ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.05.2007
Справа №2-21/1966-2007А

Господарським судом Автономної республіки Крим у складі

Головуючого – судді                                                                      Чонгової С.І.

при секретарі судового засідання                                                 Ботнар О.І.

розглянута адміністративна справа № 2-21/1966-2007А

За позовом Керченської міської Ради, м. Керч,

до відповідача Ради міністрів Автономної Республіки Крим, м. Сімферополь,

третя особа Міністерство охорони здоров'я України, м. Київ,

Міністерство охорони здоров’я Автономної Республіки Крим, м. Сімферополь

про визнання недійсною постанови.

У судовому засіданні приймали участь представники:

Позивач Галенко О.І., керівник управління, д/п № 02-23/1672 від 16.12.2006 р.

Відповідач Шишмарьов А.Д., консультант, д/п № 01-01/2972 від 16.10.2006 р.

Третя особа 1. не з’явився

2. Топчий О.С., ю/к, д/п № 01/4069-8.5 від 11.12.2006 р.

Сутність спору: 10 лютого 2004 р. Керченська міська Рада, м. Керч, звернулася до Господарського Суду м. Києва із позовом до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, м. Сімферополь, у якому просить визнати недійсним та скасувати постанову від 25.03.2003 р. № 142 „Про передачу установ охорони здоров’я” у частині передачі диспансерів м. Керчі на фінансування з бюджету м. Керчі. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов’язані з оплатою державного збору.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що відповідачем порушено норми ст.. ст.. 89, 90 Бюджетного кодексу України. також позивач вказує на порушення, у зв’язку з прийняттям оскаржуваного акту, його прав на доходи місцевих бюджетів (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») та права на затвердження місцевого бюджету (п. 23 ст. 26 Закону). На думку позивача, медичні заклади, відповідно до ст.. 35 Основ законодавства України про охорону здоров’я, є спеціалізованими установами і відповідно до ст.. 90 Бюджетного кодексу України повинні фінансуватися з бюджету Автономної Республіки Крим.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.02.2004 р. позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено до слухання.

У процесі розгляду справи відповідачем до матеріалів справи був наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує наступне. Відповідач вказує, що згадані заклади охорони здоров’я є об’єктами комунальної власності і їх фінансове забезпечення покладено статтею 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на виконавчі комітети сільських, селищних та міських рад, а відповідно до ст.. 86 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування бюджетних установ та закладів, які забезпечують надання основних соціальних послуг , гарантованих державою для всіх громадян України здійснюються з бюджетів міст республіканського (Автономної республіки Крим) значення. Віднесення м. Керчі до міст республіканського (Автономної Республіки Крим) значення підтверджується Указом Президії Ради Української РСР від 04.01.1965 р. Відповідач також вказує на те, що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров’я України від 28.10.2002 р. № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров’я лікарських провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров’я», до закладів, які відповідно до ст.. 90 Бюджетного кодексу України фінансуються з бюджету Автономної Республіки Крим, відносяться заклади, які створено для надання спеціалізованої медичної допомоги населенню регіону (республіки, області, міста в містах Києві та Севастополі), а оскаржуваною постановою, передані заклади охорони здоров’я, які створено для надання медичної допомоги населенню міста Керчі. Також відповідач звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 85 Бюджетного кодексу України, витрачення коштів бюджету АР Крим повинно здійснюватися виключно з дотриманням ст.. ст.. 88-91 цього кодексу, які розмежовують витрати між бюджетами і оскаржувана постанова не визначає та не вносить змін до правового статусу закладів охорони здоров’я, а лише регулює питання зміни джерела фінансування цих закладів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.03.2004 р. до участі в справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Міністерство здоров’я України.

Третьою особою у процесі розгляду справи були надані пояснення щодо суті позовних вимог, відповідно до яких Міністерство вважає, що постанова прийнята у межах повноважень Ради Міністрів АР Крим та спрямована на виконання ст.. ст.. 86 та 89 Бюджетного кодексу України.

Ухвалою Господарського Суду м. Києва від 30.03.2004 р. провадження по справі було припинено на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2004 р. ухвалу Господарського суду м. Києва від 30.03.2004 р. було скасовано. Справу передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Вищого Господарського суду України від 21.09.2004 р. касаційну скаргу Ради Міністрів АР Крим на постанову від 22.06.2004 р. Київського апеляційного господарського суду повернуто скаржнику без розгляду, а справу – до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.12.2004 р. справу було прийнято до провадження суддею Господарського суду м. Києва та призначено до слухання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.03.2005 р. провадження по справі було припинено на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 р. ухвалу господарського суду м. Києва від 16.03.2005 р. було скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2006 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 р. залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.12.2006 р. справу було прийнято до розгляду суддею Господарського суду м. Києва та призначено до слухання.

