ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"03" жовтня 2007 р.

справа № 20-6/175

За позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Луначарского, 5),
Севастопольської міської державної адміністрації (99011 м.Севастополь, вул.
Леніна, 2)

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління
культури і туризму Севастопольської міської державної адміністрації (99011,
м.Севастополь, вул.Радянська, 9)

про спонукання здійснити оцінку та
укласти договір купівлі-продажу нежитлових приміщень,

Суддя Лазарев С.Г.

представників сторін:

позивача -   ОСОБА_1, паспорт ІНФОРМАЦІЯ_1,

відповідач -Сарахман С.О., довіреність
№ б/н від 01.10.2007, Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради,

відповідач -не з'явився,
Севастопольська міська державна адміністрація,

третя особа -Скурідін О.О.,
довіреність б/н від 26.03.2007,

С у т ь   с п о р а:

Фізична особа-підприємєць ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Фонду комунального майна Севастопольської
міської Ради про спонукання здійснити оцінку нежитлових приміщень, розташованих
в жилому будинку за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 150,0 кв.м (літ. А) і
укласти договір купівлі-продажу вказаних приміщень.

Ухвалою від 13.07.2007 суд залучив
до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -Управління культури і туризму
Севастопольської міської державної адміністрації.

Ухвалою від 24.07.2007 в порядку
статті 24 Господарського процесуального кодексу України як іншого відповідача
судом залучена Севастопольська міська державна адміністрація.

В ході судового розгляду позивач
звернувся з клопотанням  про уточнення
позовних вимог (вх. № 33716 від 21.09.2007), просить:

- визнати частково недійсним
рішення виконавчого комітету Севастопольської міської Ради народних депутатів
від 17.07.1990 № 11/915 „Про внесення до Переліку пам'ятників архітектури та
містобудування місцевого значення містобудівного комплексу міського кільця
міста Севастополя” у частини включення в перелік пам'ятників архітектури та
містобудування місцевого значення будинок АДРЕСА_2;

- визнати незаконними дії Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради по зупиненню оформлення
документів для укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1;

- визнати за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 право на приватизацію нежитлового приміщення по
АДРЕСА_2;

- зобов'язати Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради здійснити оцінку нежитлових приміщень
загальною площею 150,0 кв.м (літ. А), розташованих в жилому будинку за адресою
АДРЕСА_2 і укласти договір купівлі-продажу вказаних приміщень.

В подальшому позивач звернувся із
заявою (вх. № 33988 від 25.09.2007), просить вважати заявлені уточнення
доповненнями позовних вимог, в частині вимог про визнання дій Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради незаконними та визнання права
на приватизацію нежитлового приміщення по АДРЕСА_2, позивач відмовився.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України позивач має
право до винесення  рішення  по
справі   доповнити  позовні
вимоги.

Оскільки доповнення позовних вимог
є правом позивача і не порушує чиї-небудь права і що охороняються законом
інтереси, суд визнав можливим заявлене клопотання задовольнити.

Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради з позовними вимогами не згоден, у відзиві на
позов (вх. № 31450 від 11.09.2007) просить у задоволені позовних вимог
відмовити, оскільки житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 є пам'ятником
архітектури та включений до Реєстру нерухомих об'єктів культурної спадщини
національного та місцевого значення по м.Севастополю та зараховано у Державному
Реєстру нерухомих пам'яток України.

Крим того, заперечення Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради ґрунтуються на тому, що
Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини” тимчасово зупинена приватизація
пам'яток культурної спадщини, відмова у приватизації є законною, а
позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Севастопольська міська державна
адміністрація проти задоволення позовних вимог не заперечує, що зазначено у
відзиві на позовну заяву (вх. № 33627 від 20.09.2007), прикладеному до
матеріалів справи.

Представник Севастопольської
міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений
належним чином.

Згідно ст.  75 Господарського процесуального кодексу
України  суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутність представника Севастопольської міської державної
адміністрації за наявними в ній матеріалами.

У зв'язку з тим, що у строк,
встановлений статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, вирішити
спір у суду не було можливості, строк розгляду справи, за згодою сторін, був
продовжений.

Згідно ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України в судовому засіданні представникам сторін
роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслуховуючи пояснення представників сторін,
суд

в с т а н о в
и в:

29.11.2000 між Управлінням з питань
комунальної власності міської державної адміністрації (Орендодавець) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладений договір оренди
нерухомого майна № 1-01, відповідно до умов якого фізичної особі-підприємцю
ОСОБА_1 передано в оренду нерухоме майно - вбудоване приміщення, загальною
площею 150,0 кв.м., розташоване в м.Севастополі за адресою АДРЕСА_2.

