ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  12/601-27/329

11.10.07

За позовом     Державне підприємство "Агенство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу"

до                     Державна акціонерна компанія  "Хліб України"

про                    стягнення 1322,50 грн

Суддя Дідиченко М.А.
Секретар Приходько Є.П.

Представники:

від позивача:
Кузьмінський О.О.  предст. за довіреністю  № 303д від 13.09.2007р.

від відповідача:
Насадюк І.В. предст. за довіреністю № 02-14/51 від 05.07.2007 року

від третьої особи
не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1322,50 грн., переданої позивачу за розподільчим балансом від 31.07.2003 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2006 року (суддя Прокопенко Л.В.) порушено провадження у справі № 12/601.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2006 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від від 01.02.2007 року, позов було задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача 1322,50 грн. –основного боргу, 102,00 грн. –витрат по сплаті держмита та 118,00 грн.- витрат на інформаційно-технічне забезпечененя судового процесу.

Постановою Вищого Господарського суду України від 31.05.2007 року скасовано Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2007 року та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2006, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За резолюцією в.о. Голови господарського суду м. Києва справу на новий розгляд передано судді Дідиченко М.А.

Ухвалою Господарського суду імста Києва від 21.06.2007 року розгляд справи призначено на 14.08.2007 року.

Позивач у судовому засіданні 14.08.2007 року надав суду пояснення, у яких стверджував, що розрахунок третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з відповідачем на суму 1322,50 грн. відбувся шляхом закладення пшениці на Пантазіїське ХПП, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 22.08.2001 №83837, податковою накладною від 09.09.2001 року. Вищевказаний розрахунок, за твердженням позивача, передбачерий п. 13 Порядку забезпечення сільськогосподарських товаровиробників мінеральними добривами під урожай 1998 року, затвердженим наказом Міністерства Агропромислового Комплексу України, Державної акціонерної компанії «Хліб України», Міністерством фінансів України № 65/213/77 від 14.10.1997 року.

Відповідач заперечував проти доводів позивача стверджуючи, що останній зобов’язаний був перерахувати позивачу лише грошові кошти, які отримані ним в рахунок погашення переданої позивачу дебіторської заборгованості.

Третя особа  у судове засідання 14.08.2007 року не з’явилась, вимоги ухвали суду не виконала.

Сторони у судовому засіданні подали спільне клопотання про продовження строку виіршення спору, оскільки суду необхідно витребувати від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, нові докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2007 року  продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 29.08.2007 року, зобов’язано відповідача та третю особу надати суду певні письмові пояснення по справі.

Позивач та відповідач у судове засідання 29.08.2007 року з’явилися та надали пояснення по справі. Третя особа у судове засідання 29.08.2007 року не з’явилася, вимоги ухвали суду не виконала, причини неявки повноважного представника третьої особи суду не відомі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2007 року розгляд справи було відкладено до 18.09.2007 року, зобов’язано відповідача надати суду обґрунтоване письмове пояснення та бухгалтерські відомості, щодо проведення третьою особою розрахунків  з відповідачем по заборгованості за мінеральні добрива. Зазначеною ухвалою суду  було вдруге зобов’язано третю особу надати суду письмові пояснення, у яких зазначити чи реалізувалось відвантажене нею зерно на Пантазіївське ХПП та чи перераховувались грошові кошти на рахунок відповідача або до державного бюджету, нормативно обґрунтовані письмові пояснення з урахуванням мотивувальної частини Постанови Вищого Господарського суду України від 31.05.2007 року.

Враховуючи те, що на час проведення судового засідання Сільськогосподарський виробничий кооператив «Пантазіївський» не виконав вимогу ухвали суду та не подав письмових пояснень, щодо  реалізації зерна відвантаженого третьою особою, на Пантазіївське ХПП та перераховування нею  грошових коштів на рахунок відповідача або до державного бюджет, суд, керуючись ст.ст. 90, 86 ГПК України, виніс окрему ухвалу третій особі.

Учасники судового процесу у судове засідання 18.09.2007 року з’явилися та підтримали свої правові позиції.

Третя особа у наданих поясненнях  зазначила, що листом № 222 від 22.10.2003 року, повідомила про погашення заборгованості за отримані міндобрива згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 977 від 03.09.1997 року пшеницею в кількості 2100 кг, через Пантаївський елеватор та на підтвердження викладеного додала копії товарно-транспортної накладної на відправлену продукцію №83837 від 22.08.2001 та податкової накладної № 85 від 03.09.2001.

