ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 р.
№ 41/52-07(20/509)

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,
Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві   касаційну скаргу Приватного підприємства “Аллегро” на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2007р. у справі за позовом Приватного підприємства “ПРОМБУДМЕТАЛ” до Приватного підприємства “Аллегро” про стягнення сум та розірвання угоди

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги,  суд

У С Т А Н О В И В  :

У грудні 2006р. ПП “ПРОМБУДМЕТАЛ” пред’явило в господарському суді позов до ПП  “Аллегро” про, з урахуванням подальших уточнень, стягнення 98000 грн. перерахованої передоплати, 9465,71 грн. інфляційних та 6771,80 грн. 3% річних і розірвання договору №03/04 від 03.04.2006р., укладеного між сторонами, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов’язань за вищезазначеним договором.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2007р. (суддя Орєшкіна Е.В.) у позові було відмовлено.

Позивач оскаржив дане рішення в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2007р. (судді Євстигнеєв О.С. –головуючий, Лотоцька Л.О., Бахмат Р.М.) апеляційну скаргу ПП “ПРОМБУДМЕТАЛ” було задоволено, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2007р. скасовано і прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 98000 грн. переоплати, 6771,80 грн. 3% річних  та 9465,71 грн. інфляційних. В частині позовних вимог про розірвання договору №03/04 від 03.04.2006р. провадження у справі припинено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2007р., а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2007р. залишити без змін, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи і це не заперечувалось сторонами, 03.04.2006р. між ПП “Аллегро” та ПП “Промбудметал” був укладений договір №03/04 про поставку відповідачем труб відповідного ГОСТу у кількості 27 тон.

Сторони також обумовили, що поставка продукції здійснюється автотранспортом за рахунок покупця, а навантаження за рахунок продавця. Відвантаження товару продавцем на протязі 30 календарних днів з моменту передоплати, яка складає 70%, як і те, що якість товару повинна відповідати ГОСТу (ТУ) і умовам, визначеним у специфікації.

(а.с. 12 –14)

У заявленому позові, який було у порядку ст. 22 ГПК України уточнено, позивач просив розірвати договір, посилаючись на непоставку товару відповідачем на протязі 30 днів з моменту отримання передоплати, неналежну якість товару, втрату ним, позивачем, замовника на спірний товар, у зв’язку з невиконанням відповідачем узятого зобов’язання.

За приписом ст. 202 ГК України, господарське   зобов'язання   припиняється:    виконанням, проведеним належним  чином;  зарахуванням  зустрічної   однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної  сторін  в одній особі;  за  згодою сторін; через неможливість  виконання  та  в  інших  випадках,  передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське  зобов'язання  припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають  правові  наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення  зобов'язання  внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання,  якщо це встановлено договором або законом,  або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 615 ЦК України у  разі  порушення  зобов'язання  однією  стороною   друга сторона  має  право  частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов'язання  не  звільняє  винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання  або воно припиняється.

За положеннями ст. 220 ГК України (ст. 612 ЦК України) та ст. 221 ГК України (ст. 613 ЦК України) якщо внаслідок прострочення боржника  виконання  втратило інтерес  для  кредитора, він  має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Кредитор  вважається  таким,   що   прострочив   виконання господарського зобов'язання,  якщо він відмовився прийняти належне виконання,  запропоноване  боржником,  або  не  виконав  дій,   що передбачені  законом,  іншими правовими актами,  або випливають із змісту зобов'язання,  до вчинення яких боржник  не  міг  виконати свого зобов'язання перед кредитором.

Згідно до ст. 268 ГК України у  разі  поставки  товарів  більш  низької   якості,   ніж вимагається стандартом,  технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати  товарів,  а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

За приписом ст. 651 ЦК України договір  може  бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у  разі  істотного  порушення  договору другою  стороною  та в інших випадках,  встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору,  коли  внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, з огляду наведених норм матеріальних законів, припинення зобов’язання можливе, зокрема, шляхом односторонньої відмови від зобов’язання або розірвання, що не є тотожнім за своїм змістом і правовими наслідками, чого не врахував суд другої інстанції ототожнивши їх, це з одного боку, і помилково припинивши провадження в частині заявленого позову про розірвання договору, з іншого.

Водночас, дійшовши висновку про доведеність з боку позивача щодо неякісного спірного товару, суд належним чином не обґрунтував свого висновку при тому, що відповідач заперечував проти цього, навівши власні аргументи на підтвердження своєї позиції.

При цьому погодившись, зокрема, з нарахуванням позивачем процентів за користування відповідачем коштами, які є предметом повернення, суд другої інстанції не перевірив, чи встановлювався розмір процентів договором, а якщо ні, то яким законом або іншим актом цивільного законодавства вони передбачені, як це випливає з припису ст. 536 ЦК України.

Не з’ясував і суд першої інстанції, з якою підставою позивач пов’язував припинення зобов’язання, що має значення для правильного застосування норм матеріального права і доведення цього відповідними доказами, як і не з’ясували суди і правову природу спірних правовідносин, що також має значення для правильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи наведене, ухвалені судові рішення визнати законними і обґрунтованими не можна.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, з’ясувати дійсні обставини справи, і в залежності від встановленого та вимог закону вирішити спір.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу  України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства “Аллегро” задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2007р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2007р. скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду.

Головуючий                                                                                    В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

Л.Стратієнко