ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

09.10.07                                                                                           Справа  № 19/154

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: Головуючого-судді                                                            М.Г. Слука

Суддів                                                                                          М.В. Краєвська

П.Д. Скрутовський

при секретарі Тренич А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Рівненська продуктова компанія» б/н від 12.07.07 р.

на рішення господарського суду Рівненської області від 18.05.07 р.

у справі № 19/154

за позовом Приватного підприємства (далі ПП) «Фабрика кондитерських прикрас», м. Рівне

до відповідача ТзОВ «Рівненська продуктова компанія», м. Рівне

про стягнення 2 796 грн.

за участю представників:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився.

Ухвалою від 01.08.07 р. призначено розгляд апеляційної скарги на 09.10.07 р. і витребувано від сторін докази зазначені в ухвалі.

Ухвалою від 01.08.07 р. голова Львівського апеляційного господарського суду продовжив строк розгляду апеляційної скарги строком на один місяць.

Позивач не з’явився в судове засідання, однак надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу та банківську виписку з особового рахунку.

Відповідач не з’явився в судове засідання і не надав витребуваних судом доказів.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, судом встановлено:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.05.07 р. у справі № 19/154 (суддя Тимошенко О.М.) позов про стягнення з ТзОВ «Рівненська продуктова компанія»суми боргу в розмірі 2 796 грн., задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що: доказом отримання відповідачем від позивача товару згідно накладної ПН 01210 від 12.10.05 р. є відповідна довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей; проте, позивач такої довіреності не надав, що свідчить про недостатнє обґрунтування своїх позовних вимог; просить рішення господарського суду Рівненської області від 18.05.07 р. у справі № 19/154 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано до справи відзив на апеляційну скаргу де зазначено, що: підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини; правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків; частковою оплатою товару відповідач підтвердив здійснення господарської операції; просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія судів Львівського апеляційного господарського суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Рівненської області від 18.05.07 р. у справі № 19/154, виходячи з такого:

Як видно з матеріалів справи, 12 жовтня 2005 року ТзОВ «Рівненська продуктова компанія»(відповідач) одержало від ПП «Фабрика кондитерських прикрас»(позивач) товарно-матеріальні цінності (згущувач сметани та розпушувач тіста) на загальну суму 4 796 грн., що підтверджується видатковою накладною № ПН 011210 від 12.10.05 р. (а.с.5).

Згідно виписки з банківського рахунку позивача від 16.01.06 р., ТзОВ «Рівненська продуктова компанія»розрахувалося частково за отриманий товар (в сумі 2000 грн.).

Частковою оплатою товару, відповідач підтвердив здійснення господарської операції.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 2 796 грн.

З вищезазначеного випливає, що між ПП «Фабрика кондитерських прикрас»та ТзОВ «Рівненська продуктова компанія»існували господарські правовідносини, що виникли у спрощений спосіб на основі вільного волевиявлення сторін.

Посилання апелянта на відсутність довіреності на отримання товару як на підставу для відмови в задоволенні позову, свідчить про недобросовісне користування відповідачем своїми обов’язками, оскільки відповідно до ст. 173 ГК України, ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім цього, при перевезенні товару автотранспортом, відповідно до п. 72 САТ України, отримання вантажу засвідчується підписом і печаткою вантажоотримувача, без видачі довіреності на право отримання товару.

Наявність підпису особи, яка отримала товар, скріпленого печаткою відповідача є достатнім доказом його отримання відповідачем, оскільки відповідальність за скріплення підписів печаткою несе керівник підприємства.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ч.2 ст.218 ГК України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України, зобов’язання виникають з підстав встановлених ст.11 цього Кодексу. За умовами ст.11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції всебічно, повно і об’єктивно досліджено всі обставини справи і підставно застосовано норми матеріального і процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Рівненської області від 18.05.07 р. у справі № 19/154.

Керуючись ст.ст. 91, 101-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 18.05.07 р. у справі № 19/154 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Матеріали справи повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя                                                            Слука М.Г.

Судді                                                                                 Краєвська М.В.

Скрутовський П.Д.