ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"21" червня 2007 р.
Справа №  5/115

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Змеула О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фермерського господарства "Бойченко Світлана Андріївна",  с. Івано-Благодатне Кіровоградського району Кіровоградської області

до відповідача: закритого акціонерного товариства "АгроДар", м. Кіровоград

про   визнання права власності на майно

за участі представника позивача Тарасової Т.І., довіреність № 10/01 від 20.06.06.

Фермерське господарство "Бойченко Світлана Андріївна" (далі Господарство) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 11.04.2007 року, яка містить вимоги до закритого акціонерного товариства "АгроДар" (далі Товариство) наступного змісту: визнати право власності Господарства на будинки та споруди, розташовані на території плодового саду в с. Івано - Благодатне Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме:

приміщення кафе по вулиці Набережна, 2-а;

олійня і крупорушка по провулку Промисловий, 1.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

Між Господарством та Товариством укладений договір купівлі - продажу майна від 26 квітня 2006 року. Предметом договору є будинки та споруди, розташовані на території плодового саду в с. Івано - Благодатне Кіровоградського району Кіровоградської області: приміщення кафе по вулиці Набережна, 2-а; олійня і крупорушка по провулку Промисловий, 1. Ціна вказаних об'єктів обумовлена сторонами в сумі 25000 грн.

Зазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений.

Господарство сплатило Товариству 25000 грн. за придбане майно, яке прийняло за актом прийому - передачі від 28 квітня 2006 року.

При вирішенні господарського спору господарський суд виходить з наступних положень законодавства.

За статтею 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право  власності  на  майно  за  договором,  який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Положеннями ст. 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що  підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Позов Господарства про визнання права власності на нерухоме майно грунтується на нікчемному договорі, який не був визнаний судом дійсним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. (ст. 216 ЦК України).

Правилами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач придбав нерухоме майно за нікчемною угодою, тому право власності на таке майно не набуто правомірно.

Господарським судом відхиляється посилання Господарства на те, що Товариство не передало йому необхідні документи для встановлення права власності, оскільки сторонам за договором купівлі - продажу необхідно враховувати правила статті 55 Закону України "Про нотаріат" (№ 3425-12) стосовно того, що нотаріуси посвідчують договори про відчуження майна, яке  підлягає реєстрації, лише за умови подання власником майна документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Тобто, нотаріус повинен мати підстави для нотаріального посвідчення зазначеного договору.

Отже, у Господарства не виникло право  власності  на  майно  за  нікчемним договором, що не був посвідчений нотаріально.

У письмових поясненнях від 24.05.2007 та від 31.05.2007 Товариство повідомило, що дійсно не надало Господарству усіх необхідних для встановлення права власності документів, оскільки знаходилося у скрутному фінансовому становищі та не мало можливості зареєструвати своє право власності також. Із цих пояснень слідує, що Товариство не зареєструвало своє право власності на нерухоме майно, яке продало Господарству.

Необхідність державної реєстрації права власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення передбачено ст. 182 Цивільного кодексу України.

Фактично Товариством не дотримано правил частини 6 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" про те, що правочини щодо нерухомого майна вчинюються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону. Тобто, Товариство повинно було зареєструвати своє право власності на нерухоме майно та, при відчуженні майна, надати нотаріусу документи, що підтверджують його право власності на майно, що відчужується.

З огляду на викладене господарський суд дійшов до висновку, що позов є безпідставним, задоволенню не підлягає.

Судові витрати у справі на державне мито та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає  законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня його підписання, оформленого відповідно ст. 84 ГПК України.

Суддя