ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2007 р.                Справа № АС-53/164-07 (н.р. 41/131-05)

вх. № 6200/1-53 (н.р. 4584/1-41)

Суддя господарського суду Харківської області Прохоров С.А.

за участю секретаря судового засідання Рудяк Т.О.

представників сторін :

прокурора - Горгуль Н.В.

позивача - Яценко О.П. за дов.

відповідача - Вітер М.В. за дов.

по справі за позовом  Прокурор Ленінського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківське обласне відділення Фонду  соціального захисту інвалідів

до  ЗАТ "Харківський вагонобудівний  завод" м. Х-в

про стягнення 15320,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ленінського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківського обласного відділення Фонду  соціального захисту інвалідів звернувся до суду з позовом про стягнення 15320,25 грн. штрафу з ЗАТ "Харківський вагонобудівний  завод" м. Х-в.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.07.2005 року було задоволено позовні вимоги прокурора в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача штрафні санкції в сумі 15320,25 грн. та судові витрати.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.09.2005 року апеляційну скагу задоволено частково, рішення господарського суду від 28.07.2005 року змінено та стягнуто з відповідача на користь позивача штрафні санкції в сумі 4400,00 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.01.2006 року справу було передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2007 року касаційне подання прокурора задоволено частково, та скасовано рішення господарського суду Харківської області від 28.07.2005 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.09.2006 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує позовні вимоги прокурора в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав до суду додатковий відзив на позов в якому проти задоволення позовних вимог прокурора та позивача заперечує в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві та просить суд в задоволенні позову відмовити з підстав пропуску шестимісячного строку для стягнення штрафних санкцій.

Суд, вислухавши пояснення прокурора та уповноважених представників позивача та відповідача, дослідивши надані до матеріалів справи документи, встановив наступне.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Закон), встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Згідно зі статтею 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Згідно Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій  до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. № 1767, штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним. Самостійно санкції відповідачем не перераховано.

Згідно наданих суду документів, звіту підприємства відповідача, середньооблікова чисельність штатних працівників в 2003 році на підприємстві відповідача становить 237 осіб, кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу повинна складати в  2003 році - 9 місць, однак на підприємстві відповідача у 2003р. було працевлаштовано 6 інвалідів.

Згідно зі ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні " працевлаштування інвалідів  здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Пунктами 5,10,11,12,13,14 Положення  про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ від 03.05.95р. №314, передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням повноважень, стану здоров’я, здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що у 2003 році відповідач не звертався до органів, на які згідно до ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів і Україні" покладено обов'язок здійснювати працевлаштування інвалідів, про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується листом Ленінського районного центру зайнятості № 385 від 25.05.2005р., а також листом № 190 від 17.06.2005р., та доданим до нього звітом форми 3-ПН від 25.12.2003року, поданим відповідачем до Ленінського райцентру зайнятості, у графі 4 якого, не значиться вільних робочих місць для інвалідів.

За встановлені порушення позивачем були нараховані та заявлені прокурором до стягнення з відповідача штрафні санкції в сумі 15320,25 грн.

Пунктом 4 ст. 19 Господарського кодексу України передбачено, що органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами.

Види адміністративно-господарських санкцій передбачені ст.239 ГК України, а саме органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); зупинення операцій за рахунками суб'єктів господарювання; застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; скасування державної реєстрації та ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Пунктом 5 розділу IX „Прикінцеві положення" Господарського кодексу України передбачено, що положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов'язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку.

Положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі якщо вони пом'якшують відповідальність за вказані порушення.

Статтею 250 ГК України встановлені строки застосування адміністративно-господарських санкцій. Зокрема зазначеною статтею встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Тобто, зазначеною статтею Господарського кодексу України пом'якшено відповідальність суб'єктів господарювання за порушення нормативу створення робочих місць шляхом обмеження терміну, на протязі якого може бути нараховано штраф.

Як вбачається з матеріалів справи звіти відповідача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, було надано до Харківського обласного відділення фонду соціального  захисту  інвалідів   8   січня  2004  року,   а  позов   направлено  до господарського суду 19 жовтня 2004 року, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку для стягнення штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з підстав викладених вище.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,  які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,  свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в  апеляційному  порядку  постанову суду першої інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанови набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та підписано  24.09.2007 р. о 15:00.

Суддя                                                                                            Прохоров С.А.