ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

"03" липня 2007 р.
Справа №     А18/178-07

м. Київ, вул.
Комінтерну, 16

(зал судових
засідань №  205)

Господарський суд Київської області
у складі головуючого судді А.Ю. Кошика при секретарі  Кантарія Д.Ю. розглянувши матеріали
адміністративної справи

за позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

до  Київського обласного  управління у справах захисту прав споживачів

про      скасування постанови

За участю представників:

Позивач -  ОСОБА_1

Відповідач -  Ткаченко С.С.

Суть спору:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (далі - позивач)  до
Київського обласного  управління у
справах захисту прав споживачів (далі - відповідач) про визнання протиправною
та скасування постанови  від 26.04.2006
року № 940 «Про накладення стягнень, передбачених ст.  23 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ухвали від 28.04.2007
року  було відкрите провадження в
адміністративній справі у відповідності до п. 6 Перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України
та призначено  розгляд справи на  16.05.2007 року.

Розгляд  справи
відкладався  в судових  засіданнях 16.05.2007  року,
30.05.2007 року, 15.06.2007 року.

В судовому засіданні  03.07.2007 року позивач підтримав позовні
вимоги.           В обґрунтування
позову  зазначив, що  питання про накладення штрафу на ОСОБА_1.
розглянуто без участі представника суб'єкта господарської діяльності.  Позивач також вважає, що  встановлення факту порушення правил надання
послуг, що був підставою для  притягнення
до відповідальності  у сфері  захисту прав споживачів, має бути
підтверджений  також   притягненням до адміністративної
відповідальності   особи, яка порушила
правила надання послуг. Крім того,
позивач вважає, що в порушення
ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»  відповідачем розмір штрафу визначено   необґрунтовано,  без відповідних законодавчих підстав, що
свідчить про  протиправність  рішення
про накладення штрафу  та  перевищення
встановленої компетенції.

При визначенні суми стягнення
відповідачем   необґрунтовано  взято за основу інформацію Броварської
міжрайонної державної податкової інспекції Київської області про обсяг виручки
приватного підприємця ОСОБА_1. за І квартал 2006 року,  за якою обсяг виручки становить 9000 грн., з
якого і було обраховано розмір фінансового стягнення.

В той час, як  відповідно до Акту перевірки автостоянки від
16.03.2006 року,  складеного головним
спеціалістом Київського обласного управління у справах захисту прав споживачів,
встановлено загальну вартість наданої послуги в сумі 320 грн.

Відповідач  проти позову
заперечив, надав письмові
пояснення в обґрунтування правомірності спірної постанови.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін,
свідків та спеціаліста, перевіривши їх доказами, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів
справи,  спірну постанову  винесено
про накладення штрафних санкцій за порушення, виявлені в ході проведеної
відповідачем 16.03.2006 року перевірки з питань дотримання чинного
законодавства про захист прав споживачів на автостоянці приватного підприємця
ОСОБА_1., що знаходиться за адресою: м. Бровари, на розі вулиць Возз'єднання та
Грушевського, про що складено Акт № 000551 від 16.03.2006 року.

Відповідач  в обґрунтування правомірності застосування
спірної  відповідальності  повідомив, що діяв згідно повноважень,  наданих йому п. 2 ст.26 Закону України «Про
захист прав споживачів», перевірку з питань дотримання чинного законодавства
про захист прав споживачів на автостоянці приватного підприємця ОСОБА_1., що
знаходиться за адресою: м. Бровари, на розі вулиць Возз'єднання та
Грушевського, проведено  відповідно до
плану роботи управління на І квартал 2006 року головним спеціалістом Київського
обласного управління у справах захисту прав споживачів Греджевим О.І. на
підставі  посвідчення № 11 від 01.10.2003
року та направлення № 315 від 13.03.2006 року.

Як вбачається з Акту № 000551 від
16.03.2006 року та пояснень відповідача, під час перевірки на об'єкті був
присутній ОСОБА_1, який в своєму письмовому поясненні зазначив, що являється
керівником автостоянки. В ході перевірки перевіряючому були надані свідоцтво
про державну реєстрацію СПД ОСОБА_1 № НОМЕР_1від 11.02.2002р., видане
Броварським міськвиконкомом 27.05.2004 р. та
свідоцтво про сплату єдиного податку № НОМЕР_2.

