ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 10/319/34

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Мележик Н. І., Плюшка І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ДП «Ван Урк Україна»на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2007 року у справі господарського суду Чернігівської області за позовом ТОВ ВП «Сучасні деревообробні технології»до ДП «Ван Урк Україна»про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року ТОВ «Виробниче підприємство «Сучасні деревообробні технології»звернулося до господарського суду з позовом про стягнення збитків до дочірнього підприємства «Ван Урк Україна».

У позовній заяві зазначив, що придбав у відповідача патенти на право оренди приміщень по вул. Любецькій, 34, в м. Чернігові, в яких мав намір розмістити обладнання з виробництва склопакетів.

Обладнання позивач придбав, уклав угоду з ТОВ «Вікторія»на продаж склопакетів у визначений строк, проте, свої зобов’язання з поставки склопакетів не виконав з тієї причини, що відповідач ввів в оману Фонд комунального майна Чернігівської міської Ради, спростувавши факт продажу патентів, а після того чинив різні перешкоди в передачі приміщень позивачу, зокрема, навмисне затягуючи терміни вирішення судових спорів з цього приводу.

За твердженням позивача, внаслідок цих дій відповідача ТОВ «Виробниче підприємство «Сучасні деревообробні технології»понесло збитки в розмірі 40298 гривень 00 коп., сплачених за рішенням суду ТОВ «Вікторія»в якості штрафу та судових витрат, а також не одержало доход у сумі 274950 гривень 00 коп.

У зв’язку з цим просив стягнути з відповідача на його користь 315248 гривень 00 коп.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 25 січня 2007 року в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2007 року рішення господарського суду скасовано.

Позов задоволено. З дочірнього підприємства «Ван Урк Україна»на користь позивача стягнено 40298 гривень прямих збитків та 274950 гривень 00 коп. упущеної вигоди, а всього стягнено 315248 гривень 00 коп.

У касаційній скарзі ДП «Ван Урк Україна»просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення місцевого господарського суду .

Заявник вважає, що апеляційний господарський суд безпідставно застосував до спірних правовідносин Положення про патент на право оренди будівель (споруд, приміщень), яке втратило чинність за наказом Фонду державного майна України №2459 від 24 листопада 2000 року.

На його думку, спірні правовідносини регулюються виключно Законом України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема, при вирішенні спору суд повинен був застосувати ст.ст.9 і 26 названого Закону.

У судове засідання представники сторін не з’явилися. Відзив на касаційну скаргу суду не надано.

Враховуючи, що про час і місце розгляду касаційної скарги учасники судового провадження повідомлені належним чином, суд вважає можливим розглянути касаційну скаргу за відсутності представників сторін.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 27 січня 2005 року між позивачем і ТОВ «Вікторія»було укладено договір № 27/01-01 на поставку склопакетів.

За цим договором позивач взяв на себе зобов’язання виготовити склопакети, а ТОВ «Вікторія»- прийняти та оплатити роботу.

За цю роботу позивач розраховував отримати прибуток у розмірі 274950 гривень 00 коп., однак порушив свої зобов’язання і роботу не виконав.

У зв’язку з цим ТОВ «Вікторія»звернулось до суду з позовом про розірвання договору поставки склопакетів і стягнення з позивача штрафу в сумі 49500 гривень.

Рішенням суду від 1 грудня 2005 року у справі № 9/123 позов ТОВ «Вікторія»було задоволено, договір на поставку склопакетів розірвано, а з ТОВ «Виробниче підприємство «Сучасні деревообробні технології»на користь ТОВ «Вікторія»стягнено 39600 гривень штрафу, 580 гривень повернення держмита та 118 гривень витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Вказану суму позивач у даній справі перерахував ТОВ «Вікторія»27 грудня 2005 року платіжним дорученням № 16.

Також судом встановлено, що юридично право власності на патенти на право оренди приміщень по вул. Любецькій, 34, в м.Чернігові позивач набув 21 червня 2005 року, а договір оренди цих приміщень з Фондом комунального майна Чернігівської міської Ради укладено 17 жовтня 2005 року.

Таким чином, право користування цими приміщеннями позивач набув з 17 жовтня 2005 року.

За таких обставин місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку, що у період з 27 січня 2005 року по 31 серпня 2005 року, обумовлений договором поставки № 27/01-01 з ТОВ «Вікторія», позивач не мав всіх передбачених законом підстав для розташування обладнання для виготовлення склопакетів за вказаною адресою.

З огляду на ті, встановлені судом обставини, що орендні правовідносини з приводу користування вказаним приміщенням у позивача склалися не з відповідачем, а з Фондом комунального майна Чернігівської міськради і позивач не довів наявність неправомірних дій відповідача стосовно укладення договору оренди виробничих площ, місцевий господарський суд прийшов до юридично обґрунтованого висновку щодо відсутності причинного зв’язку між діями відповідача і виникненням у позивача збитків та підставно відмовив у позові.

З вищенаведених мотивів постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, постанова Київського апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2007 року.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 25 січня 2007 року залишити без зміни.

Головуючий                                                                                                Т. Козир

Судді                                                                                                            Н. Мележик

І. Плюшко