ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

28.02.07
Справа №13/438-пд-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

при секретарі - Акімовій Т.М.,

за участю представників

позивача:       не
з'явився,

відповідача-1: не з'явився,

відповідача-2: Вічна І.М., дов. №2693 від 01.11.2006,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Меджик Ленд XXI», м. Херсон

на рішення господарського суду Херсонської області від
07.12.2006р. у справі № 13/438-пд-06

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю
«Меджик Ленд XXI», м. Херсон

до відповідача-1: Антонівської селищної ради, смт.
Антонівка

до відповідача-2: Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Херсон

про визнання договору оренди  недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Провадження
за апеляційною скаргою по справі №13/438-пд-06 порушено ухвалою  Запорізького апеляційного господарського суду
від 15.01.2007 року, розгляд справи призначено на 28.02.2007 року.

На підставі
розпорядження голови Запорізького апеляційного господарського суду №591 від 27.02.2007  справу передано на розгляд колегії
суддів:  головуючий - Антонік С.Г.,
судді: Шевченко Т.М. (доповідач), Яценко О.М.

За згодою
представника відповідача-2  в судовому
засіданні  28.02.2007 р. оголошено
вступну та резолютивну частину постанови.

Рішенням
господарського суду Херсонської області (суддя Закурін М.К.) від 07.12.2006р.
по справі  №13/438-пд-06 у задоволенні
позову відмовлено  (а.с. 50). Рішення
мотивовано необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду,  позивач
(ТОВ «Медик Ленд ХХ1», м. Херсон) звернувся з апеляційною скаргою до
Запорізького апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі зазначає, що прийняте господарським
судом рішення підлягає скасування  за наступних
підстав.

На думку заявника апеляційної скарги, в договорі оренди
чітко не визначено об'єкт оренди. Вказує на відсутність нотаріального
посвідчення оспорюваного договору оренди, відсутність плану земельної ділянки,
державної реєстрації  договору. Стверджує,
що господарським судом безпідставне не враховано, що відповідач-1 набув право
власності на майно лише у вересні 2006 року, після отримання свідоцтва про
право власності, тому не мав права до цього часу розпоряджатися майном та
передавати його в оренду. Вважає, що висновок господарського суду  про відсутність у позивача прав на
пред'явлення вимог про визнання договору недійсним не засноване на законі.
Стверджує, що подальше існування договору оренди перешкоджає йому реалізувати
своє право на укладення договору оренди цілісного майнового комплексу
«Молодіжний пляж», що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, відповідно до рішення
№65. Просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Відповідач-1 (Антонівська селищна рада) письмовий відзив
на апеляційну скаргу суду не надав, свого представника в судове засідання не
направив, про час слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 61).

Уповноважений  представник
Відповідача -2  (ПП ОСОБА_1) у письмовому
відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні заперечив проти доводів
позивача, зазначає, що об'єкт оренди визначено в акті прийому-передачі майна,
який  досліджувався господарським судом;
вважає, що закон не пов'язує виникнення права власності на комунальне майно з
моментом отримання відповідного свідоцтва, так як зазначений документ лише
засвідчує факт наявності права власності, та жодним чином не породжує це право.
Стверджує, що ні на час укладення спірного договору оренди, ні на час звернення
позивача  із позовом до суду   він
не мав   прав на спірний об'єкт,
його права оспорюваним договором не були порушені. В задоволені апеляційної
скарги просить відмовити, рішення господарського суду залишити без змін.

В судове засідання 28.02.2007 року представник позивача
- ТОВ «Медик ленд ХХ1» не  з'явився, заяв
та клопотань не направив, про дату, час і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що підтверджується доданими до справи документами
(повідомленням про вручення поштового відправлення, а .с.68)

Справа
розглядається за відсутності представників відповідача-1 та позивача,
відповідно до приписів ст. 75 ГПК України.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального
кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до
приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і
додатково поданими доказами  повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному
обсязі.

Колегія судів, дослідивши матеріали справи та
апеляційної скарги, заслухавши доводи відповідача-1, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та
процесуального права при  прийнятті
оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою,  що не підлягає задоволенню  в силу наступного.

Матеріали справи свідчать, що 21.04.2003 року  між Антонівською селищною радою
(Орендодавцем) та Приватним підприємцем ОСОБА_1(орендарем) був укладений
договір оренди пляжу «Молодіжний», що знаходиться на території Антонівської
селищної ради ( а.с.10), за умовами якого
Орендодавець по акту прийому - передачі
передає в оренду об'єкт оренди - пляж «Молодіжний», що являє собою
споруди на території пляжу «Молодіжний», розташованого за адресою:
АДРЕСА_1(далі -Договір оренди).

На виконання умов Договору оренди, за актом
прийому-передачі  від 21.04.2003
року  ОСОБА_1  прийняв в орендне користування  предмет оренди - споруди та об'єкти благоустрою
пляжу «Молодіжний»,  що перелічені  в названому акті. Строк дії Договору оренди,
відповідно до пункту 4.1, складає 3 роки
від дати прийняття об'єкту за актом прийому - передачі.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Менджик Ленд ХХ1» було створено та зареєстроване
виконавчим комітетом Херсонської міської ради 11 вересня 2006 року  (а.с.21).