Ухвалою Господарського суду 18 грудня 2006 р. матеріали справи за позовом Керченської міської Ради до Ради Міністрів АР Крим про визнання недійсною та скасуванню постанови від 25.03.2003 р. № 142 було направлено за підсудністю до Господарського суду АР Крим.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 09.01.2007 р. було відкрито провадження по справі та призначено попереднє засідання.

У процесі розгляду справи відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає.

13 березня 2007 р. позивачем було надано уточнена позовна заяву, у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати Постанову Ради Міністрів АР Крим від 25.03.2003 р. № 142 «Про передачу установ охорони здоров’я” у частині передачі диспансерів м. Керчі на фінансування з бюджету м. Керчі з моменту її прийняття, зобов’язати відповідача прийняти на фінансування з бюджету АР Крим протитуберкульозний, шкіряно-венерологічний та психоневрологічний диспансери м. Керчі.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 24 квітня 2007 р. до участі в справі третьою особою було залучено Міністерство охорони здоров’я АР Крим.

Представник позивача у судове засідання з’явився, позовні вимоги повністю підтримав.

Представник відповідача у судове засідання з’явився, позовні вимоги не визнає з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи (Міністерство охорони здоров’я України) у судове засідання не з’явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином замовленою кореспонденцією з повідомленням, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи (Міністерство охорони здоров’я АР Крим) у судове засідання з’явився, надав заперечення щодо суті позовних вимог, у яких просить у задоволені позову відмовити.

Сторони відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до внесених змін до Кодексу Адміністративного судочинства України (від 8.09.2005 р. N 2875-IV) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі, або за  ініціативою  суду.

Сторони у засіданні суду заявили про відмову у фіксуванні судового процесу технічними засобами.

Відповідно до статті 130 Кодексу Адміністративного судочинства України перед початком слухання справи позивачу та відповідачу були вручені пам’ятки про права та обов’язки.

Відповідно до вимог статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України у засіданні суду було оголошено перерву з 17.05.2007 р. до 18.05.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представника позивача, відповідача, третьої особи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем – Радою Міністрів АР Крим 25 березня 2003 р. була прийнята постанова № 142 «Про передачу установ охорони здоров’я», якою було постановлено: Міністерству охорони здоров’я АР Крим передати однопрофільні установи, які фінансуються з бюджету АР Крим та знаходяться у комунальній власності, на фінансування з 01 червня 2003 р. з міських та Джанкойського районного бюджетів у відповідності з додатком.

Відповідно до додатку до Постанови Ради Міністрів АР Крим № 142 «Про передачу установ охорони здоров’я» - до переліку однопрофільних установ охорони здоров’я, які передаються з фінансування з бюджету  АР Крим на фінансування з міських та Джанкойського районного бюджетів включені протитуберкульозний, шкіряно-венерологічний, онкологічний та психоневрологічний диспансери м. Керчі.

Підставою передачі вказаних закладів, за поясненням позивача та третьої особи – Міністерства охорони здоров’я Крим, стало віднесення зазначених закладів наказом Міністерства охорони здоров’я України  від 28.10.2002 р. № 385 не до спеціалізованих закладів, а до однопрофільних, оскільки надають медичну допомогу мешканцям обмеженої території (місто, район) і пунктом 17 Постанови Верховної Ради АР Крим від 15.05.2002 р. № 39-3/02 «Про бюджет Автономної Республіки Крим на 2002 рік» визначено, що фінансування спеціалізованих лікувальних установ  у 2002 р. здійснюється з бюджету АР Крим. Пунктом 7 Постанови Верховної ради АР Крим від 19.02.2003 р. № 434-3/03 «Про бюджет Автономної Республіки Крим на 2003 рік»визначено – затвердити субвенції бюджетам міст та районів АР Крим на утримання установ охорони здоров’я, які знаходяться у комунальній власності, фінансування яких з 01 червня 2003 р. передається до місцевих бюджетів.

За поясненнями Міністерства охорони здоров’я України № 14-13/13 від 30.03.2004 р. (т. 1 а. с. 105) відповідно до наказу Міністерства охорони здоров’я України № 385 від 28.10.2002 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я» затверджено перелік закладів охорони здоров’я і наказано керівникам органів і закладів охорони здоров'я привести у відповідність до цього наказу мережу та назви закладів охорони здоров'я. Відповідно до доданого до наказу переліку онкологічний диспансер, протитуберкульозний диспансер, психіатричний диспансер, шкірно-венерологічний диспансер віднесено до однопрофільних і спеціалізованих.