Перевіркою дотримання чинного
законодавства про захист прав споживачів встановлено відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної інформації для споживачів, а саме: при
в'їзді на автостоянку не встановлено щит і схему руху транспортних засобів,
нумерацією місць, план термінової евакуації транспортних засобів, розпорядок
роботи автостоянки, тарифи за послуги, що надаються. У службовому приміщенні,
де знаходиться черговий приймальник автостоянки не вивішено: правила пожежної
та технічної безпеки, режим роботи, обов'язки чергового приймальника,
план-схема автостоянки із зазначенням напрямку руху транспорту і номерів місць
зберігання, номери телефонів власника автостоянки, територіального органу у
справах захисту прав споживачів, міліції, пожежної охорони, швидкої медичної
допомоги. Також відсутня книга скарг та пропозицій.

Зазначені недоліки є порушенням вимог
ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»та «Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках», затверджених  Постановою КМУ № 115 від 22.01.1996 року.

Виходячи з порушень, які описані в
Акті перевірки № 000551 від 16.03.2006 року, відповідачем було прийнято рішення
про застосування економічних санкцій відповідно до ст. 23 Закону України «Про
захист прав споживачів»,  що викладене в
спірній постанові.

В підтвердження   належного повідомлення позивача про  розгляд
його справи 26.04.2006 року,
відповідач надав  повідомлення №
000963 про вручення поштового відправлення повідомленням № 1355 від 18.04.2006
р. про розгляд справи щодо застосування адміністративно-господарських санкцій
згідно ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується
повідомленням про вручення поштового відправлення.

В обґрунтування  розміру
нарахованих штрафних санкцій
відповідач зазначив, що керувався листом Броварської міжрайонної
державної податкової інспекції Київської області з інформацією про те, що
згідно поданого звіту за 1 квартал 2006 року обсяг виручки СПД ОСОБА_1.
становить 9000 грн., оскільки довідка, що була наданаОСОБА_2 при перевірці - не
підтверджується документами бухгалтерської звітності або Книгою обліку доходів
і витрат суб'єкта підприємницької діяльності.

Спірну постанову про накладення на
позивача стягнень № 940 було винесено 26.04.2006 року виходячи з порушень, які
були виявлені під час перевірки, керуючись ст.23 Закону України «Про захист
прав споживачів», Положенням про порядок накладення та стягнення штрафів за
порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджених Постановою КМУ
від 17.08.2002 року № 1177, оскільки клопотань про відкладення розгляду справи
від ОСОБА_1. до управління не надходило.

Відповідач надав  в якості доказу надіслання  позивачу
спірної постанови  у встановлений
законодавством 3-х денний термін на юридичну адресу,  конверт зі
штампом поштового відбитку від
28.04.2006 року.

Судом було досліджено правомірність
спірної  постанови  та дотримання відповідачем порядку  застосування відповідальності з врахуванням
наступного.

У разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших
видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть
відповідальність   в порядку ст. 23
Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема,  п. 7
вказаної  статті  передбачено, що у разі виявлення відсутності
необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію  передбачено нарахування штрафу  у розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але
не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий
облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Абзацом 8 пункту 2 Постанови Кабінету
Міністрів України  від 17.08.2002
року  «Про затвердження Положення про порядок
накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав
споживачів» передбачено, що відповідно до статті 23 Закону України «Про захист
прав споживачів»на суб'єктів господарської діяльності накладається стягнення у
вигляді штрафу за  відсутність
необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар, роботу,
послугу - у розмірі 30 відсотків вартості одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а у разі якщо законодавством суб'єкт господарської
діяльності звільнений від ведення обов'язкового обліку доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету
Міністрів України  від 17.08.2002
року  «Про затвердження Положення про
порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист
прав споживачів» рішення про накладення штрафів приймається за наявності
порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за
формою, що встановлюється Держстандартом.

