ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 14/292пн

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Юрзовнішсервіс" (далі Товариство)

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду

від
11.06.07

у справі
№ 14/292пн

господарського суду
Донецької області

за позовом
Товариства

до
комунального підприємства "Єнакіївське міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі БТІ),

відкритого акціонерного товариства "Єнакіївський металургійний завод" (далі Завод)

про
визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним рішення БТІ та зобов'язання БТІ зареєструвати право власності

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Салатюк Д.В. (за дов. б/н від 04.07.07);

- відповідачів:
БТІ:
не з'явились;

Заводу:
Сагін М.В. (за дов. № 73/5-28 від 30.07.07).

Ухвалою від 17.08.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням від 09.04.04 заступника Голови Вищого господарського суду України, касаційна скарга Товариства № 35 від 10.07.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 04.10.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв’язку з перебуванням судді Савенко Г.В. у черговій відпустці розпорядженням від 17.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 14/292пн господарського суду Донецької області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 04.10.07, створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 04.10.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.10.07 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 17.10.05 господарського суду Донецької області (суддя Арсірій Р.О.) позовні вимоги Товариства задоволено частково.

Встановлено право власності Товариства на нерухоме майно: будівлю їдальні і контори (адміністративно-побутовий комбінат), загальною площею

2 659,8 м2; будівлю навантажувальної станції, загальною площею 517,2 м2; гаражі, загальною площею 524,2 м2; склад, загальною площею 86,9м2; будівлю технології, загальною площею 1 438,1 м2; заправку, загальною площею 35,0 м2; склад для паливно-мастильних матеріалів, загальною площею 74,2 м2; будівлю гаража, загальною площею 225,9 м2, - розташоване за адресою: Донецька область, м.Єнакієве, пр.Металургів, 9.

Провадження у справі в частині визнання недійсним рішення БТІ від 29.07.05 та зобов'язання БТІ зареєструвати за Товариством право власності на нерухоме майно припинено.

Постановою від 02.03.06 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Заводу задоволено.

Рішення від 17.10.05 господарського суду Донецької області скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням від 07.07.06 господарського суду Донецької області (колегія суддів у складі: головуючого –Мєзєнцева Є.І., суддів –Приходько І.В., Новікової Р.Г.) визнано недійсним договір № 28 від 19.12.03, укладений між Товариством та акціонерним товариством закритого типу "Реметал".

В частині позовних вимог до БТІ про визнання недійсним його рішення від 29.07.05 про відмову в реєстрації договору № 28 від 19.12.03 та зобов'язання БТІ здійснити реєстрацію права власності Товариства на спірне нерухоме майно, провадження у справі припинено.

У задоволенні вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно Товариству відмовлено.

З Товариства на користь Заводу стягнуто 42,50 грн. відшкодування державного мита за касаційний перегляд справи.

Постановою від 23.08.06 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Запорощенка М.Д., суддів –Москальової І.В., Старовойтової Г.Я.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 07.07.06 господарського суду Донецької області –без змін.

Постановою від 21.12.06 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Товариства задоволено частково.

Постанову від 23.08.06 Донецького апеляційного господарського суду та рішення від 07.07.06 господарського суду Донецької області скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляд справи рішенням від 26.03.07 господарського суду Донецької області (колегія суддів у складі: головуючого –Морщагіної Н.С., суддів –Мартюхіної Н.О., Сковородіної О.М.) визнано недійсним договір № 28 від 19.12.03, укладений між Товариством та акціонерним товариством закритого типу "Реметал", в частині продажу будівлі їдальні і контори (адміністративно-побутовий комбінат), загальною площею 2 659,8 м2; будівлі навантажувальної станції, загальною площею 517,2 м2; гаражів, загальною площею 524,2 м2; складу, загальною площею 86,9 м2; будівлі технології, загальною площею 1 438,1 м2; заправки, загальною площею 35,0 м2; складу для паливно-мастильних матеріалів, загальною площею 74,2 м2; будівлі гаража, загальною площею 225,9 м2, - що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Єнакієве, пр.Металургів, 9.

В позовних вимогах про визнання права власності на спірне нерухоме майно Товариству відмовлено.