Окрім того, третя особа просила суд прийняти до уваги те, що підприємство знаходиться у стадії ліквідації і тому частково не функціонує, а керівник Аленьков В.Г. в період з 22.06.2007 року до 29.08.2007 року знаходився в лікарні.

Також, третя особа на виконання вимоги попередніх ухвал суду  надала в судовому засіданні книгу обліку продажу третьої особи за серпень 2001 року та бухгалтерські документи по Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Пантазіївський»  за серпень місяць 2001 року, належним чином завірені копії яких було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 18.09.2007 року судом оголошувалась перерва до 11.10.2007 року відповідно до ст. 77 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників учасників судового процесу, суд -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 15.03.2003 року «Про утворення державного підприємства «Агентства з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу»шляхом виділення зі складу Державної акціонерної компанії «Хліб України»утворено Державне підприємство «Агентства з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу», яке є позивачем у справі та віднесено його до сфери управління Міністерства Аграрної політики України.

На виконання п. 3 зазначеної Постанови між позивачем та відповідачем було підписано розподільчий баланс станом на 31.07.2003 року та акт приймання-передачі дебіторської заборгованості до розподільчого балансу від 31.07.2003 року, що були погоджені протоколом № 5 від 02.09.2003 року урядової комісії з реструктуризації ДАК «Хліб України», відповідно до яких до позивача переходить право вимоги до дебіторів відповідача за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів, поставлених відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про умови забезпечення мінеральними добривами потреб сільського господарства під урожай 1998 року» № 977 від 03.09.1997 року.

На підставі зазначеного, до позивача перейшло право вимоги, в тому числі і до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Пантазіївський»(далі –третя особа), який є правонаступником КСП «Пантазіївське», що підтверджується листом Управління сільського господарства і продовольства Знам’янської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 50 від 06.02.2003 року, щодо заборгованості в розмірі 1322,50 грн., яка виникла внаслідок не проведених розрахунків за отримані матеріальні цінності згідно  Постанови Кабінету Міністрів України № 977 від 03.09.1997 року.

На вимогу позивача про сплату заборгованості третя особа відповіла листом № 222 від 22.10.2003 року, в якому повідомила про погашення заборгованості за отримані міндобрива згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 977 від 03.09.1997 року пшеницею в кількості 2100 кг, через Пантаївський елеватор та на підтвердження викладеного додала копії товарно-транспортної накладної на відправлену продукцію № 83837 від 22.08.2001 та податкової накладної № 85 від 03.09.2001.

Судом встановлено, що згідно товарно-транспортної накладної №83837 від 22.08.2001 року третя особа відвантажила на Пантаївське ХПП для відповідача по формі 13 зерна озимої пшениці у кількості 2100 кг, вартість якої визначена у податковій накладній № 85 від 03.09.2001 у розмірі 1322,50 грн.

Зокрема, також з книги обліку продажу третьої особи за серпень 2001 року вбачається  про проведення розрахунків бартером з ДАК «Хліб України»за податковою накладною № 85 від 03.09.1997 року у сумі 1322,50 грн.

В акті приймання-передачі від 31.07.2003 позивачем та відповідачем погоджено наслідки передачі дебіторської заборгованості, що вже погашена станом на день підписання акту.

Так, відповідно до п. 2 акту в разі виявлення факту проведення повного або часткового розрахунку дебіторів з Компанією, що зменшує суму дебіторської заборгованості, переданої підприємству за розподільчим балансом, Компанія зобов’язана перерахувати протягом одного місяця отримані суми на рахунок Підприємства.

Порядок розрахунків за отримані сільгоспвиробниками мінеральні добрива передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 977 від 03.09.1997 року  та Порядком забезпечення сільськогосподарських товаровиробників мінеральними добривами під урожай 1998 року, затвердженого наказом агропромислового комплексу України, Міністерства фінансів України та Державної акціонерної компанії «Хліб України»№ 65/213/77 від 14.10.1997 року.

Згідно зазначених актів сільгоспвиробники можуть розраховуватись за отримані мінеральні добрива коштами, зерном або іншою сільськогосподарською продукцією з урожаю 1997-1998 років (п.п. 4, 6 Порядку).

