ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.10.07                                                                    Справа№ 4/1209-5/98 (11/300)

Суддя І.Й.Петрик

при секретарі судового засідання Печеному С.М.

За позовом ВАТ “Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Закарпатської області, м.Ужгород

до відповідача Львівської державної залізниці в особі відокремленого підрозділу “ Вокзалу Ужгород”

третя особа відокремлений підрозділ “Станція Ужгород” Львівської державної залізниці

про стягнення заборгованості в сумі 1269,15 грн.

За участю представників

Від позивача: Мочар І.І. –представник

Від відповідача: - не з”явився

Від третьої особи: -           не з”явився

СУТЬ СПОРУ: Позов подано ВАТ “Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Закарпатської області, м.Ужгород до Львівської державної залізниці в особі відокремленого підрозділу  “Вокзалу Ужгород” про стягнення 1269,15 грн.

Представникам сторін роз’яснено їх права, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовилися.

Представник позивача позов підтримав повністю.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов б/н від 18.07.07р.

Справа неодноразово розглядала Господарським судом Закарпатської області та Львівським апеляційним господарським судом.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного між Ужгородським виробничо-технічним вузлом зв”язку “Ужгородміськтелеком” правонаступником якого є Центр телекомунікаційних послуг Закарпатської філії ВАТ “Укртелеком” м.Ужгорода та Львівською державною залізницею в особі Ужгородської дирекції по обслуговуванню пасажирів договору про надання послуг телефонного зв”язку  № 489 від 01.09.1997 року останньому було встановлено телефони 3-23-00, 3-23-33, 61-52-27 і дві лінії безпосереднього зв”язку (непосредственной звязи) БЗ –289 та   БЗ-984 по яким надавалися телекомунікаційні послуги.

В результаті неодноразових реорганізацій підрозділів Львівської державної залізниці, що відбулися в 1999 році (згідно наказу начальника Львівської залізниці № 81/н від 26.03.1999 р.) та в наступні роки згадані телефонні номери були передані для користування  Ужгородському відділку Львівської залізниці (лист № 224 від 24.04.2000 року –додається),  потім Пасажирській службі, знаходилися,  використовувалися та оплачувалися “ Вокзалом Ужгород” та “Станцією Ужгород”, що є відокремленими підрозділами Львівської державної залізниці яким передане та за якими  закріплене майно ліквідованого підрозділу –Ужгородської дирекції по обслуговуванню пасажирів.

Згідно з п. 2.2.3 та 3.5 Договору, а також відповідно до ст. 33 Закону України “Про телекомунікації”, споживач повинен завчасно, тобто щомісяця вносити плату за користування наданими послугами .

За період з 01.11. 2004 року по 01.08.2005 року заборгованість відповідача перед ВАТ “Укртелеком” за послуги електрозв”язку  становить 1269,15 грн., з яких

1233,11 грн.- сума боргу згідно тарифів;

36,04 грн. –пеня за  період прострочення.

Позивач просить стягнути виникшу заборгованість відповідно до умов укладеного договору  ст.526 ЦК України,  ст. 33 Закону України “Про телекомунікації” , Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг.

Заборгованість відповідача в сумі 1233,11 грн. –основного боргу щодо оплати, згідно договору № 489 від 01.09.1997 року, за надані послуги телефонного зв’язку за період з 01.11.2004 року по 01.08.2005 року, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-          розрахунком дебіторської заборгованості в період з 01.11.2004 року по 01.08.2005 року;

-          рахунками за період з 01.11.2004 року по 01.08.2005 року;;

-          розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позовача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Твердження відповідача про те, що ним згадані телекомунікаційні послуги не отримувалися належним чином не підтвердженні, а тому до уваги не беруться.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень господарського кодексу України від 16.01.03 р № 436-VI, а саме п.4 Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які  виникли після набрання чинності  його положеннями відповідно до розділу 4, а до господарських відносин. Що виникли до набрання чинності  відповідними положеннями ГКУ, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов”язків. Які продовжують існувати або вионикли після набрання чинності цими положеннями.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб”єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов”язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України,з урахуванням особливостей, передбачених ГК України та з урахуванням Закону України “Про телекомунікації” (ст.ст. 33,36).

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і обов’язки сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Віповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлени строк відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є надання послуг телефонного зв’язку (ст. 11 ЦК  України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість наданих послуг телефонного зв’язку є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається (ст.ст. 615, 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу до п. 4.2.1 договору нарахована до сплати пеня у розмірі 36,04 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до ст. 258 ЦК України судом визнано необгрунтовані позовні вимоги в цій частині і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки погашені спеціальним строком позовної давності, а тому стягненню не підлягають.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно-державну значимість господарської діяльності відповідача, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійсненняцивільних прав (п.3 ст.13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово-майнового стану сторони у спорі.

За ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, що порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно-правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані,на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наяність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Методика розрахунку позивачем вартості та обсягу наданих послуг грунтується на встановлених нормативах і відповідачем не оспорювалась за весь період стосунків.

Таким чином, позивачем переважно доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст.49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст.124 Конституції України; ст.2 Закону України “Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-84, 115, 116; Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов ВАТ “Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Закарпатської області, м.Ужгород до Львівської державної залізниці в особі відокремленого підрозділу  “Вокзалу Ужгород” про стягнення 1269,15 грн. задоволити частково.

2.Стягнути з Львівської державної залізниці в особі відокремленого підрозділу “Вокзал Ужгород” юридична адреса 88000 м.Ужгород вул. Станційна, 9 на користь ВАТ “Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Закарпатської області, м.Ужгород заборгованість в сумі 1233грн. 11 коп. а також 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті держмита і 118 грн.00 коп. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ відповідно до ст.116 ГПК України.

4. Рішення набтрає законної сили після закінчення 10-ти денного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                             Петрик І.Й.