ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.08.2007
Справа №2-7/8937-2007А

За позовом Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (95017, м. Сімферополь, пр. Кірова, 51-52/10а)

до відповідача Установи „28 управління начальника робіт” (97404, м. Євпаторія, вул. Казаса, 15, ідентифікаційний код 24967480)

про стягнення 181650,00 грн.

Суддя господарського суду АР Крим І. І. Дворний    Секретар судового засідання В. Є. Євген’єва

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Ковалевська  Є. В., заст. нач. відд., дов. №04-5/8 від 12.07.2007 р.

Від відповідача –  Макаров К.К. – ю/к., дов. № 137 від 01.02.2007р.

Суть адміністративної  справи:

Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Установи „28 управління начальника робіт” про стягнення 181650,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Установа „28 управління начальника робіт” була зобов’язана забезпечити в 2006 році працевлаштування 21 інваліда, у той час як фактично в 2006 р. на підприємстві було працевлаштоване 6 інвалідів, у зв’язку з чим відповідач повинен заплатити штраф у розмірі 181650,00 грн. Враховуючи те, що до часу подачі позову до суду штраф відповідачем в добровільному порядку сплачений не був, позивач просить стягнути його в примусовому порядку.

Відповідач у судове засідання з’явився,  проти позову не заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників  сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з преамбулою Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991 р. цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Ст. 19 зазначеного Закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, — у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п. 1 Положення «Про робочі місце інваліда та порядок працевлаштування інвалідів», затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України № 314  від 03.05.1995 р., робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої  площі  на  підприємстві  (об'єднанні),  в  установі та організації незалежно від форм власності  та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Згідно з п. 3 Положення робоче  місце  інваліда  вважається  створеним,  якщо воно відповідає  встановленим  вимогам  робочого  місця  для  інвалідів відповідної    нозології,    атестоване    спеціальною    комісією підприємства     за    участю    представників    МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,   громадських   організацій   інвалідів,  і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Підприємства розробляють  заходи  щодо  створення  робочих місць  для  інвалідів,  включають  їх  до  колективного  договору, інформують центри зайнятості,  місцеві органи соціального  захисту населення  та  відділення  Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування)  робочих  місць  для  працевлаштування інвалідів (п. 5 Положення). П. 14 Положення передбачено, що підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до  1  лютого  року,  що настає за  звітним,  подають відділенням Фонду  соціального  захисту  інвалідів  відомості  про середню  річну  заробітну плату на підприємстві,  середньооблікову численність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; визначають види виробництв,  цехи та  дільниці,  де  доцільно використовувати працю інвалідів; інформують державну службу  зайнятості  та  місцеві органи соціального  захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; запроваджують у разі потреби посади інструкторів-перекладачів для роботи з глухими працівниками; інваліда.

В ч. 1 ст. 20 Закону №875 зазначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Як вбачається зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (а. с. 4) середньооблікова кількість штатних працівників Установи „28 управління начальника робіт”  складає 519 чоловік, з них 6 працевлаштованих інвалідів. Фонд оплати праці штатних працівників складає 62850, 00 грн. Отже, Установою „28 управління начальника робіт”  не були створені робочі місце для працевлаштування 15 інвалідів, через що відповідач був зобов’язаний сплатити штраф у розмірі 181650,00 грн., що дорівнює полутора середніх річних заробітних плат штатного працівника.

Механізм сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями незалежно від форми власності і господарювання (далі — підприємства) штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, а також акумуляції, обліку та використання цих коштів передбачений визначений Порядком сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1767 від 28.12.2001 р.

Згідно з п. 5 вказаного порядку суми штрафних санкцій визначаються у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Середня річна заробітна плата на підприємстві обчислюється шляхом ділення суми нарахованого фонду оплати праці як в грошовій, так і в натуральній формі, на середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу, що визначається у порядку, встановленому Інструкцією зі статистики чисельності працівників, зайнятих в народному господарстві, затвердженою Держкомстатом.

Відповідно до ст. 20 Закону України №875 та п. 4 Порядку №1767 штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Контроль за своєчасним і повним надходженням штрафних санкцій від підприємств, які не забезпечують нормативу робочих місць, здійснюють відділення Фонду відповідно до законодавства. У разі несплати штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку (п. 11 Порядку).

Відповідач не надав суду доказів сплати ним штрафних санкцій, у той час як відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставинах позовні вимоги Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів  є обґрунтованими, підтверджується матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем — фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись ст. ст. 158 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити.

2.    Стягнути з Установи „28 управління начальника робіт” (97404, м. Євпаторія, вул. Казаса, 15, ідентифікаційний код 24967480) на користь Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (АР Крим, 95017, м. Сімферополь, пр. Кирова, 51-52/10а, Одержувач - Держбюджет м. Євпаторія 50070000, Банк одержувача - Управління Держказначейства в АРК м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740798, р/р 0015) 181650,00 грн. штрафних санкцій.

Виконавчий лист видати після вступу постанови в законну силу за заявою сторони, на користь якої ухвалено рішення.

Судом роз’яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України,  відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов’язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.