ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 6/215

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Панової І.Ю.–головуючого

Продаєвич Л.В.,

Стратієнко Л.В.

розглянувши касаційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в   Красногвардійському районі м. Дніпропетровська

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2006р.

у справі
№ 6/215 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Управління Пенсійного Фонду України в  Красногвардійському районі м.Дніпропетровська

До
Інституту чорної металургії ім. З.І. Некрасова

Про
стягнення 19 676,54 грн.

за участю представників сторін:

від Інституту чорної металургії – Ісаєв М.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від               20 жовтня 2005 року у справі №6/215 (суддя –Коваленко О.О.) в задоволені позову  Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська до Інституту чорної металургії ім. З. І. Некрасова про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 19676,54 грн. , що складає суму переплати пенсії, отриману науковим працівником відповідача  - Шевченко А.П. в період з січня 2003 по лютий 2005, згідно акту позивача про сплату заборгованості щодо  переплати наукової пенсії науковому працівникові -   відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2006 року (Колегія суддів у складі: головуючого –Чохи Л.В., Лисенко О.М., Бахмат Р.М.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2005 року у справі №6/215 залишено без змін, апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в   Красногвардійському районі м. Дніпропетровська залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції,                         позивач  у справі звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2005, та  постанову  Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2006 року                та прийняти нове рішення, посилаючись на порушення з боку судів попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з  позовом до господарського суду  звернувся у червні 2005 року. Рішення господарського суду прийнято 20 жовтня 2005, а постанова апеляційного господарського суду у справі № 6/215 -  27 лютого 2006.

Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Відповідно до вимог ст. 81 Закону України " Про пенсійне забезпечення " від 05.11.91. із змінами , призначення  пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України у  районах, містах і районах у містах (далі –Положення), затвердженого постановою правління ПФУ № 8-2 від 30 квітня 2002 року, управління, відповідно до покладених на нього завдань, контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Пенсійного фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Пенсійного фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Порядок обчислення та призначення пенсій науковим працівникам регулюється ст. 24 Закону України " Про наукову і науково-технічну діяльність" від 31.12.91 із змінами.

Судом першої інстанції в рішенні  від 20.10.2005 встановлено, що  позивач  в обгрунтування позовних вимог посилався  на той факт, що з вини Інституту було завищено розмір заробітної плати для призначення  пенсії науковому працівнику  гр. Шевченко А.П., що призвело до збільшення  розміру пенсії.

Відповідно до вимог ст.101 Закону України " Про пенсійне забезпечення" підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що  управління ПФУ, звертаючись до суду із даним позовом, діяло як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і як суб'єкт владних повноважень, тому,  відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України, його позов про стягнення  19 676,54  грн. переплати пенсії отриману науковим працівником відповідача Шевченко А.П, підвідомчий адміністративному суду.

Отже, спір за участю Пенсійного фонду України Красногвардійському районі м. Дніпропетровська та Інституту чорної металургії ім. З.І. Некрасова про стягнення переплати пенсії отриману науковим працівником відповідача є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, а саме –органу виконавчої влади, що реалізовував у цих відносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції щодо контролю надходження страхових внесків та інших платежів до фонду та відповідає  нормативному визначенню адміністративної справи.

Поняття “справа адміністративної юрисдикції” визначено у статті 3 КАС України, і під такою справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Вказані обставини залишились поза увагою господарського суду першої та апеляційної інстанцій.

Дана справа у порушення вимог статей 1, 12 ГПК України розглянута судами після набрання чинності КАС України, але за правилами, встановленими ГПК України, тоді як спірні правовідносини є публічно-правовими і розглядатися повинні за нормами КАС України.

Апеляційний господарський  суд наведеного не врахував, хоча, виходячи з  вимог  п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, повинен був скасувати прийняте у справі рішення та передати справу до місцевого господарського суду для розгляду в порядку, встановленому КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 11110 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо, зокрема, рішення прийнято господарським судом з порушенням правил предметної або територіальної підсудності, крім випадків, передбачених у ч. 4 ст. 17 ГПК України.

Оскільки судом першої інстанції та апеляційним господарським судом судові рішення прийнято з порушенням правил предметної підсудності, - вони підлягають скасуванню а справа передачі на новий  розгляд до суду першої інстанції за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в   Красногвардійському районі м. Дніпропетровська  задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.02.2006 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від               20 жовтня 2005 року у справі №6/215 скасувати.

Справу направити до господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

Головуючий                                                                           І.Ю. Панова

Судді                                                                                                   Л.В. Продаєвич

Л.В. Стратієнко