ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"08" серпня 2007 р.                                                             Справа №     А18/193-07

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань №  205)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді А.Ю. Кошика при секретарі  Кантарія Д.Ю. розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Кагарлицький цукрозавод"

до  Кагарлицької об"єднаної  державної податкової інспекції

про      визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

За участю представників:

Позивач -  Лазоренко А.В.

Відповідач -  Норець В.М.

Суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства «Кагарлицький цукровий завод»(далі - позивач) до  Кагарлицької об’єднаної державної податкової інспекції (далі –відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від  23.04.2007 року.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від  16.05.2007 року за правилами кодексу адміністративного судочинства України.

В ході розгляду спору позивач позовні вимоги підтримав, вважає спірне податкове повідомлення-рішення   протиправним, оскільки в діях позивача відсутні ознаки порушення, за яке  застосована відповідальність, крім того, спірним податковим повідомленням-рішення  позивача необґрунтовано позбавлено права на податковий кредит в той час, як  відповідні суми податку на додану вартість  були сплачені  в ціні придбаного газу, що в подальшому  використовувався для власних потреб,  що  також підтверджується належним чином оформленими податковими  накладними. При цьому позивач зазначає, що  Закон України «Про податок на додану вартість»не передбачає залежності права платника податків на податковий кредит від обставин господарської діяльності  його контрагентів,  має значення лише  наявність  належним чином оформлених податкових накладних та  докази фактичної сплати  сум ПДВ  в ціні  придбаних  товарів чи послуг.

Відповідач надав запереченням на адміністративний позов,  стверджує, що за результатами проведеної податкової перевірки  заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування   не підтверджена, оскільки відповідний податковий кредит вересня-листопада 2005 року не підтверджений  належним чином оформленими податковими накладними, які підписані невідомою особою. Крім того,   контрагент позивача  придбавав  газ на пільгових умовах за нульовою ставкою ПДВ та не сплачував відповідні суми податку до бюджету.  Відповідач вважає, що  обов'язковою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту має бути  сплата цих сум до бюджету, право  на бюджетне відшкодування виникає  лише при надмірній сплаті, а не з самого факту  існування  зобов'язання по сплаті  ПДВ в ціні товару.

Крім того,  в ході розгляду спору відповідач заявляв клопотання про зупинення провадження у справі з метою   отримання документів  по кримінальній справі №  70/63-06  щодо   факту фіктивного підприємницва  ТОВ «Газтрейд ЛТД». Зазначене клопотання було заперечене  позивачем,  судом залишене без задоволення, оскільки  обставини, які  відповідач  має намір доводити   спірними документами з  матеріалів кримінальної справи,  не викликають  у суду жодного сумніву, крім того,  не підлягають  дослідженню  при вирішенні  даного спору.

Після чого відповідач  в судовому засіданні 08.08.2007 року, подав  наступне клопотання про зупинення провадження у справі  в порядку  п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України  до вирішення  справи  про визнання недійсним договору поставки  газу, посилаюсь на пов’язаність  справ. Суд відмовив  у задоволенні  клопотання відповідача, оскільки  для вирішення  спору мають значення обставини, які фактично існували  на момент проведення спірної перевірки та  винесення спірного податкового повідомлення-рішення. Визнання недійсним договору  поставки  газу може бути нововиявленою обставиною, якої не існувало на момент проведення перевірки, тому така обставина не може  досліджуватись та враховуватись при визначенні  обґрунтованості  застосованої відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В  період з 16.03.2007 року по 05.04.2007 року згідно наказів Кагарлицької ОДПІ № 64-0 від 16.03.2007 року та № 75-0 від 29.03.2007 року, на підставі направлень № 65/00777 від 16.03.2007 року та № 89/000915 від 30.03.2007 року головним державним податковим ревізором управління аудиту юридичних осіб  ДПА у Київській області Супрун Н.О. було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ВАТ «Кагарлицький цукровий завод»з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2004 року по 31.03.2006 року.

