ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.07.2007
Справа №2-19/18503-2006А

За позовом – ЗАТ «Бахчисарайський хлібозавод», м.Бахчисарай АР Крим

До відповідача – Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Сімферополь АР Крим

Про визнання незаконними вимог та стягнення 10000,00 грн.

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Потапенко Б.П., довіреність № 01-09/07 від 27.12.2006 р.

Від відповідача – Вашеняк П.В., представник, довіреність № 04-4/25 від 14.11.2006 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання незаконними та несправедливими вимог про сплату штрафних санкцій та стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача не відповідають вимогам діючого законодавства у зв’язку з чим позивачу нанесена моральна шкода.

У процесі розгляду справи позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та просив також визнати незаконними дії відповідача щодо звернення його до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій за відсутності правових підстав для цього, стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000 грн., спонукати відповідача відшкодувати понесені позивачем витрати по справі № 2-19/14956-2006А по сплаті судового збору у розмірі 1,70 грн. та витрати на перерахування даного платежу через установу банку у розмірі 5,00 грн.

Відповідач надав заперечення на позов № 1/7-551 від 04.04.2007 р., згідно яким позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представники сторін відмовились від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представнику сторін були вручені пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Позивач звернувся до суду із позовом та просить визнати незаконними та несправедливими дії відповідача про стягнення штрафних санкцій по справі № 2-19/14956-2006А та стягнути з відповідача 10000,00 грн. моральної шкоди.

23.11.2006 р. по справі № 2-19/14956-2006А за позовом Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ЗАТ «Бахчисарайський хлібозавод» адміністративний позов задоволено та стягнено з відповідача 14298,00 грн. штрафних санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2005 році.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 р. по справі № 2-19/14956-2006А апеляційна скарга ЗАТ «Бахчисарайський хлібозавод» задоволена, постанову Господарського суду АР Крим від 23.11.2006 р. скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Вимоги позивача про визнання незаконними та несправедливими вимог відповідача, які він заявив у справі № 2-19/14956-2006А не підлягають задоволенню, оскільки статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» (від 21.03.1991 року № 875-XII із змінами та доповненнями) спори, що виникають з правовідносин за ст.19, 20 цього Закону вирішуються у судовому порядку. Цією статтею також передбачено, що фонд соціального захисту інвалідів та його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси у суді.

Згідно з ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) обставини, встановлені судовим рішенням по адміністративному, цивільному або господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі сторони або сторона по відношенні до якої встановлені ці обставини.

Таким чином, вимогам Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ЗАТ «Бахчисарайський хлібозавод» по справі № 2-19/14956-2006А вже надана правова оцінка, а тому вимоги про визнання незаконними та несправедливими вимог відповідача, які він заявив у справі № 2-19/14956-2006А, не підлягають задоволенню.

Позивні вимоги в частині стягнення морального збитку в сумі 10000,00 грн. не підлягають задоволенню у зв’язку з тим, що позивачем не надані належні докази завдання відповідачем морального збитку.

Позовні вимоги про витребування від відповідача відомостей за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року про інвалідів, які бажають працювати, але не працевлаштовані у цей період, які мешкають у м.Бхчисарай з визначенням їх індивідуальних потрібностей, кваліфікації та освіти, рекомендованому режимі роботи; витребування від відповідача доказів направлення їм на адресу позивача відомостей за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року про інвалідів, які бажають працювати, але не працевлаштовані у цей період, які мешкають у м.Бхчисарай з визначенням їх індивідуальних потрібностей, кваліфікації та освіти, рекомендованому режимі роботи; про витребування від відповідача доказів направлення їм на адресу відповідача за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року пропозиції створити (атестувати) робочі місця для інвалідів, яки потребують працевлаштування з урахуванням їх особливих потрібностей; про витребування від відповідача чи від органу статистики відомостей за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року про загальну кількість реально створених робочих місць особами, які використовують найману працю в м.Бахчисараї, про кількість робочих місць, які повинні бути створені для працевлаштування інвалідів особами, які використовують найману працю з урахуванням чотирьохвідсоткового нормативу в м.Бахчисараї, про кількість робочих місць, на яких працювали інваліди в м.Бахчисараї також не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, суду не надано доказів витребування вказаної інформації від відповідача, а тому неможливо встановити, чи порушено право позивача на отримання вказаної інформації, по-друге вказані вимоги стосуються справи  № 2-19/14956-2006А, яка вже розглянута господарським судом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Фактично позивач оспорює право відповідача на звернення до суду, тому позовні вимоги у цій частині не можуть бути задоволені.

Суду при розгляді справи не надано доказів порушення прав позивача та необхідності захисту його прав, свобод чи інтересів, тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

У процесі розгляду справи позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та просив також визнати незаконними дії відповідача щодо звернення його до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій за відсутності правових підстав для цього, стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000 грн., спонукати відповідача відшкодувати понесені позивачем витрати по справі № 2-19/14956-2006А по сплаті судового збору у розмірі 1,70 грн. та витрати на перерахування даного платежу через установу банку у розмірі 5,00 грн.

Позовні вимоги про спонукання відповідача відшкодувати понесені позивачем витрати по справі № 2-19/14956-2006А по сплаті судового збору у розмірі 1,70 грн. та витрати на перерахування даного платежу через установу банку у розмірі 5,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки питання розподілу судових витрат вирішується під час розгляду відповідної справи, про що вказано у главі 7 та ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) .

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до §1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» (ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року № 475) суд повинен надати обгрунтування свого рішення, але це не може сприйматися як вимога надати докладну відповідь на кожний аргумент. Межи такого обов'язку можуть бути різноманітними залежно від обставин справи. Окрім того, по кожній справі необхідно враховувати аргументи, які сторона надає до суду. Вказана позиція господарського суду АР Крим відповідає практиці Європейського суду з прав людини, що відображено у Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Тому господарський суд АР Крим не надає оцінку тим доказам, які, на його думку, не стосуються даної справи або не мають значення для вирішення спору по суті. Окрім того, частина доказів стосується іншої справи, по якій вже винесені рішення, проте позивач вимагає оцінки таких доказів, чого суд не може зробити.

З урахуванням викладеного суд у задоволенні адміністративного позову відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 112, 136, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 12.07.2007 року у 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.