Питання про накладення штрафу
розглядається за участю представника суб'єкта господарської діяльності. У разі
його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на
своєчасне повідомлення суб'єкта господарської діяльності про місце і час
розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду
справи.

Постанова про накладення штрафу
складається у трьох примірниках. Перший і другий примірники залишаються у
Держстандарті або його територіальному органі, який прийняв постанову про
накладення штрафу, третій примірник у 3-денний термін після її прийняття
надсилається суб'єкту господарської діяльності або видається його представнику
під розписку.

Постанову про накладення штрафу за
порушення законодавства про захист прав споживачів може бути оскаржено
суб'єктом господарської діяльності до Держстандарту або до господарського суду.

Як вбачається  з  Акту, на момент перевірки на автостоянці
знаходились  12 легкових автомобілів,
вартість зберігання  кожного складає 3
грн. на добу. Також  перевіряючий
стверджує, що такі автомобілі зберігаються постійно з оплатою за місяць, що
відображається в листі обліку Т3 та квитанціях. В  таблиці, доданій до Акту перевірки  зазначено про порушення позивачем ст. 15
Закону України «Про захист прав споживачів»в лютому  2006 року при цьому перевіряючим
встановлено  загальну вартість послуги в
сумі 320 грн.

Судом встановлено, що  позивач був повідомлений про розгляд  26.04.2007 року  питання накладення штрафу, про що свідчить  поштове повідомлення про  вручення 22.04.2007 року за його
підписом   та відбитком відділення
поштового зв'язку. Щодо доказів надіслання
позивачу спірної постанови від 26.04.2006 року, відповідач надав   список
рекомендованих відправлень (реєстр) за 28.04.2006 року, згідно даних
якого  поштове відправлення для
ОСОБА_1.  здійснене на адресу: м.
АДРЕСА_1, що не співпадає  за адресою
позивача, тому не може прийматись  в
якості належного  доказу. Однак, суд
зазначає, що недотримання порядку надіслання
рішення про накладення штрафу не спростовує факту порушення і має
значення  при дослідженні правомірності
дій  контролюючого органу, а не  обґрунтованості  застосованої відповідальності. Також,   порушення порядку  прийняття рішення про накладення штрафних
санкцій має значення  при вирішення
спору, якщо   таке порушення призвело до
прийняття неправильного рішення, однак, сам факт порушення  не спростовує
встановлених в ході перевірки обставин
та  підстав застосування
відповідальності.

Як
вбачається з матеріалів справи,
штраф було розраховано
відповідачем  на підставі листа
-відповіді  Броварської МДПІ на запит
від  27.03.2006 року, в якому зазначено,
що  СПД ОСОБА_2.  з 01.01.2006 року  перебуває на спрощеній системі оподаткування
(єдиний податок) Згідно поданого  звіту
за 1 квартал 2006 року обсяг виручки
становить 9000 грн.

Суд вважає, що відповідачем  штрафні санкції нараховані  необґрунтовано, з порушеннями  встановленого порядку, оскільки   викладені у відповіді  Броварської МДПІ   відомості
надані з  інформативною метою,
не  містять   достатньої та вичерпної інформації,
необхідної   для накладення штрафу.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України  правовий порядок  в Україні
грунтується на  засадах,  відповідно до яких ніхто не може  бути примушений  робити те,
що не  передбачено законодавством.

Органи державної влади і місцевого
самоврядування  зобов'язані діяти  лише на підставі і в межах повноважень
та  у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

З огляду на   законодавчі акти, які регулюють  діяльність відповідача та податкових
органів,  викладена в листі Броварської МДПІ  інформація
стосовно позивача не передбачає
її використання  в якості
офіційних  даних для накладення спірного
штрафу, крім того,  Постановою  Кабінету Міністрів України  від 17.08.2002 року  «Про затвердження Положення про порядок
накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав
споживачів» передбачено накладення штрафу на підставі відповідних актів
перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов'язаних з
цією перевіркою.  Викладена в листі
інформація стосується  обсягу
виручки  за І квартал 2006 року, тобто
станом, принаймні, після 31.03.2006 року, в той час, як  викладені в Акті перевірки порушення
встановлені 16.03.2006 року.  Податковий
звіт про обсяг виручки  є документом
податкової звітності і  може
використовуватись лише з метою оподаткування.