За наслідками  проведеної перевірки було складено акт № 96/23-1/19409200  від 13.04.2007 року.  Як вбачається з акту перевірки, відповідач дійшов висновку   про порушення  позивачем п.п. 7.2.1 п. 7.2 , п.п. 7.4.1, 7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»із змінами та доповненнями, п.7, п.п.12.2, п.п.12.6 п.12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.97 р. № 165  з урахуванням вимог  п.п. «г»п.2, п.3, ст. 9 Закону України  «Про Державний бюджет України на 2005 рік»із змінами та доповненнями, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»із змінами та доповненнями,  що виявилось  у заниженні  за період з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року податку на додану вартість на суму 536 782,19 грн.

Як вбачається з акту перевірки, вказаний висновок  обґрунтований  в п. 3.1.5. відповідного  Акту позапланової виїзної документальної перевірки № 96/23-1/19409200  від 13.04.2007 року, в якому описано умови договору постачання природного газу від 09.08.2005 року № 20-09-05, перелічено акти приймання-передачі газу та видані постачальником  - ТОВ «Газтрейд ЛТД»податкові накладні.

В Акті  зазначено, що  згідно заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2007 року у справі № 2-1587/15 2007 установчі документи (статут у новій редакції) та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Газтрейд ЛТД»визнано недійсними з 25.04.2005 року, а під час перевірки господарської діяльності ТОВ «Газтрейд ЛТД»було встановлено, що за юридичною адресою: 03127, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня 120 корп. 1 товариство не знаходиться, що підтверджується актом про відсутність товариства за його місцезнаходженням.  Крім того, у провадженні Слідчого управління податкової міліції ДПА України знаходиться кримінальна справа № 70/63-06, яка порушена за фактом заволодіння коштами в особливо великих розмірах, шляхом обману, легалізацією таких коштів, зловживання службовими особами та службового підроблення за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 4, 364, ч. 2, 366, ч. 2, 209, ч. 3 КК України, за фактом створення фіктивного підприємства  ТОВ «Газтрейд ЛТД»за ознаками злочину, передбаченого ст. 205 ч. 2 КК України.

За викладених обставин перевіряючі дійшли висновку, що видані ТОВ «Газтрейд ЛТД»податкові накладні є фіктивними, оскільки останнє припинило подачу звітності, податки не сплачувало, його установчі документи визнано недійсними і місцезнаходження не встановлено, а тому включення ВАТ «Кагарлицький цукровий завод»до податкового кредиту сум податку на додану вартість, підтверджених вказаними податковими накладними є неправомірним та було винесене спірне податкове повідомлення-рішення, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні сум ПДВ.

Позивач не погоджуючись з такими висновками  контролюючого органу,   з метою захисту своїх прав  і охоронюваних законом інтересів, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення,  оскільки  право на бюджетне відшкодування  виникло у зв’язку зі сплатою сум ПДВ в ціні  придбання товарів, про що  свідчать  виписані контрагентом податкові накладні.

Враховуючи  вимоги ч. 2 ст. 105 КАС України,  оскільки податкове повідомлення-рішення є актом індивідуальної дії, суд  вважає, що  спір розглядається щодо вимоги про скасування  податкового повідомлення-рішення.

В ході розгляду спору судом були досліджені  обставини господарської діяльності  позивача та встановлено, що ВАТ «Кагарлицький цукровий завод»та  ТОВ «Газтрейд ЛТД»уклали договір на постачання природного газу від 09.08.2005 року № 20-09-05, за умовами якого  ТОВ «Газтрейд ЛТД»зобов'язалося поставити газ, а позивач —прийняти цей газ і оплатити його. Фактичне виконання договору підтверджується актами приймання-передачі та платіжними дорученнями на оплату товару, що відповідачем не заперечується та не спростовується.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод і виданих податкових накладних, укладених (виданих) з моменту державної реєстрації такої особи та отримання свідоцтва платника податку на додану вартість і до моменту скасування свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ (тим більше що станом на 15.03.2007  року виключення ТОВ «Газтрейд ЛТД»з Єдиного державного реєстру не проведено), та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

