СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 червня 2007 року
Справа № 2-16/1672.1-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-газсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Омельченко В.А.) від 04 липня 2005 року у справі №2-16/1672.1-2005

за позовом           Прокурора міста Феодосії (вул. Войкова, 5,Феодосія,98100)

в інтересах держави в особі Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а,Сімферополь,95017)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-газсервіс" (вул. Володарського, 39-б,Феодосія,98100)

про стягнення 16829,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2003 року прокурор міста Феодосії в інтересах держави в особі Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” про стягнення 16829,06 грн.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 січня 2004 року провадження по справі було припинено на підставі пункту 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою, Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу суду і передати справу на новий розгляд.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду 20 липня 2004 року апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено, ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 січня 2004 року скасовано, матеріали справи направлені на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2005 року (суддя Омельченко В.А.) у справі № 2-16/1672.1-2005 позов прокурора міста Феодосії в інтересах держави в особі Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” про стягнення 16829,06 грн. задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” на користь Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів 3266,70 цільових коштів за робочі місця, не зайняти інвалідами за 7 місяців 2001 року і 13562,36 грн. штрафних санкції за невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів за 5 місяців 2001 року і 2002 рік.

Також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” в доход державного бюджету України 168,29 грн. державного мита та  на користь Державного підприємства „Судовий інформаційний центр” 118,00 грн. витрат, пов’язаних з забезпеченням судового процесу.

Крім того, судом стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Кримське експертне бюро” 454,00 грн. витрат, пов’язаних з проведенням експертизи.

Судове рішення обґрунтовано тим, що відповідачем порушені норми статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21 березня 1991 року, згідно якій для  усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, якщо кількість працюючих від 8 до 25 чоловік - встановлюється норматив в кількості 1 робочого місця.

Також, Товариством з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” не виконані вимоги Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 314  від 3 травня 1995 року, згідно яким на підприємстві лежить обов’язок надання інформації органам працевлаштування інвалідів про вільні місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в позові прокурору міста Феодосії відмовити повністю.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2005 року апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” була задоволена.  Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2005 року по справі № 2-16/1672.1-2005  скасовано.

Суд постановив нове рішення, котрим  у позові  відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеною постановою Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало касаційну скаргу до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 6 лютого 2006 року касаційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2005 року разом з матеріалами справи передано до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2007 року відмовлено у відкритті касаційного провадження по касаційній скарзі Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2005 року по справі 2-16/1672.1-2005 і касаційна скарга разом зі справою повернута до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 22 травня 2007 року касаційна скарга Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволена частково. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2005 року по справі 2-16/1672.1-2005 скасовано, справа передана на розгляд Севастопольського апеляційного господарського суду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідач вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з’ясовані  обставини, що мають значення для справи. На думку сторони, слідує керуватися статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21 березня 1991 року в редакції від 13 липня 2000 року, відповідно якій місцеві ради народних депутатів спільно з підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями, громадськими організаціями інвалідів, за участю відділень Фонду України соціального захисту інвалідів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на підставі пропозицій органів Міністерства соціального захисту населення України щорічно визначають нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Відповідач вважає, що зазначене в оскарженому рішенні господарського суду рішення Виконкому Феодосійської міської Ради  постановлене неналежним суб’єктом  та з порушенням порядку прийняття такого рішення та, відповідно, не було обов’язковим для виконання відповідачем. Крім того, сторона вважає, що суд першої інстанції дістався помилкового висновку про наявність обов’язку відповідача щодо здійснення відрахувань цільових коштів на створення робочих місць за січень-липень 2001 року у розмірі 3266,70 грн., оскільки обов’язок щодо працевлаштування інвалідів відповідно до чинного на той час в Україні законодавства лежав на органах Міністерства праці України, міністерства соціального захисту населення України, місцевих радах народних депутатів, громадських організаціях інвалідів, які не направляли інвалідів для працевлаштування до Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” в січні-ліпні 2001 року. Також, апелянт вважає, що не є порушенням Закону і факт не направлення інформації про наявність (відсутність) робочих місць для інвалідів, оскільки Закон не передбачає для підприємств такого обов’язку та не встановлює відповідальності за не направлення інформації або за не атестацію (не створення) робочого місця для інвалідів. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс”  згідно наданого балансу за 2001-2002 роки та звітом про фінансову діяльність в 2001-2002 роках не мало прибутку та, відповідно, не мало обов’язку щодо здійснення відрахування цільових коштів відповідно до статті 20 Закону України  „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21 березня 1991 року. Більш детальніше доводи вказані в апеляційної скарзі.