Крім того,  відповідачем не враховано, що відповідно до
п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 року «Про затвердження Порядку ведення книги обліку
доходів і витрат»книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться
суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент
для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності,
якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із
законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Прошнурована і пронумерована книга
реєструється в органі державної податкової служби за місцем державної
реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (далі - орган реєстрації). Що
засвідчується підписом посадової особи, яка провела реєстрацію, та скріплюються
печаткою органу реєстрації.

Суб'єктом підприємницької діяльності
до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення
операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума
витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого
працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг);
сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Таким чином, для визначення  суми штрафних санкцій в ході перевірки
необхідно було  встановити дані  книги обліку доходів і витрат, про що
зазначити в акті перевірки.

Як зазначає  відповідач, в ході перевірки  позивачем було надано книгу обліку
доходів  і витрат, зареєстровану у
встановленому законодавством порядку,
зокрема, в додатку до акту перевірки зазначено  вартість наданих послуг у звітному
періоді  в сумі 320 грн.

Однак,  в проміжку часу  після проведення перевірки 16.03.2007 року
та   прийняття рішення про накладення
штрафу 26.04.2007 року відповідачем  з
невідомих причин було заперечено достовірність
зазначеної в книзі обліку доходів
і витрат інформації  та  надіслано запит щодо даних податкової
звітності  за І квартал 2006 року, що
свідчить про  перевищення наданих
законодавством повноважень  та  необґрунтоване нарахування штрафних санкцій з
обсягу виручки  за 1 квартал 2006 року, в
той час, як законодавством  передбачено
нарахування штрафу з вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності
не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд вважає  рішення за наслідками проведеної перевірки
необґрунтованим фактичними обставинами встановленого порушення, оскільки
перевірка проводилась 16.03.2006 року і факт невиконання вимог закону було
встановлено  саме у цей день,  достовірно
стверджувати, що  інформація  для споживачів була відсутня  з початку
кварталу і  протягом  14 днів після проведення перевірки, зокрема,  з початку
і до кінця І кварталу 2006 року, з даних акту перевірки  чи
наявних у відповідача
документів, встановити не можливо, що свідчить про безпідставність
висновків.

Враховуючи встановлені в ході
розгляду спору обставини,   факт наявності
16.03.2007 року   визначених  відповідачем порушень позивач не  заперечував,
відповідач надав докази
повідомлення позивача про розгляд питання накладення штрафу, однак,  штрафні санкції нараховані  з порушеннями ст. 23 Закону України «Про
захист прав споживачів», що   призвело
до  необґрунтованого завищення  відповідальності  позивача.

За таких обставин,  Постанова № 940 від 26.04.2006 року «Про
накладення стягнень, передбачених ст.  23
Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованою і протиправною,
що передбачає її скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України  в адміністративних справах  про протиправність  рішень, дій чи бездіяльності  суб'єкта владних повноважень  обов'язок щодо доказування  правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності  покладається на
відповідача,  якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проаналізувавши  норми чинного
законодавства, всебічно розглянувши
обставини спору, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не
спростовані, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до  94 КАС України    відшкодування  витрат по сплаті судового збору  в сумі 3,40
грн. підлягає з  місцевого бюджету
на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України,

п  о
с  т  а
н  о  в
и  в  :

1.
Позов   задовольнити  повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати
Постанову Київського обласного
управління у справах захисту прав споживачів  № 940 від 26.04.2006 року «Про накладення
стягнень, передбачених ст.  23 Закону
України «Про захист прав споживачів».

3. Стягнути з Державного  бюджету на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код  НОМЕР_3) 3,40 (три)  грн. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про
апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження,
постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя
Кошик А. Ю.