На момент здійснення господарських операцій ТОВ «Газтрейд ЛТД»було включено до Єдиного державного реєстру, а також мало свідоцтво про реєстрацію платника податку па додану вартість. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців»встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Позивач зазначив, що постачальники вчасно постачали газ належної якості дотримуючись всіх складних процедур та ліцензійних умов, встановлених для такого роду операцій, співпрацювали з відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»та Управлінням магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз», з якими ВАТ «Кагарлицький цукровий завод»було укладено Угоди на транспортування природного газу № 130003/05 від 04.01.05 року та № 03-5047/05 від 01.01.2005 року, якими передбачена передача газу споживачу газу в обсягах, підтверджених Об’єднаним диспетчерським управлінням (ОДУ) ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України». Отримана з різних джерел інформація свідчила про те, що ТОВ «Газтрейд-ЛТД»на протязі багатьох років здійснювало легітимну діяльність, законність якої не викликала сумнівів ні у партнерів по бізнесу, ні у контролюючих органів, у тому числі й податкових.

Достовірність та правильність заповнення податкових накладних (вказаних в декларації) перевірялась в ході перевірок, проведених Кагарлицькою об’єднаною податковою інспекцією (що є прямим обов’язком податкових органів згідно з Законом України «Про державну податкову службу в Україні»та затверджених наказом ДПА України № 350 від 18.08.2005 р. Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування  податку на додану вартість), якими встановлено що ВАТ «Кагарлицький цукровий завод»на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податковою кредиту сум податку на додану вартість були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством.

Судом встановлено, що податковий кредит ВАТ «Кагарлицький цукровий завод»у сумі 536 782,19 грн. за вересень-листопад 2005 року  сформований на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Газтрейд ЛТД», зареєстрованого як платник ПДВ, і що  спірні суми  податку на додану вартість   сплачені позивачем   в ціні придбаного газу.

У відповідності до Закону України «Про податок на додану вартість»та до п.6.2 Наказу ДПА України від 30.05.1997р. №165 «Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення»факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), а також право покупця, зареєстрованого як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість засвідчує податкова накладна.

Відповідно до пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках і надається покупцю на його вимогу продавцем товарів (робіт, послуг).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ визначається як документ, що містить  відомості  про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом  7.2.3. п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що податкова накладна є звітним податковим   документом  і одночасно розрахунковим документом.

Пункт 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначає датою виникнення права платника податку на податковий кредит,  дату здійснення першої з наступних подій:

а) дату списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дату отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Слід враховувати, що  зазначена норма  визначає дату  виникнення права  платника податку на податковий кредит і  не встановлює кореляції між моментом  виникнення права  на податковий кредит та  моментом оплати в бюджет ПДВ.

Позивач  був  зареєстрований, як  платник податку на додану вартість, тому у  відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відносяться до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Дослідження податковим органом під час проведення перевірки підприємства  позивача  так званих “ланцюгів” та встановлення в зв’язку з цим обставин, викладених відповідачем у запереченнях на позовну заяву, про те, що контрагентом та іншими підприємствами, що співпрацюють з позивачем, не сплачуються до бюджету певні суми податків, не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат по ПДВ до податкового кредиту.

Крім того, перевіряючими не прийнято до уваги, що   податкова накладна виписується в момент виникнення  відповідних податкових зобов'язань з ПДВ  у  продавця товарів,  і в тому разі, якщо в порушення  вимог закону, відповідні податкові зобов'язання не були відображені в податковій звітності останнього та не сплачені  до бюджету.