Поясненнями до Переліку - однопрофільні лікарняні заклади створюються для надання медичної допомоги населенню певної території (міста, району), спеціалізовані - для надання спеціалізованої медичної допомоги населенню регіону (республіки, області, міста в містах Києві, Севастополі).

Законом України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» визначено, що протитуберкульозні заклади - спеціалізовані заклади охорони здоров'я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні    інститути, денні стаціонари, санаторії тощо). Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я.

Стаття 12 вказаного Закону встановлює, що лікування хворих на туберкульоз здійснюється під обов'язковим медичним контролем із дотриманням установлених стандартів лікування. Лікування та медичний (диспансерний) нагляд за всіма хворими на туберкульоз, інфікованими мікобактеріями туберкульозу та особами, які були в контакті з хворими на заразні форми туберкульозу, здійснюються спеціалізованими протитуберкульозними закладами.

Виходячи зі статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» - психіатричний заклад є також спеціалізованим закладом з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до положень ст.. ст.. 35, 53 Основ законодавства України про охорону здоров’я – соціально небезпечні захворювання, у тому числі туберкульозні, психічні, венеричні потребують спеціальних заходів профілактики та лікування, які мають забезпечити спеціальні заклади охорони здоров’я.

Згідно зі Статутом Керченського міського онкологічного диспансеру, який зареєстрований рішенням Керченського міськвиконкому № 141 від 24.01.1994 р. (у новій редакції зареєстрований Розпорядженням Керченського міського Голови 27.08.2000 р. № 1119-р), Статутом Керченського психоневрологічного диспансеру, який зареєстрований Розпорядженням Керченського міського Голови від 16.02.1999 р. № 14-р, Положенням Керченського протитуберкульозного диспансеру, який затверджений Управлінням охорони здоров’я Керченської міської Ради 10.01.2000 р., Положенням Керченського міського шкірно-венерологічного диспансеру, яке затверджено Управлінням охорони здоров’я Керченської міської Ради, - зазначені заклади є спеціалізованими закладами охорони здоров’я.

Приймаючи до уваги, що вказаними вище законами не обмежується спеціалізація закладів територією обслуговування, суд вважає, що віднесення вказаних закладів до спеціалізованих відповідає Закону.

Крім того, поняття «однопрофільність» та «спеціалізація» є тотожними.

Статтею 90 Бюджетного кодексу України зазначено, що до видатків, які здійснюються з бюджету Автономної Республіки Крим і обласних бюджетів та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на охорону здоров'я спеціалізовану амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (спеціалізовані лікарні, поліклініки, включаючи стоматологічні, центри, диспансери, госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни, будинки дитини, станції переливання крові).

При цьому вказаною статтею не зазначено, яку саме територію мають обслуговувати зазначені спеціалізовані заклади.

Стаття 89 Бюджетного кодексу України встановлює, що до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на охорону здоров'я: первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні, медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські та фельдшерські пункти, в тому числі ті, що знаходяться на території сіл, селищ, міст районного значення відповідного району); програми медико-санітарної освіти (міські та районні центри здоров'я і заходи по санітарній освіті).

Таким чином, видатки на охорону здоров'я спеціалізовану амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу  мають здійснюватися з бюджету Автономної республіки Крим.

Відповідно до ч. 7 статті 38 Конституції Автономної Республіки Крим повноваження, порядок організації та діяльність Ради Міністрів АР Крим визначаються Конституцією України, Конституцією АР Крим, законами України і нормативно-правовими актами Верховної ради АР Крим. Рішення, розпорядження, постанови Ради Міністрів АР Крим не повинні суперечити Конституції України, Конституції АР Крим, законам України.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони засновані на нормах діючого законодавства України та підтверджені матеріалами справи..

У засіданні суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову оформлено та підписано відповідно до вимог Кодексу Адміністративного судочинства України 01 червня 2007 р.

На підставі викладеного і керуючись ст.. ст.. 17, 18, 71, 86, 158, 160, 161, 162, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову Ради Міністрів АР Крим від 25.03.2003 р. № 142 «Про передачу установ охорони здоров’я” у частині передачі диспансерів м. Керчі на фінансування з бюджету м. Керчі з моменту її прийняття.

Зобов’язати Раду Міністрів АР Крим прийняти на фінансування з бюджету АР Крим протитуберкульозний, шкіряно-венерологічний та психоневрологічний диспансери м. Керчі

Постанова суду може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 185-187 Кодексу Адміністративного судочинства України протягом 10 днів з дня  її проголошення або з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга  на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чонгова С.І.