ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"05" листопада 2007 р.

справа № 20-11/183-5/211

За позовом:  За
позовом  Суб`єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (НОМЕР_1 АДРЕСА_1)

до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю “Торговый комплекс “
Пріветлівий” (99029  м.
Севастополь, пр. Ген. Острякова, 60)

про стягнення заборгованості  та штрафних санкції

Суддя Євдокимов
І.В.

Представники сторін:

Позивач - ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_2,
виданий Сєверодонецьким ГОУМВДУ в Луганської області 23.12.96,

Відповідач
- Демченко Ігор Іванович, юрист, довіреність №
б/н   від 24.10.07,

Суть спору:

У липні 2006 року Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий комплекс "Пріветлівий" про
стягнення 10193,87грн., яка складається з основної заборгованості в сумі
1737,58грн., транспортних витрат (вартості поїздок в суд, ВДВС), мешканням в
готелі, відрядженням в сумі 1279,95грн., оплати юридичних послуг в сумі
2200грн.,  моральної шкоди в сумі  3690грн., інфляційних відшкодувань в сумі
667,93грн., 3% річних  в сумі 156,1грн.
та неотриманих доходів в сумі 462,31 грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги невиконанням ЗАТ "Торгово-виробничий комплекс "Пріветлівий",
правонаступником якого є ТОВ "Торговий комплекс "Пріветлівий",
рішення господарського суду м. Севастополя від 10.07.2003р. по справі
№20-3/194.

Ухвалою господарського суду м.
Севастополя від 26.10.2006р., залишеною без змін постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 21.12.2006р., припинено провадження у
справі №20-11/183 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю
"Торговий комплекс "Пріветлівий" на користь суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1737,58 грн. та в
частині стягнення збитків в розмірі 280,62 грн. за участь у виконавчому
провадженні та в розмірі 32,86 грн. за ксерокопіювання, з підстав наявності
рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Рішенням господарського суду м.
Севастополя від 26.10.2006р. по справі № 20-11/183 позов суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Товариства
з обмеженою відповідальністю "Торговий комплекс "Пріветлівий" на
користь суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 - 1000,72 грн., з яких:
112,6 грн. -3% річних, 481,76 грн. - інфляційне відшкодування, 406,36 грн. -
збитки, а також витрати по сплаті державного мита на суму 10 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу на суму 11,58 грн. В іншій частині позову відмовлено, у
зв'язку з безпідставністю заявлених вимог.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 21.12.2006 по справі № 20-11/183   апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ
"Торговий комплекс "Пріветлівий" задоволено. Рішення
господарського суду м. Севастополя від 26.10.2006р. у справі №20-11/183
скасовано, прийняте нове рішення про відмову в задоволенні позову суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
"Торговий комплекс "Пріветлівий" про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій.

Постановою Вищого господарського
суду України від 12.04.2004 Постанова Севастопольського апеляційного
господарського суду від 21.12.2006 та рішення господарського суду м.
Севастополя від 26.10.2006 скасовані, справа № 20-11/183 направлена на новий
судовий розгляд до господарського суду міста Севастополя.

Ухвалою суду від 17.05.2007 справа
прийнята до провадження суддею І.В. Євдокимовим, їй привласнений №
20-11/183-5/211.

Представникам сторін в судовому
засіданні роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки, передбачені ст. ст. 20,
22 Господарського процесуального кодексу
України.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши надані докази,  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Спір між сторонами виник у
зв'язку з невиконанням закритим акціонерним товариством "Торговий комплекс
"Приветливый" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю
"Торговий комплекс "Приветливый") договору № 43 від 30.05.2000,
укладеного між сторонами, у зв'язку з чим суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 змушена була звернутися до господарського суду міста Севастополя з
позовом про стягнення заборгованості та інших витрат.

Як свідчать матеріали
справи, рішенням господарського суду міста
Севастополя від 10.07.2003 у справі № 20-3/194 (а.с. 37), залишеним без
змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від
03.09.2003, за позовом суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до закритого
акціонерного товариства “Торгово -промисловий комплекс “Приветливый”
(правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю “Торговый
комплекс “Приветливый”) про стягнення заборгованості в розмірі 1737,58 грн., з
яких 1253,8 грн. -основна заборгованість, 127,83 грн. -інфляційне
відшкодування, 3% річних в розмірі 87,45 грн., 51,0 грн. -державного мита,
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в  розмірі 118,0 грн. та витрат по сплаті
юридичних послуг в розмірі 100,0 грн., позов був задоволений у повному
обсязі.

Судом апеляційної та касаційної
інстанції рішення по справі № 20-3/194 від 10.07.03 було залишено без змін.

24.11.03  по справі № 20-3/194 було видано наказ.

10.12.06 на адресу суду надійшло
клопотання від представника Відділу державної виконавчої служби Ленінського
районного управління юстиції в м. Севастополі про заміну сторони на  стадії виконавчого провадження на правонаступника.

Ухвалою суду від 18.01.05 по справі
№ 20-3/194 суд в задоволенні заяви Відділу державної виконавчої служби
Ленінського районного управління юстиції в м. Севастополі про заміну Закритого
акціонерного товариства “Торгово -промисловий комплекс “Пріветлівий” на
правонаступника Товариства  з обмеженою
відповідальністю “Торговый комплекс “Приветливый” відмовив.

13.06.05 на адресу суду надійшло
аналогічне клопотання від Суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Однак, ухвалою від 26.07.05 суд в задоволенні
клопотання про заміну сторони на стадії виконавчого провадження на  правонаступника  відмовив.

31.01.05 старший державний
виконавець Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління
юстиції в м. Севастополі Фрідман В.А.
постановою  закінчив виконавче
провадження на підставі вищезазначених ухвал господарського суду.

Рішенням господарського
суду міста Севастополя від 21.06.2004 у справі № 20-4/060 за позовом суб`єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
“Торговый комплекс “Приветливый” про стягнення 1423,77 грн. та сплати юридичних
послуг в розмірі 130,00 грн., позов був задоволений частково, в задоволенні
вимог щодо відшкодування витрат в розмірі 280,62 грн. при участі у виконавчому
провадженні та збитків в розмірі 32,86 грн. при ксерокопіюванні -відмовлено.

За результатами перегляду в
апеляційному та касаційному порядку, зазначене рішення суду від 21.06.2004 у
справі № 20-4/060 залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 10.08.2004 та постановою Вищого господарського суду
України від 14.12.2004.

Таким чином, суд дійшов висновку
про те, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення заборгованості в
розмірі 1737,58 грн., збитків в розмірі 280,62 грн. за участь у виконавчому
провадженні та збитків в розмірі 32,86 грн. за ксерокопіювання вже розглянуті в
судовому порядку, спір в цій частині між тими ж сторонами, про той же предмет і
з тих же підстав судом вирішений, про що свідчать відповідні рішення
господарського суду міста Севастополя, які набрали законної сили.

На підставі викладеного, спір в
даній частини спору підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу України є рішення господарського суду або
іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між
тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ
"Торговий комплекс "Приветливый"   3% річних, збитків від інфляції а також
збитків, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, а
ні у виконавчому провадженні, а ні в рішенні господарського суду від 10.07.2003
у справі № 20-3/194 факт правонаступництва не встановлений. Зважаючи на те, що
відсутні підстави вважати, що невиконання судового рішення обумовлено
неправомірністю поведінки відповідача, оскільки у виконавчому провадженні
зазначена інша юридична особа -боржник, та приймаючи до уваги факт закінчення
цього провадження відповідною постановою держвиконавця, суд не вбачає
причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача у даної справі та
невиконанням судового рішення від 10.07.2003.

Крім того, витрати, пов'язані з
участю позивача у судовому засіданні 03.09.2003, вже були предметом судового
розгляду у справі № 20-4/060, докази стосовно виникнення цих витрат позивачем
надавалися, їм була надана судом відповідна оцінка, спір було розглянуто і у
позові відмовлено, що є підставою для припинення провадження в цій частині на
підставі пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу
України.

Окрім того, слід також зазначити, що
понесені позивачем витрати місцевий господарський суд кваліфікує як збитки, однак
слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням
або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (стаття 203
Цивільного кодексу УРСР), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що
виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 40 Цивільного кодексу УРСР).

Також, суд відмовляє позивачу в
задоволенні позовних вимог в частині відшкодування збитків в розмірі 37,2 грн.
за участь у судовому засіданні 13.07.2004 в господарському суді Луганської
області, у зв'язку з тим, що такі вимоги суд також вважає безпідставними та
такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки рішення в цій
частині прийнято не було, позов був повернений без розгляду.

Крім того, слід зазначити, що за
загальним правилом, для стягнення збитків потрібна наявність всіх елементів
складу циві льного правопорушення, який включає в себе протиправну поведінку
заподіювача, наявність негативних наслідків (збитків), причинний зв'язок між
проти правною поведінкою та наслідками, а також вину заподіювача.

Протиправною поведінкою, при цьому,
у цивільних правовідношеннях є порушення особою вимог правової норми, тобто
здійснення заборонених дій або утримання від виконання наказів правової норми
діяти відповідним чином (бездіяльність).

Право на звернення до
господарського суду за захистом своїх порушених прав або оспорюваний прав і
охоронюваних законом інтересів встановлено статтею 1 Господарського
процесуального кодексу.

Отже, звернення позивача з
позовними вимогами до суду для захисту своїх прав, навіть у тому випадку, якщо
у подальшому судом відмовлено у задоволенні заявлених вимог, не є протиправною
поведінкою та не порушує будь-які правові норми.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин.

Статтею 23 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у  фізичному
болю  та  стражданнях,
яких  фізична  особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у  душевних  стражданнях,
яких  фізична  особа
зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,  членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у  душевних
стражданнях,  яких  фізична
особа  зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;  4) у
приниженні честі,  гідності,  а також ділової  репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування
моральної  шкоди  визначається судом  залежно
від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань,   погіршення   здібностей
потерпілого   або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,  якщо вина є підставою для відшкодування, а
також з урахуванням інших обставин,  які
мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.2005 під моральною  шкодою
слід  розуміти  втрати
немайнового характеру
внаслідок  моральних  чи фізичних страждань,  або інших негативних  явищ,
заподіяних   фізичній   чи
юридичній   особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до  чинного
законодавства  моральна  шкода
може полягати, зокрема:  у  приниженні
честі,  гідності,  престижу або ділової репутації,  моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я,  у   порушенні
права   власності   (в
тому   числі
інтелектуальної),  прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку  з  незаконним
перебуванням  під слідством і
судом,  у порушенні  нормальних
життєвих   зв'язків   через
неможливість продовження
активного  громадського
життя,  порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під
немайновою  шкодою,  заподіяною
юридичній  особі,  слід розуміти втрати немайнового
характеру,  що  настали
у  зв'язку  з приниженням   її
ділової   репутації,   посяганням
на  фірмове найменування,  товарний
знак,  виробничу   марку,
розголошенням комерційної
таємниці,  а  також
вчиненням  дій,  спрямованих
на зниження  престижу  чи
підрив  довіри до її діяльності.

Згідно роз'яснень президії Вищого
арбітражного суду України від 29.02.1996 № 02-5/95 моральною   визнається
шкода,   заподіяна    організації порушенням  її
законних  немайнових  прав.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог, а саме: на відшкодуванні йому моральної шкоди, яка, на його
думку, була заподіяна в результаті порушення відповідачем прав, що призвело до
порушення його справ, він переніс психологічний стрес, погіршило можливості по
веденню підприємницької діяльності.

Звертаючись до суду з позовом про
відшкодування моральної шкоди позивачем не вказано, у чому полягає моральна
шкода, завдана йому як підприємцю, не визначено з чого виходив позивач при
встановленні суми моральної шкоди у розмірі 3690,00 грн.

Виходячи з наданих позивачем
доказів суд встановив, що обставини, які свідчили б про приниження відповідачем
ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошення комерційної таємниці, зниження престижу чи підрив довіри до
його діяльності, відсутні.

Обов'язок відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, передбачений Цивільним кодексом України,  пов'язаний
із зобов'язанням, що  виникає  внаслідок
заподіяння  шкоди,  а не із зобов'язанням, яке  виникає
з  договору  чи
з   інших   підстав.
Виходячи  з  викладеного,
у  випадках  невиконання
або неналежного виконання
договірних  зобов'язань відсутні
підстави для застосування до винної  сторони
статті 23 Цивільного кодексу України (Лист Вищого арбітражного суду України від
27.04.1995 № 01-8/281).

Таким чином, суд вважає позовні
вимоги необґрунтованими, а тому відмовляє в задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 22, 44, 49, п. 2 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

вирішив:

1.          Провадження в частині стягнення
заборгованості в розмірі 1737,58 грн., збитків в розмірі 280,62 грн. за участь
у виконавчому провадженні та збитків в розмірі 32,86 грн. за ксерокопіювання, а
також витрат, пов'язаних з участю позивача у судовому засіданні 03.09.2003,
припинити.

2.          В іншої частині позову відмовити.

Суддя
І.В. Євдокимов

Рішення
оформлено

згідно
з вимогами

ст.
84 ГПК України

та
підписано

05.11.2007

Розсилка:

1.          Суб`єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1-НОМЕР_1 АДРЕСА_1

2.          Товариство з обмеженою
відповідальністю “Торговый комплекс “Приветливый”  - 99029
м. Севастополь, пр. Ген. Острякова, 60.

3.          Справа

4.          наряд