Підписання податкових накладних, договорів невідомими особами  з врахуванням фактичних обставини  господарських відносин  позивача з ТОВ «Газтрейд ЛТД»не свідчить про недійсність таких   первинних документів, оскільки   судом встановлено фактичне виконання сторонами  своїх зобов’язань та сплата ПДВ в ціні за придбаний газ.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України  вчинення  від імені  особи правочину неуповноваженою особою   породжує відповідні права і обов’язки в  разі подальшого  визнання  такого правочину. Правочин вважається схваленим, якщо  особа, яку представляють, вчинила дії, що свідчать про прийняття правочину до виконання.

Оскільки,  ТОВ «Газтрейд ЛТД» належним чином виконувало свої зобов’язання та приймало оплату за  газ, в тому числі суми податку на додану вартість, такі дії свідчать про визнання  відповідних первинних документів.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу  України  правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано суду доказів визнання  недійсними  правочинів   позивача  в передбаченому цивільним законодавством порядку,  чи  спростування факту  здійснення господарських операцій та  оплати  вартості  товару і сум ПДВ.

За ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинний документ визначається як документ, що містить  відомості  про господарську операцію та підтверджує її здійснення,  господарська операція –це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

З огляду на викладене, суд  дійшов висновку, що  первинні документи,  які фіксують  певні факти, можуть бути визнані недійсними  лише в разі  спростування   фактичного здійснення  господарських операцій. Первинні документи  мають складатись під час здійснення господарської операції і відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідач в своїх запереченнях,   посилаючись на   недоліки  в оформленні податкових накладних  зазначив, що у разі порушення  продавцем порядку  виписування податкової накладної, покупець має право  звернутись до кінця  поточного податкового періоду  з відповідною заявою до  податкового органу за своїм місцезнаходження,  своєчасна подача такої заяви з необхідним обґрунтування  є підставою для включення відповідних сум ПДВ до податково кредиту.  При цьому відповідач зазначає, що позивачем відповідна заява не подавалась.

З огляду на  норми п.п. 7.2.6. ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість»   при порушеннях  в заповненні  податкової накладної, що стались  без вини платника податків, підставою для включення сум  до податкового кредиту є дані  про цивільно-правові операції, встановлені податковим органом  під час перевірки.

Оскільки, на момент виписання спірних податкових накладних  позивач не знав і не міг знати про   порушення у їх виписанні (відсутність у контрагентів  права на виписання податкових накладних, що не було відомо навіть податковим органам  у спірний період),  тому  звернутись  зі скаргою не мав об'єктивної можливості.  Враховуючи, що порушення у виписанні  податкових накладних  були виявлені   під час перевірки, податковою були    з'ясовані достовірність  та  повнота  нарахування  позивачем  зобов'язань  з цього податку за цивільно-правовими операціями, і, як встановлено судом,  факт здійснення  відповідних господарських операцій  не заперечено.

Оскільки,  судом встановлено факт здійснення господарських операцій за якими позивачем були сплачені суми ПДВ в ціні придбання товарів,  скасування державної реєстрації  контрагентів не спростовує встановлені судом обставини, які  дають позивачу право на податковий кредит.

Також судом  було встановлено, що  відповідач в Акті перевірки  посилається на п.п. «ґ»пункту 2  Постанови КМУ № 1729  від 27 грудня 2001 р. N 1729 «Про  забезпечення споживачів природним газом» та зазначає, що потреба в природному газі  промислових споживачів та інших суб'єктів господарської діяльності задовольняється з ресурсів газу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», отриманого за зовнішньоекономічними контрактами, укладеними на виконання міжнародних договорів України. Однак,  відповідач   невірно тлумачить відповідну норму, оскільки наводить лише одне з джерел постачання газу промисловості, в повному ж тексті підпункту «ґ» (в чинній на той момент редакції Постанови) передбачено, що потреба в природному газі  промислових споживачів  та інших суб’єктів  господарської діяльності  задовольняється з ресурсів газу: НАК  «Нафтогаз України»за зовнішньоекономічними контрактами; газовидобувних  підприємств;  інших  постачальників газу, які закуповують газ  за зовнішньоекономічними контрактами  та  у газовидобувних підприємств, не підпорядкованих НАК «Нафтогаз України»;  з Харківського  газоконденсатного родовища за зовнішньоекономічними   контрактами;  інших власників газу, закачаного до підземних сховищ  газу України; підприємств НАК  «Надра України», які  ведуть  обмежений видобуток  природного газу  під час проведення  комплексу геологорозвідувальних робіт.