Пунктом 7.1 встановлено, що договір
діє  до 29.11.2003.

На момент укладення договору
вартість об'єкту оренди складає 43900,00 грн., що зазначено у пункті 1.1
Договору.

Протоколом узгодження змін до
договору оренди від 30.12.2003, який є невід'ємною частиною договору оренди №
1-01 від 29.11.2000, вартість об'єкту оренди склала 64000,00 грн., строк дії
договору оренди встановлений до 20.11.2004.

Протоколом узгодження змін до
договору оренди від 06.01.2005, який також є невід'ємною частиною договору
оренди № 1-01 від 29.11.2000, строк дії договору оренди встановлений до
27.12.2005.

Протоколом узгодження змін до
договору оренди від 20.12.2005, який є невід'ємною частиною договору оренди №
1-01 від 29.11.2000, вартість об'єкту оренди склала 148125,00 грн., строк дії
договору оренди встановлений до 26.12.2006.

Протоколом узгодження змін до
договору оренди від 26.12.2006, який є невід'ємною частиною договору оренди №
1-01 від 29.11.2000, вартість об'єкту оренди склала 242400,00 грн., строк дії
договору оренди встановлений до 12.12.2007.

03.09.2002 позивач  звернувся до Фонду комунального майна із
заявою про включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом
викупу вбудованого нежитлового приміщення по АДРЕСА_2.

Зазначена заява зареєстрована у
Фонді комунального майна 03.09.2002 реєстраційний № 15.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України, провівши оцінку представленим доказам, суд
вважає позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 20
Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності
прав; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;
присудження до виконання обов'язку в натурі; іншими способами, передбаченими
законом.

Відповідно до положень статті 7
Закону України Про приватизацію державного майна” № 2163-ХІІ від 04.03.1992 (з
подальшими змінами і доповненнями) державну політику в сфері приватизації
здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та
представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці
Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.

Згідно зі статтею 1 Закону України
“Про приватизацію державного майна” приватизація державного майна -це
відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить
Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть
бути покупцями відповідно до вказаного Закону, з метою підвищення соціально-економічної
ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки
України.

Згідно з частиною 4 статті 3
вказаного Закону, відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється
положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється
органами місцевого самоврядування.

Продаж майна, що є у комунальній
власності, здійснюють органи, створювані відповідними місцевими радами.
Зазначені органи діють у межах повноважень, визначених відповідними місцевими
радами, та є їм підпорядкованими, підзвітними та  підконтрольними.

Рішенням Севастопольської міської
Ради № 339 від 12.11.2002 затверджено Положення про Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради, пунктами 6.19, 6.20 якого передбачено, що Фонд
комунального майна Севастопольської міської Ради організує програму
приватизації, є органом приватизації по об'єктам права комунальної власності
від імені та за дорученням ради, укладає договори купівлі-продажу, здійснює
контроль їх виконання.

Згідно з пунктом 3 статті 2 Закону
України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”
за наявності заборони на  приватизацію
будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт приватизації,  або у разі відмови покупця від приватизації будівлі
(споруди,  приміщення), в якій
розташований об'єкт, що приватизується
шляхом  викупу, зазначені будівлі
(споруди, приміщення) передаються у встановленому  порядку власникам приватизованих об'єктів в
оренду на строк не менш як десять років.

Як свідчать матеріали справи,
позивачу на підставі договору оренди надано у строкове платне користування
нежитлове приміщення, загальною площею 150,0 кв.м., що розташоване в
м.Севастополі за адресою АДРЕСА_2, строк дії договору закінчується 12.12.2007,
від викупу цього приміщення позивач не відмовлявся.

Відповідно до статті 4 Закону
України Про приватизацію державного майна” державна програма приватизації
визначає цілі, пріоритети та умови приватизації, розробляється Фондом
державного майна України і затверджується Верховною Радою України законом
України.

Згідно з пунктом 49 Державної
програми приватизації на 2000 - 2002 роки, затвердженою Законом України
"Про Державну програму приватизації” покупець,  який став власником об'єкта приватизації
групи А  і  не скористався на момент приватизації об'єкта
правом викупу будівлі (споруди, приміщення) у межах займаної цим об'єктом
площі, має право викупити відповідну будівлю (споруду, приміщення) у разі, якщо
це не заборонено законодавством України, Верховною Радою Автономної Республіки
Крим  (щодо майна, яке належить
Автономній Республіці Крим) чи відповідною
місцевою  радою  (щодо об'єктів права комунальної власності).