Відповідно до п. 13 Порядку заготівельні або переробні підприємства на підставі договорів з сільськогосподарськими товаровиробниками про заготівлю зерна та іншої сільськогосподарської продукції і актів про передачу-приймання мінеральних добрив, приймають від сільськогосподарських товаровиробників зерно та іншу сільськогосподарську продукцію, забезпечують їх збереження та облік. У квитанціях на приймання зерна (Ф-13) робиться запис: «в рахунок ДАК «Хліб України» за мінеральні добрива».

ДАК «Хліб України»та його представництва в Автономній Республіці Крим і областях відкривають в установах банків спеціальні рахунки, на які зараховуються кошти від реалізації добрив та сільськогосподарської продукції, заготовленої в обмін на мінеральні добрива.

Отже, законодавством передбачена не безпосередня передача ДАК «Хліб України»сільгоспвиробниками продукції, а заготівельним або переробним підприємствам.

Також, для підтвердження виконання боржником своїх зобов’язань перед ДАК «Хліб України»не є обов’язковим укладення акту приймання-передачі саме між боржником та ДАК «Хліб України», факту передачі зерна заготівельному підприємству –Пантаївському елеватору  - достатньо для визнання факту отримання продукції від третьої особи в рахунок погашення заборгованості.

Накладна містить посилання на Постанову Кабінету Міністрів України № 977 від 03.09.1997 року.

Отже виходячи з викладеного, суд вважає посилання відповідача на ст. 664 ЦК України як на підставу своїх заперечень необґрунтованими, оскільки між відповідачем та третьою особою не існувало домовленості про порядок отримання зерна, тоді як нормативно-правовими актами передбачено передачу зерна третім особам для наступної передачі саме відповідачу.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, згідно з вказаними нормами права, сторони повинні довести суду належними та допустимими доказами обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги чи заперечення на них.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста  Києва суду від 01.12.2006 року у даній справі, суд касаційної інстанції вказав, що при першому розгляді справи суд не з’ясував чи реалізовувалось зерно відвантажене третьою особою на Пантазіївське ХПП, чи перераховувались грошові кошти на рахунок ДАК «Хліб України»або до державного бюджету, що призвело до порушення приписів процесуального законодавства, зокрема, ст. 43 ГПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.11112  ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

При новому розгляді справи Господарським судом міста Києва було зобов’язано відповідача подати місцевому суду докази щодо проведених розрахунків за отримане зерно, проте таких доказів подано не було та необґрунтовано суду першої інстанції причин неможливості виконання.

Враховуючи те, що заперечуючи на заявлені позовні вимоги, відповідач посилається на лише свої усні чи письмові пояснення, не надаючи суду жодних доказів на підтвердження викладених в них обставин, а саме щодо долі відвантаженого зерна третьою особою, суд не може прийняти їх до уваги та вважати належними  та достовірними.

Так, правовідносини між сторонами щодо передачі дебіторської заборгованості за розподільчим балансом виникли на підставі адміністративного акту, а саме Постанови Кабінету Міністрів України № 690 від 15.03.2003 року «Про утворення державного підприємства «Агентства з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу».

Таким чином, відповідно до приписів ст. ст. 4, 151 ЦК Української РСР (який діяв на час передачі дебіторської заборгованості) з адміністративного акту між сторонами у справі виникли цивільні права і обов’язки (зобов’язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до вимог ст.161 ЦК Української РСР, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.162 ЦК Української РСР (далі - ЦК Української РСР) одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Враховуючи викладене, факт проведення реорганізації на підставі адміністративного акту не впливає на права та обов’язки сторін щодо передачі дебіторської заборгованості і не надає відповідачу ніяких особливих підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов’язань, що виникли у зв’язку з передачею дебіторської заборгованості позивачу.

З 01.01.2004  року набрали чинності новий Цивільний та Господарський кодекси України.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст.193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Виходячи з викладеного, згадані позовні вимоги визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем  понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та сплати державного мита, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача. (ст. 49 ГПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 161, 162 ЦК УРСР, ст.. 526 ЦК України, ст.. 175 ГК України, ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

1.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України»(01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; код 20047943) на користь Державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; код 32491316) 1322 грн. 50 коп. заборгованості,  102 грн. 00 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
М.А. Дідиченко