Відповідачем в  Акті перевірки також зазначається, що природний газ імпортного походження (країна походження Туркменістан) було реалізовано  товариству «Газтрейд ЛТД» дочірньою компанією «Газ України», яка в свою чергу отримала газ від НАК «Нафтогаз України».

Також в акті перевірки та  в наданих відповідачем запереченнях  вказано, що ст. 9 Закону України від 23.12.2004 № 2285-ІV «Про Державний бюджет України на 2005 рік»із змінами та доповненнями,  передбачено, що операції з ввезення природного газу на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, звільняються від обкладення податком на додану вартість; операції з продажу ввезеного природного газу на митній території України, крім операцій з продажу такого газу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість (відповідна норма закріплена в ст. 8  Закону України  від 20.12.2005 № 3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік»(із змінами та доповненнями).

Судом  було досліджене відповідне посилання та встановлено, що   нульова ставка оподаткування  для вищезазначених операцій  встановлювалась  Законами України «Про державний бюджет», що  суперечить  ст. ст. 1, 7 Закону України «Про систему оподаткування», оскільки, зазначеним статтями передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування. Зміна податкових ставок і механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Крім того,  фактично  газотрейдери на протязі всього  періоду 2002-2006 років  застосовували 20 % ставку, оскільки в разі застосування ними, як резидентами України нульової ставки до операцій на митній території України, вони б прямо порушували норми Закону України «Про податок на додану вартість».

Також контролюючим органом  не було прийняте до уваги роз’яснення Державної податкової адміністрації України, викладене в листі від 06.06.2003 року № 5156/6/152415-4,  згідно з яким  нульова ставка ПДВ  за операціями з продажу природного газ, ввезеного НАК «Нафтогаз України»на митну  територію України  в режимі звільнення  застосовується виключно  при продажу газу  ДК «Газ України», підприємств з газопостачання та газифікації  і ЗАТ «Київгазпостач», а у разі, якщо особи, які придбали  газ, що ввезений  на митну територію України за зовнішньоекономічними контрактами у зазначених підприємств, такий газ не використовують для власних потреб, а здійснюють операції з його перепродажу, то за такими операціями встановлюється  повна ставка ПДВ.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з Законом України «Про податок на додану вартість», оподатковуються за ставкою 20 відсотків.  Згідно з п. 11.6.  зазначеного Закону застосування нульової ставки податку на додану вартість можливе було лише до операцій з поставки газу, імпортованого в Україну до 1 січня 2000 року. До газу, поставленого після 01.01.2000 року, згідно Закону України «Про податок на додану вартість»нульова ставка ПДВ застосована не може бути.

При  визначенні відповідальності відповідачем, як контролюючим органом не  було враховані норми п.п. 4.4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»,  п.п.  «г»якого  визначає, що  податковим роз’ясненням  є оприлюдненням  офіційного  розуміння  окремих  положень податкового  законодавства контролюючими органами  у межах їх компетенції, яке використовується при обґрунтуванні  їх рішень  під час проведення  апеляційних процедур. Податковими роз’ясненнями вважаються  будь-які відповіді  контролюючого органу на запити зацікавлених осіб   з питань оподаткування.

Як передбачено п.п. «д»зазначеної статті  не може бути  притягнутим до відповідальності  платник податків,  який діяв   відповідно до наданого  йому податкового  роз’яснення  або узагальнюючого податкового роз’яснення, тільки на підставі  того,  що  у подальшому  таке податкове роз’яснення  було змінене чи скасоване.

