ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"26" червня 2007 р.                                                              Справа № А14/253-07

м.Київ, вул.Комінтерну, 16

(зал судових засідань №223)

Господарський суд Київської області  у складі  головуючого  Заступника голови господарського суду Київської області Короткевича О.Є  при секретарі Білик Л.Ю. розглянувши

позов
Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Київ

до
Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива», Таращанський р-н, с. В.Вовнянка

про
стягнення 7390,70 грн.

за участю представників:

від позивача
Хаміді С.М. (дов. №03-107/282 від 25.06.2007року)

від відповідача
Дробина З.Г. (дов. №129 від 25.06.2007 року)

Суть спору :

До господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Київ (далі позивач) до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива», Таращанський р-н, с. В.Вовнянка (далі відповідач) про стягнення 7309,00 грн. штрафних санкцій за невиконання встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в 2006 році, та 81,70 грн. пені за порушення термінів сплати санкцій.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, в обґрунтування  чого надав суду  відповідні докази створення на підприємстві в 2006 році  необхідної кількості місць для працевлаштування інвалідів, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За даними Державної статистичної звітності за 2006 рік (Форма №10-ПІ) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у відповідача склала 88 чоловіки, тобто для відповідача встановлено норматив –4 робочих місця для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом., як це передбачено ст. 20 Закону.

За порушення термінів сплати штрафних санкцій ч. 2 ст. 20 Закону передбачено нарахування пені.

Позивачем встановлено, що в 2006 році на підприємстві не було працевлаштовано одного інваліда.

Відповідно до п. 4 Постанови  КМУ № 1767 від 28.12.2001 року «Про затвердження Порядку сплати підприємствами, установами і організаціями штрафних санкцій  до відділень Фонду соціального  захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів», чинну до 31.01.2007 року   (далі –Постанова № 1767) передбачено, що суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком N 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком N 2510. Штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Відповідно до п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на балансовий рахунок 3510 в установах Національного банку, відкритий в органах Державного казначейства, або на балансовий рахунок 2510 в установах комерційних банків до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Оскільки  відповідачем норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів не було виконано і відповідні штрафні санкції не були сплачені,  Київське обласне відділення Фонду  соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду  про стягнення  відповідних штрафних санкцій.

При  вирішенні спору суд враховує, що:

- відповідно до,  встановленої  Постановою Кабінету Міністрів України від  03.05.1995  року № 314 «Про  організацію  робочих місць та працевлаштування інвалідів», чинну до 31.01.2007 року і якою затверджене Положення  про робоче місце інваліда і про  порядок  працевлаштування інвалідів (далі -  Положення № 314), схеми працевлаштування інвалідів,  на кожного учасника таких відносин  покладено певні обов’язки та визначено його функції в такому  процесі;

- відповідно до  п. 14 Положення № 314  підприємства у межах  доведеного нормативу створюють за власні кошти  робочі місця для працевлаштування інвалідів, щорічно до  1 лютого  року, що настає за звітним, подають  відділенням Фонду соціального захисту інвалідів  відомості про  середню   річну  заробітну плату  на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних  працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів,  визначають види виробництв, цехи  та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів,  створюють для інвалідів  умови праці з  урахуванням  індивідуальних програм реабілітації, забезпечують  соціально-економічні гарантії, розробляють  і затверджують інструкцію про робоче місце інваліда.

- згідно з п. 3 Положення № 314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інваліда відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. А пунктом 2 Положення передбачено, що робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням фізичних можливостей інваліда воно може бути використано для його працевлаштування.

Підприємство відповідача на протязі 2006 року повідомляло  органи,  що забезпечують працевлаштування інвалідів, про наявність вакантної посади, яка може бути зайнята інвалідом, що підтверджено звітами форми 3-ПН до Таращанського районного центру зайнятості за 2006 рік.

В свою чергу  на органи  соціального захисту населення та  державної служби зайнятості  покладено обов’язок  вести  інформаційний  банк даних про інвалідів,  які працюють і бажають працювати,  із зазначенням  професій та спеціальностей, здійснювати заходи по  професійному навчанню інвалідів. Зокрема Державна служба зайнятості веде облік робочих місць підприємств, на які  можуть бути працевлаштовані інваліди.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що відповідачем здійснено всі  необхідні та передбачені законом заходи з метою забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченої чинним законодавством, на виконання вимог п.14 Положення відповідач інформував державну службу зайнятості про наявність вільних у нього робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватись праця інвалідів. Оскільки у   центру зайнятості була  в наявності необхідна інформація про  створені робочі місця та вільні вакансії для працевлаштування інвалідів, підприємством  відповідача не було виконано  відповідний норматив у зв’язку  з відсутністю бажаючих працювати інвалідів.

Слід зазначити, що  відповідно до ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ж ст. 19 цього Закону для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів. Тому від підприємств  вимагається дотримання  відповідного нормативу, тобто створення  в установленому порядку робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Оскільки, відповідач з відповідальністю поставився до виконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, здійснював  передбачені законом заходи по створенню  робочих місць та інформував відповідні держані органи про наявність вільних вакансій, на його підприємстві не було працевлаштовано необхідної кількості інвалідів  за відсутності його вини, відсутні підстави вважати, що норматив на його підприємстві не виконаний, тому відповідальність за невиконання нормативу не настає.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено обставин щодо порушення відповідачем порядку працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу робочих місць, тому доводи позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій та пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтею 124 Конституції України ст. ст. 17, 71, 94, ст. ст. 158-163, п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В позові відмовити.

Дану Постанову може бути оскаржено у 10-денний термін або у 20-денний термін після подання в 10-денний термін заяви про апеляційне оскарження.

Дана Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного терміну на подання заяви про апеляційне оскарження, апеляційної скарги у разі їх не подання або після закінчення 20-денного терміну після подання заяви про апеляційне оскарження у випадку неподання апеляційної скарги, або після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а Постанови суду –без змін.

Заступник голови

господарського суду                                                                            О.Є.Короткевич