ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2007                                                                                   Справа № 18/214-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді:   судді Науменко І.М. –доповідач

суддів: Білецької Л.М., Голяшкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Прокопець Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача:  Кізяков Юрій Валер"янович представник, довіреність №11/2  від 24.05.07;

від відповідача-3:  Прихожая Олена Володимирівна представник, довіреність №б/н  від 01.06.06;

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання не з"явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об’єднання “Укрспецзалізшляхбуд”, м.Дніпропетровськ

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від  19 червня 2007 року  у справі № 18/214-07

за позовом   товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об’єднання “Укрспецзалізшляхбуд”, м.Дніпропетровськ

до В-1: відкритого акціонерного товариства “Ливарник”, м.Павлоград

В-2: відкритого акціонерного товариства “Павлоградський станкозавод”, м.Павлоград

В-3: закритого акціонерного товариства Науково-виробничого об’єднання “Еней”, м.Дніпропетровськ

про  визнання договору та додаткової угоди недійсними

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.07р. у справі № 18/214-07 (суддя Петрова В.І.) провадження у справі припинено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що господарським судом вже вирішено спір між тими ж сторонами про той самий предмет та з тих же підстав.

Не погодившись з ухвалою господарського суду від 19.06.07р., позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області у справі №18/214-07, посилаючись на те, що суд не міг стверджувати, що рішення по іншим справам були між тими ж сторонами, про той самий предмет позову, та з тих же підстав.

Відповідач 3 в своєму відзиві на апеляційну скаргу просить в позові відмовити.

Інші сторони витребуваний судом відзив на апеляційну скаргу не надали.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши представників позивача та відповідача 3 вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, 11 липня 1995 року між Науково-виробничим об'єднанням "Еней" та Виробничим об'єднанням "Станкозавод" був укладений генеральний договір № 8, за яким сторони домовились про сумісну виробничо-господарську діяльність шляхом організації виробництва чавунних мелючих тіл, виробництва чавуну і кольорового лиття, фінансових, комерційних, експортно-імпортних операцій; забезпечення підтримки один одного; надання інформаційних, виробничих, транспортних послуг, надання допомоги в придбанні матеріалів, нафтопродуктів, сирцю, обладнання. Взаєморозрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки в банках або на бартерній основі (п.3.1 Генеральної угоди) (а.с.21-26).

У зв'язку з відокремленням структурного підрозділу ливарного цеху № 1 ВАТ "Станкозавод" за  рішенням  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/271-АО від 12.12.1996 р. було утворене Відкрите акціонерне товариство "Ливарник" (а. с.16-18).

30 вересня 1997 р. ЗАТ НВП "Еней” (Первісний боржник) та ВАТ “Ливарник” ("Новий боржник") уклали договір переводу боргу (далі –спірний Договір), відповідно до умов якого ЗАТ НВП  “Еней” передає, а ВАТ “Ливарник” приймає на себе зобов’язання по виконанню договору про сумісну виробничо-фінансову діяльність від 11.07.1995р., укладеного між ВО “Станкозавод" та ЗАТ  НВП  “Еней”, а саме, зобов’язання по погашенню боргу в розмірі 829 997, 58 грн. відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між ВО “Станкозавод"  та ЗАТ НВП “Еней” від 01.05.1997р. (п.1, п.3 спірного Договору) (а. с.19).

02 жовтня 1997 р. сторони спірного Договору уклали додаткову угоду до спірного Договору, відповідно до якої ЗАТ НВП  “Еней” передає, а ВАТ “Ливарник” (Новий боржник) додатково до раніше прийнятих зобов’язань, приймає на себе зобов’язання з погашення суми боргу ЗАТ “Еней” перед ВО "Станкозавод” в розмірі 15 231,99 грн. відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг № 92 від 30.11.1995 р., № 107 від 28.12.1995 р., № 3 від 31.01.1996 р.

Відповідно до ч.1 ст. 201 Цивільного кодексу Української РСР перевід боржником свого боргу на іншу особу можливий лише за згодою кредитора.

Колегією суддів встановлено, що господарським судом під час розгляду справи № 7/125 (рішення від 12.08.2003 р.) при передачі документів до спірного договору були передані документи, що посвідчують дійсність вимоги по виконанню зобов'язань, а саме: генеральний договір про сумісну виробничо-фінансову діяльність від 11.07.1995 р., за яким виникла заборгованість, акти приймання-передачі наданих послуг за 1995-1996 р.р. на загальну суму відповідно 829997,58 грн. та 15 231,99 грн. та повідомлення  кредитора про згоду на перевід боргу.

Правова оцінка спірного договору давалась також рішеннями господарського суду  Дніпропетровської області від 20.09.2002 р.  у справі № 8/349 та від 24.05.2005 р. у справі №32/199, від 16.01.2006 р. у справі № 18/359. Судом встановлено, що ЗАТ "Ливарник" прийняло від ЗАТ НВП "Еней" на підставі договору переводу боргу від 30.09.1997 р. заборгованість в сумі 829 997,58 грн. та додаткової угоди від 02.10.1997 р. до вказаного договору в сумі 15 231, 99 грн.  та розрахувалось  з кредитором  "Станкозавод"  шляхом видачі векселів. Отже, суд при розгляді справ не знайшов достатніх підстав  для визнання спірного договору недійсним, про що зазначив в рішеннях суду.

За позовом ТОВ ВО "Укрспецзалізшляхбуд" до ВАТ "Ливарник" та ВАТ "Павлоградський верстатозавод" та ЗАТ НВО "Еней" про визнання недійсними спірного договору переведення боргу та додаткової угоди до нього згідно ст.ст.48-50 ЦК України, провадження у справі № 25/22 припинено на тих підставах, що господарським судом Дніпропетровської області вже вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет  та  з тих же підстав (рішення від 12.08.2003 р. зі справи № 7/125, рішення від 24.05.2005 р. зі справи № 32/199, рішення від 16.01.2006 р. зі справи № 18/539), а тому не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, доводи, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції законна та обґрунтована, а тому підстав для її скасування, передбачених ст.. 104 ГПК України немає.

Керуючись ст.ст.101, 103-106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.07р. у справі №18/214-07  – залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об’єднання „Укрспецзалізшляхбуд”, м. Дніпропетровськ –без задоволення .

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                              І.М. Науменко

Суддя                                                                                         Л.М. Білецька

Суддя                                                                                                   О.В. Голяшкін

З оригіналом згідно

Помічник судді                                        К.С. Лукінова