Таким чином, позивач діяв  у відповідності до роз’яснення, наданого контролюючим органом, яке було опубліковане  в журналі «Бухгалтерія»№ 35 за 01.09.2003 року.

Також позивач наводить  недоліки в оформленні спірного податкового повідомлення-рішення, які на думку суду  не стосуються протиправності нарахованих   податкових зобов’язань, що  оскаржують ся  по суті позовних вимог.

В раховуючи встановлені  обставини, суд дійшов висновку, що прийняттям спірного податкового повідомлення-рішення податковим органом фактично покладено на позивача вину за несплату його контрагентом зобов’язань, визначених податковим законодавством. Однак жоден нормативний акт, на який посилається відповідач не містить вказівок на таку залежність. Оскільки, згідно вимог чинного законодавства, обов'язок контролювати звітність контрагента на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено, крім того, суб'єкт підприємницької діяльності не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами. Якщо віднесення сум до складу податкового кредиту  відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Згідно з пунктом 8 статті 19 Господарського кодексу України усі суб'єкти господарювання зобов'язані самостійно здійснювати первинний (оперативний) та бухгалтерський облік результатів своєї роботи, складати статистичну інформацію, а також надавати відповідно до вимог закону фінансову звітність та статистичну інформацію щодо своєї господарської діяльності, інші дані, визначені законом. Забороняється вимагати від суб'єктів господарювання надання статистичної інформації та інших даних, не передбачених законом або з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, у разі порушення контрагентами платника податку вимог податкового законодавства, податковий орган має право у межах своєї компетенції та у відповідності до вимог чинного законодавства видавати акти державного органу на усунення таких порушень, які є обов’язковими до виконання.

Отже, суд дійшов висновку, що  відповідачем необгрунтовано  позбавлено позивача права на бюджетне  відшодування сум  податку на додану вартість з посиланням на  факт несплати постачальником та будь-якими іншими платниками податків до бюджету податку на додану вартість.

У відповідності до пп.4.2.3 п.4.2 п.4 Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснено контролюючим органом у випадках, визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є помилковим, покладається на платника податків, за винятком випадків, визначених пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України  в адміністративних справах  про протиправність  рішень, дій чи бездіяльності  суб’єкта владних повноважень  обов’язок щодо доказування  правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності  покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем надані до матеріалів справи  докази на підтвердження того, що у нього наявні належним чином оформлені податкові накладні,  акти приймання газу, докази, що підтверджують факт виконання своїх зобов’язань  щодо оплати  отриманого газу, в т.ч. сум податку на додану вартість.

Оскільки, з наданих позивачем доказів вбачається про правомірність  віднесення спірних сум  до складу  свого податкового кредиту,   порушення позивачем податкового законодавства, визначені в Акті перевірки необґрунтовані  і не відповідають дійсності, тому відповідальність до позивача не застосовується і податкове повідомлення-рішення  має бути визнане нечинним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Кагарлицької об’єднаної державної податкової інспекції від 23.04.2007 року № /0 було є протиправним і підлягає скасуванню.

Інших заперечень проти позову, ніж ті, що наведені в акті перевірки та у запереченнях на позовну заяву, відповідач суду не навів.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов  висновку, що позовні вимоги   підлягають задоволенню.

Відповідно до  94 КАС України    відшкодування  витрат по сплаті судового збору  в сумі 3,40  грн. підлягає з державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України,

п  о  с  т  а  н  о  в  и  в  :

1.       Позов   задовольнити   повністю.

2.     Скасувати   податкове повідомлення-рішення  Кагарлицької об’єднаної державної податкової інспекції  від 23.04.2007 року № /0 на суму 805173 грн., у т. ч.: основний платіж 536 782,19 грн., штрафні санкції 268 390,81 грн.

3.   Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Кагарлицький цукровий завод»(09200, Київська обл., м. Кагарлик, вул. Боровського, 16, код 19409200)  3,40 (три) грн. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                 Кошик А. Ю.