Згідно зі ст. 5 Державної програми
приватизації на 2000 - 2002 роки, до об'єктів приватизації групи А відносяться
цілісні майнові комплекси державних, орендних підприємств та структурні
підрозділи підприємств, виділені у самостійні підприємства (далі - цілісні
майнові комплекси підприємств), у тому числі у процесі реструктуризації
державних підприємств із середньообліковою чисельністю працюючих до 100 осіб
включно або понад 100 осіб, але вартість основних фондів яких недостатня для
формування статутних фондів відкритих акціонерних товариств (далі - ВАТ), а
також готелі, об'єкти санаторно-курортних закладів та будинки відпочинку, які
перебувають на самостійних балансах; окреме індивідуально визначене майно (в
тому числі таке, яке не увійшло до статутних фондів ВАТ, будівлі, споруди та
нежилі приміщення, майно підприємств, ліквідованих за рішенням господарського суду,
та майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого
управляти державним майном); майно підприємств, які не були продані як цілісні
майнові комплекси.

Отже, зазначене майно - вбудоване
нежитлове приміщення загальною площею 150,0 кв.м., що розташоване в
м.Севастополі за адресою АДРЕСА_2, віднесене до групи А об'єктів приватизації.

Рішенням Конституційного Суду
України від 13.12.2000 по справі № 1-16/2000 щодо офіційного тлумачення окремих
положень статті 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)” зазначено, що положення частин першої, третьої
статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)" щодо ініціативи покупців про включення відповідного
майна до переліку об'єктів, що підлягають приватизації треба розуміти як право
покупця пропонувати проведення приватизації конкретного об'єкта малої
приватизації у вказаний ним спосіб, зокрема шляхом викупу.

Рішенням сесії Севастопольської
міської Ради № 637 від 04.03.2003 затверджена Програма оптимізації структури
комунального майна та підвищення ефективності його використання на 2003-2006
роки у місті Севастополі згідно додатку № 1.

Цім же Рішенням сесії затверджений
Перелік об'єктів комунальної власності (у тому числі не житлових будівель,
приміщень та споруд, що знаходяться в оренді), які підлягають приватизації
шляхом продажу по викупу, на аукціоні по конкурсу згідно додатку № 4.

Нежитлове приміщення площею 150,0
кв.м за адресою АДРЕСА_2 включено у зазначений Перелік під № 40.

Таким чином, власник майна прийняв
рішення щодо приватизації нежитлового приміщення фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1  шляхом  викупу.

Пунктами 1, 2 статті 8 Закону
України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”
встановлено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства
здійснюється його підготовка до приватизації.

Строк підготовки об'єкта малої
приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття
рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають
приватизації.

Але у встановлений законом
двомісячний термін ніяких дій по підготовці до приватизації зазначеного
майна  Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради не здійснив.

В ході судового розгляду суд
зобов'язував Севастопольську міську державну адміністрацію надати документи,
яки підтверджують правонаступництво прав та обов'язків Виконуючого комітету
Севастопольської міської Ради народних депутатів.

Відповідно до статті 3 Указу Президента
України № 252 від 14.04.1992 „Про положення про місцеву державну адміністрацію”
місцева державна адміністрація є правонаступником виконавчих комітетів
відповідних Рад народних депутатів щодо прийнятих ними рішень, взятих
зобов'язань та покладених на них законодавством обов'язків у тій їх частині,
яка не суперечить Закону України "Про Представника Президента
України" та Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування".

Указ втратив чинність, крім статей
2 і 3, згідно з Указом Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Суд не може погодитись із
твердженням, що будинок АДРЕСА_2 є нерухомою пам'яткою об'єкту культурної
спадщини виходячи з наступного.

17.07.1990 виконуючий комітет
Севастопольської міської Ради народних депутатів, розглянув перелік пам'ятників
архітектури та градобудівництва місцевого значення м.Севастополя, складений
Управлінням архітектури та градобудівництва станом на 01.06.1990 та керуючись
положеннями Закону України „Про охорону і використання пам'яток історії та
культури”, що діяв на той момент, прийнято рішення № 11/915 „Про внесення до
Переліку пам'ятників архітектури та містобудування місцевого значення
містобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя”.

Пунктом 1 рішення виконуючого
комітету Севастопольської міської Ради народних депутатів № 11/915 від
17.07.1990 затверджений Перелік пам'ятників архітектури і градобудівництва
місцевого значення, згідно до якого житловий будинок АДРЕСА_2  віднесений до вищезазначеного переліку
пам'ятників архітектури.

Статтею 1 Закону України „Про
охорону і використання пам'яток історії та культури”  № 3600-IX
від 13.07.1978, пам'ятками історії та культури є споруди, пам'ятні місця
і предмети, зв'язані з історичними подіями в житті народу, розвитком
суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять
історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність.

Згідно ст. 6 Закону України „Про
охорону і використання пам'яток історії та культури”, до пам'яток історії та
культури відповідно до статті 1 цього Закону належать: пам'ятки містобудування
і архітектури - архітектурні ансамблі і комплекси, історичні центри, квартали,
площі, вулиці, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших
населених пунктів; споруди цивільної, промислової, військової, культової
архітектури, народного зодчества, а також зв'язані з ними твори
монументального, образотворчого, декоративно-прикладного, садово-паркового
мистецтва, природні ландшафти.

Відповідно до ст.17 Закону України
„Про охорону і використання пам'яток історії та культури”  віднесення пам'яток історії та культури до
категорії пам'яток загальносоюзного, республіканського чи місцевого значення
провадиться відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.

Переліки пам'яток історії та
культури республіканського значення затверджуються Радою Міністрів Української
РСР. Перелік пам'яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами
обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.
Виключення об'єктів з переліків пам'яток республіканського і місцевого значення
допускається лише з дозволу Ради Міністрів Української РСР.

Внесення об'єктів у переліки
пам'яток історії та культури і виключення з них провадяться за поданням
спеціально уповноважених державних органів охорони пам'яток історії та
культури.

Пунктами 3.3, 5 Інструкції про
порядок обліку, забезпечення збереження, змісту, використовування і реставрації
нерухомих пам'ятників історії і культури, що є додатком до наказу Міністерства
культури СРС № 203 від 13.05.1986, зі змінами та доповненнями, внесеними
наказом міністерства культури і мистецтва України, Державного комітету України
по будівництву та архітектури від 13.05.2004 № 295/104 (далі -Інструкція)
встановлено, що приналежність нерухомого пам'ятника історії і культури до
відповідного виду і категорії визначається при складанні документів державного
обліку пам'ятників і встановлюється при затвердженні відповідного державного
списку нерухомих пам'ятників історії і культури.

Державний облік пам'ятників історії
і культури здійснюють в межах встановленої компетенції державні органи охорони
пам'ятників союзних республік, автономних республік, країв, областей, міст
республіканського підкорення.

Розділ II Інструкції містить
порядок державного обліку пам'ятників історії та культури, зокрема пунктом
9  встановлено, що державний облік
пам'ятників історії і культури включає: виявлення, обстеження пам'ятників,
визначення їх історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності, фіксацію
і вивчення, складання облікових документів, ведення державних списків нерухомих
пам'ятників.

У пункті 15, 16  Інструкції зазначено, що на кожний нерухомий
пам'ятник і знов виявлений об'єкт, що представляє історичну, наукову, художню
або іншу культурну цінність, складається облікова картка, що містить відомості
про місцезнаходження, датування, характер сучасного використовування, ступеня
збереження пам'ятника або знов виявленого об'єкту, наявність наукової
документації, місце її зберігання, короткий опис і ілюстративний матеріал. На
кожний нерухомий пам'ятник складається паспорт, який є обліковим документом, що
містить суму наукових відомостей і фактичних даних.

Відповідно до статті 1 Закону
України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини”
заборонено приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною
Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають
приватизації.

Як зазначено у статті 1 Закону
України “Про охорону культурної спадщини” пам'ятка -це об'єкт культурної
спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

В цій же статті зазначено, що до
об'єктів культурної спадщини відносяться
визначні місця, споруди (витворі), комплексі (ансамблі), їхні частини,
пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші
природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від
стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного,
естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового
чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

При цьому нерухомим об'єктом
культурної спадщини є такий об'єкт культурної спадщини, який не може бути
перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного,
естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового
чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Матеріали справи містять
повідомлення Державного архіву міста Севастополя (вих. № 301/з від 02.07.2007),
що документів, яки були підставою для включення об'єкту за адресою АДРЕСА_2 до
Переліку пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого значення районів
м.Севастополя в архіві на зберіганні не існує (а.с.30).

В ході судового розгляду
Управлінням культури Севастопольської міської державної адміністрації наданий
лист (вих. № 7/144 від 23.07.2007), в якому зазначається, що житловий будинок
по АДРЕСА_2 є пам'яткою градобудівництва та архітектури місцевого значення.
Крим того, зазначений житловий будинок не входить до Переліку об'єктів
культурної спадщини, яки не підлягають до приватизації (а.с. 48).

Наукового паспарту, ученої картки
та інших документів, яки б підтвердили
віднесення об'єкту, розташованого за адресою АДРЕСА_2 до пам'ятників
архітектури та градобудівництва місцевого значення районів м.Севастополя, ані
відповідачами, ані третьою особою не надано.

З викладеного випливає, що спірний
об'єкт - житловий будинок по АДРЕСА_2 необґрунтовано віднесений до категорії
пам'ятників архітектури та містобудування, у зв'язку із чим Рішення виконавчого
комітету Севастопольської міської Ради народних депутатів від 17.07.1990 №
11/915 „Про внесення до Переліку пам'ятників архітектури та містобудування
місцевого значення містобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя”
у частини включення в перелік пам'ятників архітектури та містобудування
місцевого значення будинок АДРЕСА_2 підлягає визнанню нечинним.

Крим того, статтею 13 Закону
України „Про охорону культурної спадщини” передбачено, що об'єкти культурної
спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної,
естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої
цінності підлягають реєстрації
шляхом  занесення  до
Державного  реєстру нерухомих
пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого
значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється  Кабінетом
Міністрів  України.  Із
занесенням  до Реєстру  на
об'єкт культурної  спадщини,  на
всі  його складові елементи  поширюється
правовий  статус  пам'ятки.

Згідно зі статтею 14 Закону України
„Про охорону культурної спадщини” занесення
об'єкта  культурної  спадщини
до  Реєстру  та внесення змін до  нього (вилучення  з Реєстру,
зміна  категорії пам'ятки)
провадяться відповідно до категорії пам'ятки: а) пам'ятки національного
значення -  постановою Кабінету Міністрів
України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини; б) пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального
органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини  за
поданням відповідних  органів  охорони
культурної спадщини або за поданням Українського товариства  охорони
пам'яток  історії  та культури, інших громадських організацій,
до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини,
протягом одного місяця з дня одержання подання. Центральний орган
виконавчої  влади у сфері охорони
культурної спадщини надає органу охорони культурної спадщини Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, органам охорони культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських, районних державних   адміністрацій, органам охорони культурної
спадщини місцевого самоврядування  витяги  з
Реєстру  щодо  пам'яток,
які розташовані на їхніх територіях.

В ході судового розгляду справи
представник Управління культури і туризму Севастопольської міської державної
адміністрації пояснив, що  Державний
Реєстр нерухомих пам'яток України на даний момент перебуває у стадії
формування.

Статтею 17 Закону України „Про
охорону культурної спадщини” передбачено, що пам'ятка, крім пам'ятки
археології, може перебувати у державній,
комунальній або приватній
власності. Суб'єкти  права
власності на пам'ятку визначаються згідно із законом.

Статтею 1 Закону України „Про
тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” встановлена
заборона приватизації пам'яток
культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку
пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Одночасно пунктом 2 статті 2 Закону
України „Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини”
доручено Кабінету Міністрів України у шестимісячний термін  з  дня
набрання  чинності  цим
Законом  подати на розгляд
Верховної Ради України проект Закону України про затвердження переліку пам'яток
культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Невиконання норми Закону  вищим органом виконавчої влади не може бути
підставою для обмеження прав господарюючих суб'єктів.

Таким чином,  суд дійшов до висновку, що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд покладає на відповідача витрати по сплаті
державного мита в сумі 170,00 грн. і витрати по інформаційно-технічному
забезпеченню судового процесу в сумі 118,00 грн.

На підставі висловленого, керуючись
ст. 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Рішення виконавчого комітету Севастопольської
міської Ради народних депутатів від 17.07.1990 № 11/915 „Про внесення до
Переліку пам'ятників архітектури та містобудування місцевого значення
містобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя” у частини включення
в перелік пам'ятників архітектури та містобудування місцевого значення будинок
АДРЕСА_2, визнати нечинним.

3.          Зобов'язати Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5, код ЕДРПОУ 25750044, р/р 0416 в УДК в м.Севастополі,
МФО 824509) здійснити оцінку нежитлових приміщень загальною площею 150,0 кв.м
(літ. А), розташованих за адресою АДРЕСА_2.

4.          Зобов'язати Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5, код ЕДРПОУ 25750044, р/р 0416 в УДК в
м.Севастополі, МФО 824509) укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) договір купівлі-продажу шляхом викупу нежитлових
приміщень у будівлі за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 150 кв.м  (літ. А)

5.          Стягнути з Фонду комунального
майна Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5, код ЕДРПОУ 25750044, р/р 0416 в УДК в
м.Севастополі, МФО 824509) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) державне мито у сумі 170,00 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Суддя  господарського  суду

міста Севастополя
С.Г.Лазарев

Рішення оформлено згідно з вимогами

ст. 84 Господарського
процесуального

кодексу України  та підписано
08.10.2007