Постановою від 11.06.07 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Кулебякіна О.С., суддів –Алєєвої І.В., Волкова Р.В.) рішення від 26.03.07 господарського суду Донецької області залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства –без задоволення.

Вказані судові рішення, винесені під час нового розгляду справи, мотивовані тим, що АТЗТ "Реметал" побудувало спірне нерухоме майно самовільно, без додержання встановленого чинними нормативними актами порядку по отриманню земельної ділянки під будівництво, порядку будівництва та прийому в експлуатацію об'єктів нерухомості, у зв'язку з чим такі об'єкти не набули статусу нерухомого майна (не стало об'єктом цивільного обороту як нерухомість), а тому судові інстанції прийшли до висновку про можливість за власною ініціативою визнати недійним договір № 28 від 19.12.03 в частині відчуження спірних будівель на користь Товариства, як такого, що суперечив чинному на час його укладення законодавству.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, винесеними під час нового розгляду справи, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 26.03.07 господарського суду Донецької області та постанову від 11.06.07 Донецького апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги Товариства задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 330, 376, 388 Цивільного кодексу України, ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні", ст.ст. 12, 13 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 48, 224, 225, Цивільного кодексу УРСР, ст. 4 Закону України "Про власність" та

ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає, що всі об'єкти нерухомості, які були предметом договору купівлі-продажу від 19.12.03 були побудовані до 01.01.04, а тому попередні судові інстанції помилково застосували до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу України від 16.01.03.

Також, скаржник звертає увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено та надано правової оцінки тим обставинам, що будівлі їдальні і контори, навантажувальної станції, гаражів та заправки

АТЗТ "Реметал" отримало від СП "Демос" до статутного фонду 31.12.93, в той час, як Завод одержав в постійне користування земельну ділянки, на якій знаходиться спірне нерухоме майно лише 26.05.95.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Завод щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними у зв'язку з чим просить оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства –без задоволення.

25.09.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України надійшло клопотання БТІ в якому ставиться питання про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи 19.12.03 між Товариством та акціонерним товариством закритого типу "Реметал" (далі АТЗТ "Реметал") було укладено договір купівлі-продажу № 28 (далі Договір), предметом якого є об'єкти нерухомості: будівля їдальні і контори (адміністративно-побутовий комбінат), будівля вантажної станції, гаражі, склад, будівля технології, заправка, склад для паливно-мастильних матеріалів та будівля гаража, розташовані за адресою: Донецька область, м.Єнакієве, пр.Металургів, 9, на земельній ділянці, яка згідно державного акту на право постійного користування від 26.10.95 П-Дн № 008547, виданого Єнакіївською міською радою, належить Заводу.

При цьому встановлено, що 11.06.04 сторонами за Договором підписано акт прийому-передачі зазначеного майна, а 10.06.04 платіжним дорученням

№ 1182 покупець сплатив продавцю його вартість в сумі 37 000,00 грн.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в липні 2005 року Товариство звернулось до БТІ за реєстрацією права власності на придбані об'єкти, проте рішенням реєстратора від 29.07.05 Товариству було відмовлено в реєстрації права власності з мотивів відсутності реєстрації первісного права власності.

Вважаючи себе власником об'єктів нерухомості, придбаних за Договором, Товариство звернулось до господарського суду з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно, визнання недійсним рішення БТІ про відмову в реєстрації права власності на таке нерухоме майно та зобов'язання БТІ зареєструвати це право. Заявою від 17.10.05 Товариство від позовних вимог в частині визнання недійсним рішення БТІ про відмову в реєстрації договору та зобов'язання БТІ здійснити державну реєстрацію права власності Товариства на спірні будівлі, відмовилось.

При вирішенні спору по суті попередні судові інстанції встановили, що об'єкти нерухомості, відчужені за Договором, є самочинним будівництвом, у зв'язку з чим дійшли до висновку про наявність підстав для визнання вказаного Договору недійсним без застосування наслідків недійсності правочину з урахуванням того, що одну із сторін за Договором (АТЗТ "Реметал") на момент вирішення спору ліквідовано і виключено із державного реєстру.