У відзиву на апеляційну скаргу Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Сторони у судове засідання  не з’явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, їх явка не визнана обов’язковою, а тому  судова колегія розглядає справу за відсутністю сторін.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до вимог статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила таке.

Прокурор міста Феодосії в інтересах держави в особі Феодосійського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів в Автономній Республіці Крим звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс”  про стягнення сум заборгованості за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів  у 2001 та 2002 році.

Рішенням виконавчого комітету Феодосійської міської Ради від 15 грудня 2000 року  встановлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4%  при чисельності працюючих 25 та більше, 1 робоче місце при чисельності від 25 до 30 чоловік

Згідно статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21 березня 1991 року в редакції від 13 липня 2000 року, відповідно якій місцеві ради народних депутатів спільно з підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями, громадськими організаціями інвалідів, за участю відділень Фонду України соціального захисту інвалідів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на підставі пропозицій органів Міністерства соціального захисту населення України щорічно визначають нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Матеріали справи вказують на те, що рішення про створення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2000-2001 році сесія Феодосійської міської ради не приймала.

Оскільки спеціальним законом передбачено порядок визначення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, рішення Виконавчого комітету Феодосійської міської Ради  про створення  нормативу робочих місць не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме постановлено неналежним суб’єктом та з порушенням порядку прийняття такого рішення, а тому не є доказом доведеності  нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів до відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які  за законом повинні бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть  підтверджуватись  іншими засобами  доказування, крім випадків, щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, рішення суду про стягнення з відповідача суми у розмірі 3266,70 грн. за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 7 місяців 2001 року не відповідає чинному законодавству.

31 серпня 2001 року згідно статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21 березня 1991 року норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів встановлюється законом і складає  4% від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Крім того, змінилась правова природа цих стягнень, тобто кошті є штрафними санкціями.

Позивачем при зверненні до суду не заявлено позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій.

Позовна заява від 11 листопада 2003 року містить вимогу про стягнення сум - вартість 4-х не зайнятих робочих місць, із рахунку  вартості одного робочого місця  5600 грн. за 2001 рік , 11 229,06 грн. за 2002 рік.

У судовому засіданні від 6 вересня 2004 року позивачем змінено предмет позову, а саме позивач просить стягнути з відповідача цільові кошти за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів за 7 місяців 2001 року та стягнути штрафні санкції за недодержання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів за 5 місяців 2001 року та за 2002 рік.

Згідно матеріалів справи судом стягнуто штрафні санкції за період з 1 серпня 2001 року по грудень 2001 року у сумі  2333,30 грн.  та за 2002 рік  у сумі 11229,06 грн.,  а  взагалі 13 562,36 грн.

Судова колегія не може погоджуватися з висновком суду про необхідність стягнення штрафних санкції, оскільки  судом не прийнято до уваги скорочені строки позовної давності щодо стягнення сум штрафів.

Відповідно до приписи пункту 4 Порядку сплати підприємствами, (об’єднаннями), установами і організаціями  штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в  установах Національного банку за балансовим рахунком № 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком № 2510. Штрафні санкції сплачуються  підприємствами самостійно  не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач повинен був звернутися до суду з позовом про стягнення сум штрафних санкцій за період з 1 серпня 2001 року по 1 січня 2002 року протягом  6 місяців, починаючи з 16 квітня 2002, тобто  по 16 жовтня 2002 року.

За період з 1 січня 2002 року по 1 січня 2003 року протягом 6 місяців, починаючи з 16 квітня 2003 року, тобто до 16 жовтня 2003 року.

Позивач звернувся з позовом 06.09.2004.

Оскільки діючим законодавством на тої час були встановлені скорочені строки позовної давності, то пропуск цього строку  тягне відмову у задоволенні позовних вимог. Таким чином, стягнення штрафних санкцій у сумі 13 562,36 грн.  не відповідає чинному законодавству.

Оскільки рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно  підлягає  скасуванню.

При прийнятті нового рішення судова колегія відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог на підставах, вказаних у мотивувальної частині  постанови.

Керуючись статтями 195, 196, 198 (пункт 3), 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Восток-газсервіс” задовольнити.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2005 року по справі № 2-16/1672.1-2005  скасувати.

Прийняти нову постанову.

У позові відмовити.

Постанова набирає законну силу з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді