ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 29/156

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого  судді
Шаргала В.І.,

суддів :
Мачульського Г.М.,
Швеця В.О.

за участю представників сторін:

позивача
Бабія Р.В. дов. б/н від 01.04.2007 р.

відповідача
не з’явився

третьої особи
Бойка Р.В. дов. б/н від 08.08.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Добровільного пожежного товариства України

на рішення
господарського суду м. Києва від 07.05.2007 р.

у справі
№29/156 господарського суду м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичні офіси"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпожхімпром"

за участю на стороні позивача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
Добровільного пожежного товариства України

про
визнання недійсним договору, виселення та зобов’язання повернути майно

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Юридичні офіси" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпожхімпром", третя особа –Добровільне пожежне товариство України про визнання недійсним договору оренди б/н від 30.11.2004 р., укладеного між ТОВ "Укрпожхімпром" та Добровільним пожежним товариством України, виселення ТОВ "Укрпожхімпром" із займаних приміщень, зобов’язання повернути майно та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди б/н від 30.11.2004 р., укладений між ТОВ "Укрпожхімпром" та Добровільним пожежним товариством України, суперечить положенням чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним. Оскільки, недійсний

Доповідач: Шаргало В.І.

правочин не створює правових наслідків, то відповідач не має підстав для користування належними позивачу нежилими приміщеннями, а отже підлягає виселенню. Позивач також просить стягнути із відповідача грошові кошти на підставі ч.2 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2006 р. (суддя Усатенко І.В.) позов задоволено повністю, постановлено: визнати недійсним договір оренди б/н від 30.11.2004 р., стягнути з ТОВ "Укрпожхімпром" на користь ТОВ "Юридичні офіси" 437 744,51 грн., виселити ТОВ "Укрпожхімпром" з нежилих приміщень, вилучити приміщення у ТОВ "Укрпожхімпром" та передати їх ТОВ "Юридичні офіси".

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, Добровільне пожежне товариство України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Вимоги скарги мотивовані посиланням на невідповідність прийнятого у справі рішення ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Юридичні офіси" просить залишити її без задоволення, а постановлене у справі судове рішення без змін, як таке, що відповідає обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача, третьої особи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом під час розгляду справи було встановлено, що 30.11.2004 р. між Добровільним пожежним товариством України та ТОВ "Укрпожхімпром" було укладено договір оренди нежитлових приміщень 3-го та 4-го поверхів загальною площею 759,9 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 4.

При укладенні договору оцінка вартості переданого в оренду майна у встановленому законодавством порядку не була проведена. Визначена самостійно сторонами договору вартість майна не відповідала дійсній ринковій вартості цього майна. Договір не містив положень щодо індексації вартості майна та розміру орендної плати з урахуванням індексації. Обов’язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна у договорі не визначалися.

Крім того, з часу набуття позивачем права власності на орендоване відповідачем майно, орендні платежі останнім не сплачувалися.

Розмір орендної плати на момент розгляду справи, з врахуванням дійсної вартості майна, складав 99 780,00 грн. на місяць.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач став власником нерухомого майна, яке є об’єктом зазначеного договору оренди, набувши право власності на підставі рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2006 р. у справі №25/746.

Згідно з ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі переданої у найом, до нового власника переходять права та обов’язки наймодавця.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи організації мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Оскільки, з переходом права власності на приміщення, які є предметом спірного договору оренди, до ТОВ "Юридичні офіси" перейшли всі права власника майна, в тому числі як наймодавця (орендодавця), то ТОВ "Юридичні офіси" наділене правом звертатися до суду з позовом про визнання такого договору недійсним, а доводи касаційної скарги в цій частині не відповідають положенням чинного законодавства України.

Твердження Добровільного пожежного товариства України про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України суперечить приписам матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В даному випадку, встановивши наявність невідповідності оскаржуваного договору б/н від 30.11.2004 р. положенням чинного законодавства України, господарський суд міста Києва обґрунтовано із посиланням на ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України визнав такий договір недійсним.

З огляду на викладене та виходячи з меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Добровільного пожежного товариства України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 07.05.2007 р. у справі №29/156 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            Шаргало В.І.

Суддя                                                                                Мачульський Г.М.

Суддя                                                                                 Швець В.О.