Рішенням У1
сесії Антонівської селищної ради V скликання від 26.09.2006 року №65 надано
згоду на передачу в оренду без права викупу майна цілісного майнового комплексу
«Молодіжний пляж» товариству з обмеженою відповідальністю «Менджик Ленд ХХ1».
Товариство, вважаючи, що зазначений вище Договір оренди від 21.04.2003 року
перешкоджає укладенню договору оренди на виконання рішення Антонівської
селищної ради, звернувся з позовом до господарського суду про визнання Договору
оренди недійсним, посилаючись на ст. 761 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, викладених у пункті 2 постанови від 28.04.1978 року № 3 “Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними”, угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом; у кожній
справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Виходячи
зі змісту норм цивільного законодавства недійсної є угода, яка суперечить  закону  та
визнається недійсною з моменту її
укладення.  Отже,  вирішуючи питання щодо недійсності угоди,
оцінюється  відповідність її
законодавству, що діяло під час укладення
оспорюваного договору.

Правові
підстави визнання угод недійсними були передбачені у главі 3 ЦК УРСР,  норми якого діяли  на час
укладення  спірного Договору
оренди. Жодного посилання на зазначений закон ні позовна заява, ні інші
матеріали справи не містять .

Діючий на
час розгляду справи в суді Цивільний кодекс України у статтях 203, 215  закріплює загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину та визначає підстави недійсності
правочину.  Але на указані норми закону
позивач також не посилається.

Як слідує
з матеріалів справи, ТОВ «Меджик Ленд ХХ1» у позовній заяві посилається на ст.
761 ЦК України як на підставу заявлених вимог про визнання недійсним договору
оренди, укладеному між відповідачами .

По - перше, договір оренди був укладений  у 2003 році, зазначена норма у той час не
діяла, тому  спірний договір не може
суперечить приписам, що закріплені у даній статі.

По -  друге,
названа стаття говорить про право власника або особи, якій належать майнові
права, щодо передання речі у найм та не врегульовує питання недійсності
правочину.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона
посилається  як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Позивач
не надав суду жодного доказу в підтвердження того, якому саме закону суперечить
Договір оренди,  а також, яким чином
спірний договір, що був укладений у квітні 2003 року терміном на 3 роки,
порушив права  позивача, якого на час
укладення і дії  спірного Договору   не існувало як юридичної особи.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне проаналізувати  приписи закону, що визначають (  та визначали під час укладенні спірної
угоди)  підстави недійсності  правочину.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.48 ЦК УРСР, недійсним є
договір, який суперечить вимогам чинного законодавства. Вирішуючи спір про
визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, а саме:
відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони
у зв'язку із укладенням угоди.

Позивач не вказує, які самі вимоги чинного законодавства
були порушені (не додержані) сторонами  в
момент вчинення правочину, тобто 21.04.2003 року, який закон порушено  відповідачами 1 і 2  при укладенні спірного Договору оренди,

В позовній заяві позивач стверджує, що договір оренди
укладено з порушенням чинного законодавства, але не зазначає, якого самого
законодавства.

Без посилання на норми закону, позивач стверджує, що
договір складений не встановленої форми, не має номеру, не зареєстрований у
селищній раді, ні в Земельному кадастрі, не поставлений на облік  у Державній податковій інспекції, відсутня
печатка ПП Афоніна Ю.А., а його підпис не відповідає дійсності; Антонівська
селищна рада на час укладення договору оренди не мала права власності на
предмет оренди.

Але, матеріали справи свідчать, що договір оренди між
відповідачами укладено у письмовій формі, підписаний сторонами, ПП ОСОБА_1 не
оспорює факт підписання ним даної угоди. Сторони в договорі узгодили об'єкт
оренди, строк дій, орендну плату, права та обов'язки сторін, відповідальність
сторін, інші умови, яки вважали за необхідне узгодити. Виходячи зі змісту  договору оренди, предметом оренди є споруди
та об'єкту благоустрою пляжу, перелічені в Акті прийому-передачі, тобто даний
договір є договором оренди майна. Діючі норми закону на час укладення договору
оренди майна не вимагали привласнення договору оренди номеру, його реєстрацію у
селищній раді, в Земельному кадастрі, поставленню на облік у Державній податковій
інспекції, а також скріплення підпису приватного підприємця його печаткою.

Не доведеним є факт відсутності у Орендодавця права
власності на об'єкти оренди, а навпаки, видача відповідного свідоцтва лише
підтверджує існування права власності Антонівської селищної ради на спірні
об'єкти, тому посилання відповідача на приписи ст.761 ЦК України є
безпідставним.

Таким чином,
позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність тих обставин, з якими
закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи мають право звернутися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Стаття 16 ЦК
України закріплює наступне: кожна  особа
має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, одним зі способів захисту  цивільного права та інтересу є визнання
правочину недійсним. Стаття 20 ГК України зазначає, що кожний суб'єкт
господарювання має право на захист своїх прав та законних інтересів; права та
законні інтереси захищаються , в тому числі, шляхом  визнання господарських  угод недійсними з підстав, передбачених
законом.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не
зазначив правових підстав, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, а
ті обставини, на які він посилається в позові, спростовані при розгляді справи
в суді і не тягнуть за собою визнання договору оренди недійсним.

Крім того, позивач не довів факту порушення його прав
саме спірним Договором оренди.

Враховуюче вищевикладене, колегія суддів вважає, що
господарський суд Херсонської області вірно застосував норми матеріального та
процесуального права і правильно прийняв рішення про відмову в позові, правових
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського
суду немає.

Доводи  заявника
апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним.

Відповідно
до приписів ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на  заявника апеляційної скарги  - позивача у справі.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального
кодексу України, Запорізький апеляційний
господарський  суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медик Ленд ХХ1», м. Херсон,
залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від
07.12.2006 у справі №13/438-пд-06
-   без змін.

Постанову оформлено відповідно до ст.84 ГПК України
12.03.2007.