ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 6/305/05(14/182/05)

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Спорт-Інвест", м. Миколаїв (далі –ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест"),

товариства з обмеженою відповідальністю "КСК", м. Миколаїв (далі –                ТОВ "КСК"), та

Миколаївської обласної громадської організації "Закон і справедливість",                  м. Миколаїв (далі –МОГО "Закон і справедливість")

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2007

зі справи № 6/305/05

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод", м. Миколаїв (далі –ТОВ "МГЗ")

до ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест",

ТОВ "КСК" та

МОГО "Закон і справедливість"

про спростування інформації і відшкодування моральної шкоди.

Судове засідання проведено за участю представників:

ТОВ "МГЗ" –Карпенко О.В.,

ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест" –Москаленко В.В.,

ТОВ "КСК" –Москаленко В.В.,

МОГО "Закон і справедливість" –не з'яв.

За результатами розгляду касаційних скарг Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням уточнень до нього) подано про стягнення з відповідачів 3 млн. грн. компенсації моральної шкоди та про зобов’язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на рекламних конструкціях, на яких було поширено відповідну інформацію, відомостей такого змісту: "Інформація про Миколаївський глиноземний завод ("МГЗ"), що розміщалась на цьому рекламному щиті в період з 3 квітня 2005 року по 7 травня 2005 року, не відповідає дійсності".

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.05.2006 (суддя Ткаченко О.В.) позов задоволено частково: ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест" та МОГО "Закон та справедливість", а також ТОВ "КСК" та МОГО "Закон та справедливість" зобов’язано розмістити наведене спростування на відповідних рекламних конструкціях; з ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест" та МОГО "Закон та справедливість", так само як і з ТОВ "КСК" та МОГО "Закон та справедливість", солідарно стягнуто 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; в іншій частині позову відмовлено. Назване рішення суду з посиланням на приписи статей 94, 98, 200, 1190 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), статей 1, 27 Закону України "Про рекламу" мотивовано недоведеністю МОГО "Закон та справедливість" достовірності розміщеної на спірних рекламних конструкціях негативної інформації щодо ТОВ "МГЗ", яка підпадає під ознаки недобросовісної реклами.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2006 назване рішення місцевого господарського суду з даної справи скасовано; позов залишено без розгляду з огляду на непідвідомчість господарським судам спорів про спростування відомостей.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.11.2006 зазначену постанову апеляційного господарського суду скасовано, а справу передано на розгляд Одеського апеляційного господарського суду.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 (колегія суддів у складі: суддя Разюк Г.П. –головуючий, судді Колоколова С.І., Петрова М.С.) рішення господарського суду Миколаївської області від 05.05.2006 змінено; зменшено до 1 500 грн. суми стягнутої солідарно моральної шкоди; у решті зазначене рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів, викладених у судовому акті місцевого господарського суду.

ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест", ТОВ "КСК" і МОГО "Закон і справедливість" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 з цієї справи скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Скарги мотивовано тим, що судовими інстанціями у розгляді справи невірно застосовано норми ЦК України, "законодавства про інформацію та законодавства про рекламу".

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги. Представник МОГО "Закон і справедливість" у судове засідання не з'явився.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест" і ТОВ "КСК" з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено:

- згідно з протоколом загальних зборів МОГО "Закон і справедливість" від 26.03.2005 членам ініціативної групи доручено відібрати 2 ескізи та укласти договори на виготовлення написів, а також договори з власниками рекламних площин для розміщення написів у кількості 20 шт.;

- на підставі договору від 31.03.2005 № 12, укладеного МОГО "Закон і справедливість" і ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест", та договору від 01.04.2005 № 5, укладеного МОГО "Закон і справедливість" та ТОВ "КСК", з 03.04.2005 по 07.05.2005 на 5 рекламних площинах, розміщених у м. Миколаєві за адресами: пр-т Героїв Сталінграда (район парку Перемоги), пр-т Леніна (стадіон "Евіс"), вул. Кірова –ріг вул. Новобузької, пр-т Жовтневий, 185 –ріг вул. Маячної,                пр-т Жовтневий, 142 було розміщено написи такого змісту: "РУСАЛ" Руки геть від "МГЗ" та "УКРАЛ" "РУСАЛ" "МГЗ" так сьогодні 5 тисяч звільнених громадян України 26 тисяч обманутих акціонерів";

- "МГЗ" –скорочена назва ТОВ "Миколаївський глиноземний завод", тобто інформація, розміщена на рекламних конструкціях, є інформацією про позивача;

- згідно з підпунктом 1.2 пункту 1 зазначених договорів сюжет, що експонується, затверджується сторонами.

Причиною виникнення спору у справі стало питання про наявність підстав для спростування поширеної відповідачами інформації та для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Тобто цією нормою встановлюється презумпція недостовірності негативної інформації про особу.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990      № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" (далі –Постанова № 7) визначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що, розмістивши відповідну інформацію на рекламних площинах, відповідачі тим самим поширили щодо позивача певну інформацію, яку останній вважає недостовірною.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов’язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

Статтею 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

У пункті 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007  №  01-8/184 "Про деякі питання  практики застосування господарськими судами законодавства про  інформацію" зазначено, що за змістом приписів статті 91 ЦК право на спростування недостовірної  інформації,  передбачене  статтею 277 ЦК, належить не лише  фізичним,  але й  юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб’єкта (підприємця).

Відповідно до статті 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб –на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім’ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Отже, системний аналіз наведених норм  свідчить про те, що за відсутності доказів достовірності поширеної відповідачем інформації позов про спростування цієї інформації підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з частиною першою статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зі змісту спірних правовідносин, враховуючи принцип презумпції добропорядності, вбачається, що обов’язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на особу, яка цю інформацію поширила, тобто на відповідачів зі справи.

Відповідна правова позиція викладена в пункті 17 Постанови № 7, в якому зазначено, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов’язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред’явлений позов. Проте позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей.

Оскільки судовими інстанціями встановлено, що розміщена на рекламних площинах інформація, є по суті, такою, що не відповідає дійсності, Вищий господарський суд України погоджується з висновком попередніх судових інстанцій про те, що зібрані у справі докази свідчать про недостовірність поширеної відповідачами інформації.

За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична  особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім’ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У пункті 6 Постанови № 7 зазначено також, що:

відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача;

якщо позов пред’явлено про спростування відомостей, опублікованих в пресі або поширених іншими засобами масової інформації (по радіо, телебаченню), як відповідачі притягаються автор та відповідний орган масової інформації (редакція, агентство, інший орган, що здійснив випуск інформації).

Як зазначено у судових рішеннях зі справи, сюжети, що експонувалися на відповідних рекламних площинах, затверджувалися сторонами. З огляду на наведене Вищий господарський суд України погоджується з висновком попередніх судових інстанцій щодо необхідності задоволення позовних вимог у частині зобов'язання ТОВ "Сігма-Спорт-Інвест" та МОГО "Закон та справедливість", а також ТОВ "КСК" та МОГО "Закон та справедливість" розмістити наведене позивачем спростування на рекламних конструкціях, визначених згідно з укладеними сторонами договорами від 31.03.2005 № 12 та від 01.04.2005 № 5.

Що ж до застосування господарськими судами до спірних правовідносин приписів Закону України "Про рекламу" то його не можна визнати правомірним. Проте з урахуванням встановлених судовими інстанціями обставин це не призвело до прийняття неправильного рішення по суті спору у відповідній    частині.

Разом з тим з приводу стягнення з відповідачів у солідарному порядку компенсації за заподіяну ними моральну шкоду потрібно зазначити таке.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті  1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов’язує настання цивільно - правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність  шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням  заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" також визначено:

- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних  чи  фізичних  страждань  або  інших  негативних  явищ,  заподіяних  фізичній  чи  юридичній  особі  незаконними  діями  або  бездіяльністю  інших  осіб;

- під  немайновою  шкодою,  заподіяною  юридичній  особі,  слід  розуміти  втрати  немайнового  характеру,  що  настали  у  зв’язку  з  приниженням  її  ділової  репутації ... ,  а  також  вчиненням  дій,  спрямованих  на зниження  престижу  чи  підрив  довіри  до  її  діяльності (пункт 3);

- відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5).

Відповідно ж  до пункту 9 названої постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з установлених судовими інстанціями фактичних даних, заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру, негативний вплив на його ділову репутацію –це невідворотний результат протиправної поведінки саме МОГО "Закон і справедливість",  а не ТОВ "Сігма-Спорт-інвест" і ТОВ "КСК", оскільки з досліджених попередніми судовими інстанціями договорів № 12 та         № 5 вбачається, що лише МОГО "Закон і справедливість" повинна була нести відповідальність за достовірність і точність розміщуваної на рекламних площинах інформації. Отже, в даному разі відсутні передбачені законом підстави для солідарного стягнення компенсації за заподіяну ТОВ "МГЗ" моральну шкоду.

З урахуванням викладеного Вищий господарський суд України погоджується з висновком Одеського апеляційного господарського суду про необхідність зменшення суми компенсації за заподіяну позивачеві моральну шкоду, але вважає за необхідне змінити резолютивну частину постанови названого господарського суду апеляційної інстанції та обов’язок з відшкодування моральної шкоди покласти лише на МОГО "Закон і справедливість".

Керуючись статтями  1119 – 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Спорт-Інвест" та товариства з обмеженою відповідальністю "КСК" задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 зі справи № 6/305/05 змінити, стягнувши з Миколаївської обласної громадської організації "Закон і справедливість" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" 3 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду.

У позові до товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Спорт-Інвест" та товариства з обмеженою відповідальністю "КСК" у частині стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 3 000 000 грн. відмовити.

3. В іншій частині постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 зі справи № 6/305/05 залишити без змін, а касаційну скаргу  Миколаївської обласної громадської організації "Закон і справедливість" –без задоволення.

Суддя                                                                                                  В. Селіваненко

Суддя                І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                  Б. Львов