовідносин, що виражається у вчиненні заходів організаційно-правового  або  майнового характеру, спрямованих на припинення правопорушення суб’єкта господарювання   та ліквідацію його наслідків.

Також,  позивач відмічає, що днем виявлення правопорушення є дата складання відповідного акту перевірки, оскільки до проведення перевірки  йому не  було відомо  про невиконання відповідачем у 2003р. нормативу  робочих місць по працевлаштуванню інвалідів. Позов про стягнення штрафних санкцій, заявлений 06.06.05р., тобто до спливу передбаченого положеннями ст. 250 ГК України річного строку з моменту виявлення правопорушення встановленого актом перевірки №119 від 28.10.04р.

Відповідач заявлені прокурором позовні вимоги не визнає, надав суду відзив на позов від 02.07.07р. вх.№14977,  додаткові пояснення від 01.08.07р. вх. №17721, де зазначає, про пропущення прокурором визначеного ст. 250 ГК України строку позовної давності визначеного для звернення до суду з позовом про захист порушених прав, у зв’язку з чим просить суд, на підставі ст. 267 ЦК України, відмовити прокурору  в задоволені заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідач відмічає, що атестація робочого місця інваліда  може бути проведена лише після направлення певного інваліда для працевлаштування на підприємство, у зв’язку з чим з огляду на відсутність  направлених до ТОВ „Новолог”   державною службою зайнятості інвалідів, відповідачем не була здійсненна атестація робочих місць  для інвалідів та відповідно не створені такі робочі місця.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд встановив наступне:

28.10.04р. Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів проведено перевірку СП „Новолог”, правонаступником якого є ТОВ „Новолог”, щодо створення  останнім за звітний 2003р. робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, за результатами якої складено акт перевірки №119.

Так, вищезазначеним актом перевірки встановлено, що на СП „Новолог”   середньооблікова чисельність штатних працівників підприємства складає 463 чоловіків,  норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 19 чоловік, фактично працевлаштовано 2 інваліда в звітному 2003 р. Крім того, у відповідача відсутній  колективний договір в якому мали би бути відображені заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, не проводилась атестація робочих місць для інвалідів,  органи центру зайнятості та управління праці і соціального захисту населення  не повідомлялись стосовно наявності вільних робочих місць для інвалідів.

З цих підстав, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів  нараховано СП „Новолог”  адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів  у 2003р.  в сумі 539 718,72грн.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України „ Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні” від  21 березня 1991 року N 875-XII  діяльність держави  щодо  інвалідів  виявляється  у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних  умов  для  задоволення  їх    потреб    у відновленні  здоров'я,  матеріальному   забезпеченні,    посильній трудовій та громадській діяльності.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні” від 21 березня 1991 року     N 875-XII  з  метою   реалізації  творчих  і  виробничих здібностей  інвалідів  та  з  урахуванням  індивідуальних  програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах,  організаціях,  а також  займатися  підприємницькою  та іншою  трудовою  діяльністю,  яка не заборонена законом.

Так, із змісту приписів ч.8 ст. 69 ГК України вбачається, що підприємства з правом найму робочої сили забезпечують визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Звідси, підприємство є самостійним суб’єктом господарювання, який створений, в даному випадку, іншими суб’єктами, з метою задоволення суспільних та особистих потреб  шляхом систематичного  здійснення виробничої  науково- дослідної, торговельної та іншої господарської діяльності в порядку передбаченому чинним законодавством України.

Частинами 1, 2 ст.19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21 березня 1991 року  №  875-XII передбачено, що  для   підприємств   (об'єднань),   установ   і організацій  незалежно  від  форми  власності   і   господарювання встановлюється    норматив    робочих   місць   для   забезпечення працевлаштування  інвалідів  у  розмірі  чотирьох  відсотків   від середньооблікової   чисельності   штатних  працівників  облікового складу  за  рік,  а  якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного  робочого  місця. Підприємства, установи,    організації,  у тому  числі підприємства,  організації  громадських організацій   інвалідів, фізичні   особи,  які  використовують  найману  працю,  самостійно розраховують  кількість робочих   місць  для   працевлаштування інвалідів  відповідно до нормативу,  встановленого частиною першою цієї  статті,  і  забезпечують  працевлаштування  інвалідів.   При розрахунках   кількість   робочих  місць  округлюється  до  цілого значення.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,  організації  громадських   організацій   інвалідів, фізичні особи,  в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб,  реєструються у відповідних  відділеннях  Фонду  соціального захисту  інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів (ч.9 ст.19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  від 21 березня 1991 року  №  875-XII).

Відповідно до  ч.8 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21 березня 1991 року  №  875-XII відділення Фонду   соціального   захисту  інвалідів  з  метою контролю за  виконанням  нормативу  робочих  місць,  передбаченого частиною першою цієї статті,  мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України,  здійснювати  перевірки  підприємств, установ,   організацій,  у  тому  числі  підприємств,  організацій громадських   організацій   інвалідів,    фізичних    осіб,    які використовують найману працю,  щодо реєстрації у Фонді соціального захисту  інвалідів,  подачі  ними   звітів   про   зайнятість   та працевлаштування  інвалідів,  виконання  нормативу  робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів,  у тому  числі  шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Частинами 1, 2 ст.20 вищезазначеного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичні    особи,    які    використовують   найману   працю,   де середньооблікова   чисельність   працюючих  інвалідів  менша,  ніж установленого  нормативом,  передбаченим  статтею  19  цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів  адміністративно-господарські   санкції,   сума   яких визначається  в  розмірі  середньої  річної  заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,  установі,  організації,  у тому числі підприємстві,   організації  громадських  організацій  інвалідів, фізичної  особи,  яка  використовує найману працю, за кожне робоче місце,  призначене  для  працевлаштування  інваліда  і  не зайняте інвалідом...

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України  за  порушення  встановлених  законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності  до  суб'єктів  господарювання можуть  бути  застосовані  уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції,   тобто   заходи  організаційно-правового  або  майнового характеру,  спрямовані  на  припинення   правопорушення   суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види   адміністративно-господарських   санкцій,  умови  та порядок  їх  застосування  визначаються   цим   Кодексом,   іншими законодавчими актами.  Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно ч.ч.1, 3,  ст. 239, ч.ч. 1,2 ст. 241 Господарського кодексу України  органи державної влади та органи місцевого  самоврядування відповідно  до  своїх  повноважень  та  у  порядку,  встановленому законом,  можуть застосовувати до  суб'єктів  господарювання  такі адміністративно-господарські санкції: адміністративно-господарський штраф. Адміністративно-господарський штраф - це грошова сума,  що сплачується  суб'єктом  господарювання  до  відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених  правил  здійснення  господарської діяльності. Перелік   порушень,   за  які  з  суб'єкта  господарювання стягується штраф,  розмір і порядок  його  стягнення  визначаються законами,  що  регулюють  податкові  та  інші  відносини,  в  яких допущено правопорушення.

Отже, штрафні санкції  застосовані до відповідача за своєю правовою природою є адміністративно-господарськими санкціями,  нарахованими Фондом социального захисту інвалідів за встановлені порушення товариством законодавства у сфері  правовідносин по забезпеченню працевлаштування інвалідів.

Пунктом 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування  інвалідів, затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1995 р. № 314 передбачено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві  органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зокрема п. 1.2.,ч.8 п.2.1. Інструкціі  щодо заповнення державної статистичної звітності за        формами N 3-ПН  "Звіт про наявність вільних робочих    місць (вакантних посад) та потребу в працівниках" і   N 4-ПН "Звіт про вивільнення  працівників", затвердженої  Наказом державного комітету статистики України N 244 від 06.07.98р. передбачено, що підприємства,   установи   і   організації   (надалі   -підприємства),  розташовані  на  території  відповідного  регіону, незалежно   від   форм  власності  і  господарювання  та  відомчої підпорядкованості,  щомісячно в повному обсязі  подають  державній службі  зайнятості  інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) за формою  N 3-ПН "Звіт  про  наявність  вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках". У графі  4  (з  графи  2)  звіту проставляється  наявність  вільних робочих   місць  (вакантних   посад)   в  рахунок  річної  броні, встановленої місцевими  державними  адміністраціями  відповідно  до статті  5 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про зайнятість населення"  (   665/97-ВР   ),   для   працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, а також для пенсіонерів, учнів, студентів,  інвалідів.

Відповідно до п. 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування  інвалідів, затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1995 р. № 314 робоче  місце  інваліда  вважається  створеним,  якщо воно відповідає  встановленим  вимогам  робочого  місця  для  інвалідів відповідної    нозології,    атестоване    спеціальною    комісією підприємства за    участю    представників    МСЕК,    органів Держнаглядохоронпраці,   громадських   організацій   інвалідів,  і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Із змісту ст. 18 „Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні”  від 21 березня 1991 року  N 875-XII вбачається, що обов’язок займатись пошуком інвалідів для працевлаштування покладено на Державну службу зайнятості.

Даний припис  знаходить своє відображення у п. 10 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, яким передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх розбіжностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Так, із аналізу вищенаведених приписів законодавства вбачаться, що на підприємство покладено  обов’язок по забезпеченню працевлаштування інвалідів, який полягає у  включені до колективного договору умов їх праці, проведенні атестації робочих місць, де можливе працевлаштування інвалідів, інформуванні центрів зайнятості, місцевих  органів соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів та наявності вільних робочих місць на підприємстві. В свою чергу на Державну службу зайнятості покладено обов’язок, за умови повідомлення останню підприємством про наявність вільних робочих місць для інвалідів, направити інвалідів для працевлаштування  на підприємстві.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем не були  здійсненні вищезазначені заходи по створенню робочих місць для інвалідів та забезпеченню працевлаштування останніх, а саме не  включено положень щодо умов праці інвалідів до колективного договору, не проведено атестації робочих місць, де можливе працевлаштування інвалідів, не проінформовано   центри зайнятості, місцеві  органи соціального захисту населення  про наявні вільні робочі місця для інвалідів на підприємстві, що підтверджується доданими до матеріалів справи листом Центру зайнятості Приморського району м. Одеси №1477/02/8 від 05.10.05р., листом Управління праці та соціального захисту населення Приморської  районної адміністрації Одеської міської ради №1800 від 02.07.07р.,  листом Територіального управління держгірпронагляду по Одеській області  №607/01 від 22.06.07р., відсутністю поданого відповідачем до органів зайнятості звіту на наявність вільних робочих місць за формою N 3-ПН, у зв’язку з чим,  органи центру зайнятості не мали можливості працевлаштувати інвалідів на ТОВ „Новолог”, заявлені прокурором  позовні вимоги про  стягнення  з ТОВ „Новолог” адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для забезпечення  працевлаштування інвалідів  у 2003р.  в сумі               539 718,72грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повній мірі.

Посилання відповідача на пропущення прокурором, відповідно до                                              ст. 250 Господарського кодексу України строку звернення до суду з даним позовом спростовується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 223 Господарського кодексу України при  реалізації  в  судовому  порядку  відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний  та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом. Строки застосування адміністративно-господарських  санкцій до суб'єктів господарювання встановлюються цим Кодексом.

Згідно ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські     санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Так, із змісту вище проаналізованих положень законодавства та ст. ст. 223, 250 ГК України вбачається, що строки передбачені ст. 250 ГПК України є строками  застосування   уповноваженими органами  державної влади адміністративно-господарських санкцій до суб’єкта господарювання за вичинене ним правопорушення, а не  строками позовної давності щодо звернення особи до суду з позовом за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, позивачем в межах передбаченого ст. 250 ГПК України  річного строку  застосовано згідно  акту перевірки  №119 від 28.10.04р.  до  ТОВ „Новолог”, штрафні санкції в сумі 539 718,72грн., оскільки   правопорушення щодо недотримання суб’єктом  господарювання нормативу  робочих місць для  забезпечення працевлаштування інвалідів  у 2003р.  може бути встановлено державним органом влади за результатами  поданої за звітний період підприємством  звітності та проведення  його перевірки, що в даному випадку мало місце 28.10.04р.

Згідно ч. 1 ст.69 КАСУ доказами   в   адміністративному  судочинстві  є  будь-які фактичні дані,  на підставі  яких  суд  встановлює  наявність  або відсутність обставин,  що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі,  та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення справи.  Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін,  третіх  осіб  та  їхніх  представників, показань   свідків,   письмових   і   речових  доказів,  висновків експертів.

Частиною 1 ст. 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 КАСУ суд  оцінює  докази,  які є у справі,  за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному,повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд  задовольняє заявлені Заступником прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 161-164 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

2.Стягнути з ТОВ „Новолог” (65026, м. Одеса, Митна площа 1, )  на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (65017, м. Одеса, вул. Канатна, 83, р/р 0008, в ГУДК в Одеській області, одержувач ВДК Приморського району м. Одеси, МФО 828011,  код ЕДРПОУ 23213460) 539718 (п’ятсот тридцять дев’ять тисяч сімсот вісімнадцять ) грн.72 коп. адміністративно-господарських санкцій.

Постанова може бути оскаржена в порядку ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної  сили у порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя