ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 р.
№ 3/103

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши
касаційну скаргу

Дочірнього підприємства “Інгаз”, м. Маріуполь

на постанову

та ухвалу
від 05.04.2007 р. Луганського апеляційного господарського суду
від 19.02.2007 р. господарського суду Луганської області

у справі
№ 3/103 господарського суду Луганської області

за позовом
Дочірнього підприємства  “Інгаз”, м. Маріуполь

до
ВАТ “Алчевський металургійним комбінат”,
м. Алчевськ

про
стягнення 200 000,00 грн.

за участю
Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

в судовому засіданні взяли участь представники:

Дочірнього підприємства  “Інгаз”
Бобровський В.Ф., довір.;

ВАТ “Алчевський металургійним комбінат”
Рудковська І.В., довір.;
Козаренко Є.В., довір.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням арбітражного суду Луганської області від 14.05.2001 р. зобов’язано ВАТ “Алчевський металургійним комбінат” передати на користь Дочірнього підприємства  “Інгаз” продукцію (суміш) у кількості 885 852 м3 на суму 749 060,86 грн.

На виконання вказаного рішення виданий наказ від 14.05.2001 р.  № 3/103.

09.02.2007 р. відповідач подав до суду заяву про визнання наказу арбітражного суду Луганської області від 14.05.2001 р. про зобов’язання ВАТ “Алчевський металургійним комбінат” передати на користь Дочірнього підприємства “Інгаз” продукцію (суміш) у кількості 885 852 м3 на суму 749 060,86 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.02.2007 р. (суддя Пономаренко Є.Ю.) заяву ВАТ “Алчевський металургійним комбінат” про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано наказ арбітражного суду Луганської області від 14.05.2001 р. про зобов’язання ВАТ “Алчевський металургійним комбінат” передати на користь Дочірнього підприємства  “Інгаз” продукцію (суміш) у кількості 885 852 м3 на суму 749 060, 86 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 05.04.2007 р. (судді: Парамонова Т.Ф. –головуючий, Єжова С.С., Семендяєва І.В.) апеляційну скаргу Дочірнього підприємства  “Інгаз” залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Луганської області від 19.02.2007 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, Дочірнє підприємство “Інгаз” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Луганського апеляційного господарського суду від 05.04.2007 р. і ухвалу господарського суду Луганської області від 19.02.2007 р. та відмовити ВАТ “Алчевський металургійним комбінат” в задоволенні його позовних вимог.

На думку заявника касаційної скарги, судами першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, постановою державного виконавця ВДВС Алчевського МУЮ від 16.07.2001 р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу №3/103, однак в подальшому було зупинено.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 23.01.2004 р. було порушено провадження у справі № 10/4б про банкрутство боржника –ВАТ “Алчевський металургійний комбінат”.

05.03.2004 р. в газеті Голос України № 43 здійснено публікацію оголошення про порушення вказаної справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство) конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

В силу ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з вимогами до боржника у визначений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Так, вказаною статтею передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги Дочірнього підприємства  “Інгаз” до ВАТ “Алчевський металургійний комбінат” ґрунтуються на рішенні арбітражного суду Луганської області від 14.05.2001 р., за яким останнього зобов’язано передати першому продукцію (суміш) у кількості 885 852 м3 на суму 749 060,86 грн.

Отже, вимоги Дочірнього підприємства “Інгаз” виникли до порушення справи № 10/4б про банкрутство ВАТ “Алчевський металургійний комбінат” та є конкурсними.

Між тим, стаття 1 Закону про банкрутство визначає, що боржником є суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, а кредитором –юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Згідно з вказаною статтею грошове зобов'язання це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму.

Отже, зобов’язання боржника перед кредитором повинні мати грошовий характер.

Виходячи з аналізу положень ст. 1 Закону про банкрутство, до складу грошових зобов’язань не включаються речево-правові вимоги з повернення  індивідуально-визначеного майна або майна визначеного родовими ознаками, оскільки кредитор в цьому випадку має речево-правову вимогу, а не вимогу грошового характеру.

Однак, у випадку відсутності майна, що повинно бути повернено (передано), такий кредитор під страхом втрати свого майнового права відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство в обов’язковому порядку має перевести ці вимоги до грошових зобов’язань та звернутися до господарського суду в рамках справи про банкрутство з заявою про визнання грошових вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи наведене, Дочірнє підприємство “Інгаз” повинно було заявити грошові вимоги до боржника.

Отже, твердження заявника касаційної скарги про те, що його вимоги до боржника носять негрошовий характер та не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Разом з тим, прийняття судом рішення про стягнення з боржника заборгованості не звільняє кредитора від обов’язку заявлення грошових вимог до боржника в порядку ст. 14 Закону про банкрутство.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, Дочірнє підприємство “Інгаз” не зверталося до суду з заявою про грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство останнього.

Також, затверджуючи реєстр вимог кредиторів ухвалою від  01.07.2004 р. у справі № 10/4б, суд встановив, що вимоги кредиторів, які не були заявлені в строк, встановлений для їх подання, вважаються погашеними.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.07.2005 р. провадження у справі № 10/4б припинено у зв’язку з затвердженням між сторонами мирової угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин справи, вказані грошові зобов’язання ВАТ “Алчевський металургійний комбінат” перед Дочірнім підприємством “Інгаз” є припиненими в силу закону, а саме ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Разом з тим, ні ст. 598 Цивільного кодексу України, ні ст. 14 Закону про банкрутство не передбачають підстав для припинення чи закінчення виконавчого провадження.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїх постановах від 06.02.2007 р. у справі № 12/395пн, від  31.10.2006 р. у справі № 12/333пн.

Втім, як вірно зазначено Верховним Судом України у названих постановах, виконавче провадження підлягає закінченню тільки у випадках, встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

Такі випадки передбачені ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Норми п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" узгоджуються з положеннями ч. 4 ст. 117 ГПК України.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону про банкрутство, як спеціального нормативно-правового акта.

У зв’язку з чим, стаття 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей Закону про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону про банкрутство.

За ст. 1 цього закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону про банкрутство вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування присічного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону про банкрутство.

Аналогічну правову позицію щодо врахування особливостей застосування Закону про банкрутство у виконавчому провадженні, як однієї з стадій господарського процесу, поділяє Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 13.03.2007 р. у справі № 6/73.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правомірно дійшли висновку, що наказ суду від 14.05.2001 р.  № 3/103 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги Дочірнього підприємства “Інгаз”, які підтверджені рішенням арбітражного суду Луганської області від 14.05.2001 р. та вказаним наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків попередніх судових інстанцій.

За таких обставин справи оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись положеннями Закону України “Про виконавче провадження”, ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Дочірнього підприємства “Інгаз” залишити без задоволення.

2.          Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 05.04.2007 р. та ухвалу господарського суду Луганської області від 19.02.2007 р. у справі № 3/103  залишити без змін.

Головуючий                                                                                Б.М. Поляков

Судді                                                                                                  Н.Г. Ткаченко

Л.Й. Катеринчук