Врахувавши, що Товариством доказів того, що спірні об'єкти побудовані за наявністю відповідного дозволу на будівництво та належним чином затвердженої проектної документації, в установленому законом порядку, ці об'єкти не реєструвались, земельна ділянка під будівництво не виділялась, та взявши до уваги ту обставину, що законним землекористувачем ділянки, на якій розташована спірна нерухомість, є Завод, попередні судові інстанції прийшли до висновку, що визнання за Товариством права власності на самочинно збудовані об'єкти прямо суперечить ст. 376 Цивільного кодексу України.

Крім того, переглядаючи справу, апеляційна інстанція прийшла до висновку про те, що рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації права власності повністю відповідає нормативно-правовим актам з цього питання, зокрема абз. 10 п. 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.02, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.02 за № 157/6445, та абз. 7 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Також, врахувавши, що відповідно до рішення виконавчого комітету Єнакіївської міської ради від 22.09.99 № 599 та свідоцтва про право власності від 05.10.99 за адресою: м.Єнакієве, пр.Металургів, 9, за Заводом зареєстровані об'єкти нерухомості, що мають назву "Проммайданчик відкритого акціонерного товариства "Єнакіївський металургійний завод" з промисловими, адміністративно-побутовими і соціальними будинками і будівлями", апеляційний суд зазначив, що вимоги Товариства по реєстрацію за вказаною адресою інших об'єктів нерухомості, які збудовані самочинно, без виділення земельної ділянки, є протизаконними і такими, що порушують права Заводу.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що вирішуючи спір попередні судові інстанції застосували до спірних правовідносин положення ст. 376 Цивільного кодексу України від 16.01.03, якою передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що на момент будівництва спірного нерухомого майна Цивільний кодекс України від 16.01.03 не існував.

В силу ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що попередніми судовими інстанціями під час розгляду справи було помилково застосовано норми процесуального права.

Так, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за змістом ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, зокрема, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що вихід суду за межі позовних вимог без обґрунтування такої дії необхідністю захисту прав і законних інтересів сторін порушує визначений ст. 129 Конституції України принцип диспозитивності.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги певні порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального законодавство щодо визначення юрисдикційної підвідомчості даного спору.

Згідно п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом позову в даній справі є, зокрема, визнання недійсним рішення БТІ про відмову в реєстрації договору та зобов‘язання БТІ зареєструвати право власності.

Реєстрацію прав власності згідно п. 1.3 Положення здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації (далі БТІ). Вказане свідчить, що БТІ на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Таким чином БТІ в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень. Отже, аналіз суб'єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що даний спір в частині зобов‘язання БТІ вчинити певні дії в межах делегованих їй державних повноважень є справою адміністративної юрисдикції.

У відповідності з п. 7 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційній скарги (подання) розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

В порушення викладених вимог, суд апеляційної інстанції, при прийнятті оскарженої постанови, винесеної в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України, надав правовий аналіз вимогам про визнання недійсним рішення БТІ про відмову в реєстрації договору та зобов‘язання БТІ зареєструвати право власності, помилково не звернувши уваги на необхідність виокремлення таких вимог  в окрему судову справу, яку слід було розглянути за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що оскарженою постановою фактично було проігноровано наявну в матеріалах справи заяву Товариства про відмові від позовних вимог в частині визнання недійсним рішення БТІ про відмову в реєстрації договору та зобов'язання БТІ здійснити державну реєстрацію права власності Товариства на спірні будівлі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами у комплексі, у зв’язку з чим вбачається, що судовими інстанціями було неповно досліджено обставини справи та не надано їм належної правової оцінки.

Так, без належної уваги та правової оцінки з боку суду першої та апеляційної інстанцій залишилися такі обставини, як підстави та порядок набуття АТЗТ "Реметал" окремо кожного з спірних об'єктів нерухомості. Водночас, належне з'ясування та оцінка судом цих та інших обставин, які мають істотне значення, є необхідними для правильного вирішення даного спору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення місцевим та апеляційним судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржені рішення та постанова, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Юрзовнішсервіс" № 35 від 10.07.07 задовольнити частково.

Рішення від 26.03.07 господарського суду Донецької області та постанову від 11.06.07 Донецького апеляційного господарського суду у справі № 14/292пн господарського суду Донецької області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська