ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.09.2007  року                                                            Справа № 7/193

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                              Бойченка К.І.

Семендяєвої І.В.

секретар судового засідання           Антонова І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Раков В.В. – предст. за дов. №79 від 16.08.07.

від відповідача: Козін В.М. – предст. за дов. б/н   від 18.04.07.

розглянувши

апеляційну скаргу           ТОВ „Милен”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду          Луганської області

від          02.07.07

у справі          № 7/193 (суддя Воронько В.Д.)

за позовом          ТОВ „Милен”, м. Луганськ

до відповідача          Колективного сільськогосподарського підприємства „ВААЛ”, м. Луганськ

про          стягнення 61 918 грн. 80 коп.

за зустрічним позовом           Колективного сільськогосподарського підприємства „ВААЛ”, м. Луганськ

до           ТОВ „Милен”, м. Луганськ

про          визнання угод недійсними

в с т а н о в и в:

ТОВ „Милен” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до КСП „ВААЛ” з вимогами стягнути 55 812 грн. 17 коп. боргу з орендної плати, 2 394 грн. 55 коп. 3% річних, 3 712 грн. 08 коп. пені.

КСП „ВААЛ” подало до суду зустрічний позов з вимогами визнати недійсними на підставі ст. 48 Цивільного кодексу УРСР (1963р.) договір оренди асфальтованої ділянки від 26.04.01 та договір від 26.04.01 про приймання-передачу в оренду асфальтного покриття.

Рішенням господарського суду Луганської області від 02.07.07 у справі                 № 7/193 у задоволенні первісного позову відмовлено, судові витрати за первісним позовом покладені на його заявника. Зустрічний позов задоволено, визнано недійсним договір оренди від 26.04.01 та договір приймання-передачі від 26.04.01, укладених між ТОВ „Милен” та КСП „ВААЛ”, стягнуто з відповідача за зустрічним позовом судові витрати.

ТОВ „Милен”, не погодившись з прийнятим рішенням, звернулося до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скаргу задовольнити, скасувати рішення суду повністю, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ „Милен” та відмовити у зустрічному позові.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України).

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 14.08.07 у зв’язку з відпускним періодом призначено інший склад колегії: Парамонова Т.Ф. – суддя – головуючий, Бойченко К.І., Семендяєва І.В. – судді.

У судовому засіданні 04.09.07 було оголошено перерву до 06.09.07 о 12 -30 хв.

За клопотанням представника позивача здійснювалася фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.1996 виконавчим комітетом Луганської міської ради прийнято рішення № 565/2 про надання ТОВ „Милен” у постійне користування земельної ділянки площею 3000 кв.м. на перехресті вулиць Демьохіна та Совєтської для будівництва адміністративного будинку.

21.01.97 ТОВ „Милен” виданий акт на право постійного користування земельною ділянкою відповідно до рішення виконкому № 565/2  від 23.10.96. В акті зазначено, що земля надається для користування та будівництва адміністративного будинку. У подальшому позивачу змінено цільове призначення землі на будівництво торгового комплексу та площа земельної ділянки.

26.04.01 укладено договір без номеру про надання ділянки у користування на умовах оренди /договір оренди землі/ між ТОВ „Милен” (орендодавець) та КСП „ВААЛ” (орендар), за умовами якого орендодавець передає, а орендатор приймає у користування терміном на один рік на умовах оренди асфальтне покриття площею 100 кв.м. ( арк. с. 10-13, том 1). На виконання умов даного договору 26.04.01 між тими же сторонами укладено договір приймання – передачі об’єкту оренди – асфальтованого покриття. Відповідно до п. 4.1. даного договору орендодавець передає, а орендар приймає заасфальтоване покриття площею 100 кв.м. під розміщення кіоску.

Підставою первісного позову, як встановлено судом першої інстанції, є те, що відповідно до умов договору оренди від 26.04.01 відповідач повинен був сплачувати орендну плату у розмірі 1500 грн. За період з 01.05.01 по 01.03.04 утворився борг у сумі 51 000 грн., а з урахуванням індексу інфляції розмір боргу складає 55 812 грн.17 коп.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що з боку ТОВ „Милен” договір оренди підписаний не уповноваженою особою Сильниченко В.В., який був звільнений з посади директора на підставі протоколу зборів учасників від 28.02.2000, також орендодавець передав в оренду майно, на яке у нього відсутні документи на право власності. З боку КСП „ВААЛ” договір підписаний не директором Хрущом О.І., останній не уповноважував підписувати від його імені договір.

Суд першої інстанції, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 40 Земельного кодексу України (в редакції від 18.01.1990) та ст. 4 Закону України „Про оренду землі”, встановив, що, передавши в оренду КСП „ВААЛ” землю, ТОВ „Милен” порушило вимоги законодавства України.

Ленінським районним відділом міліції м. Луганська 02.08.04 порушена кримінальна справа № 02/04/1196 відносно громадян Юсипей В.В. та Сологуб В.А. В обвинувальному висновку зазначено, що Юсипей В.В., не маючи повноважень від директора КСП „ВААЛ” Хруща О.І. на підписання договорів, виконав підпис від імені Хруща О.І. на договорі оренди від 26.04.01, чим вчинив злочин, передбачений  ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України. Постановою Ленінського районного суду від 20.02.06 Юсипей В.В. визнаний винним у скоєні цього злочину, але звільнений від кримінальної відповідальності у зв’язку з амністією.

Суд першої інстанції встановив, що підписання договору оренди неповноважною особою з боку КСП „ВААЛ” у порушення вимог ст. 63 Цивільного кодексу УРСР (1963р.) є підставою для визнання договору оренди недійсним.

Судом зазначено, що передача землі оформлена також договором, в якому передбачені певні умови оренди, тому даний договір є недійсним на підставі ст. 48 Цивільного кодексу УРСР (1963р.) у зв’язку з відсутністю у ТОВ „Милен” повноважень на передачу землі в оренду.

У зв’язку з визнанням договору оренди недійсним у ТОВ „Милен”, як зазначив суд першої інстанції, відсутні правові підстави для отримання орендної плати за об’єкт оренди.

За таких підстав, господарський суд у задоволенні первісного позову відмовив, а зустрічний позов задовольнив повністю.

ТОВ „Милен” вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв’язку з одностороннім, упередженим підходом до розгляду обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування своїх доводів за апеляційною скаргою заявник посилається на те, що суд помилково посилається на фактичне передання в оренду землі, у подальшому застосовуючи до правовідносин норми законодавства, що регулюють земельні відносини, оскільки предметом оренди виступало асфальтоване покриття, а не земля. Застосування судом ст. 4 Закону України „Про оренду землі”, на думку скаржника, не обґрунтовано.

Крім того, у рішенні суд не дав оцінку наданих позивачем документів, які підтверджують право власності позивача на асфальтовану площадку.

Заявник посилається на те, що суд у рішенні робить висновок про неправомочність підпису Юсипей В.В. лише на підставі витягу обвинувального висновку в кримінальній справі, не аналізуючи його у повному тексті.

Також не дається судом оцінка доказів, які свідчать про повноваження Юсипей В.В. на підписання документів від імені директора КСП „ВААЛ” Хруща А.І.

Скаржник зазначає, що підпис особи, яка підписала договір оренди від імені керівника, засвідчена оригіналом печатки. Наявність відбитку печатки КСП „ВААЛ” на оскаржуваних документах, а також підпис Хруща А.І. на договорі прийому-передачі від 26.04.01 спростовують висновки суду про недійсність договору від 26.04.01 таким, що суперечить ст. 63 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.).

Доводи апеляційної скарги судовою колегією не приймаються з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,  договір про надання ділянки у користування на умовах оренди /договір оренди землі/ від 26.04.01 року /далі- Договір-1/ з боку відповідача підписано неуповноваженою особою, а саме гр. Юсипей В.В. Цей факт підтверджено висновком експертизи №3236 від 14.06.2005 року у кримінальній справі №02/04/1196 – а. с. 86 том 2. Стосовно договору приймання-передачі об»єкту оренди – асфальтованого покриття від 26.04.01 року  /далі – Договір-2/ слід зазначити наступне. Виходячи з його умов, а саме: розміру з визначенням сторін, особливих умов, порядку припинення зобов»язань та інших, його слід розцінювати як додаткову угоду до договору про надання ділянки у користування на умовах оренди /договір оренди землі/. За таких обставин судом першої інстанції  правомірно досліджено обидва договори і визнано їх недійсними.

З висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з таких підстав. У даному випадку пріоритетним є визначення предмету договору оренди для правильного застосування норм матеріального права.

Аналіз умов договорів щодо предмету та мети укладання свідчить про те, що фактично в оренду була передана земельна ділянка. Так, в договорі-1  вказано, що площа закріплена в натурі та визначена на доданому до договору плані поворотними точками, ділянка надана для розміщення тимчасової споруди / торгівельний кіоск/. В договорі-2 вказано про визначення орендованої площі  згідно плану зовнішніх меж землекористування позивача. Такі посилання свідчать про те, що об»єктом оренди є земельна ділянка. Також з пояснень позивача, наданих до суду першої інстанції, вбачається, що  після підписання договору «на месте було осуществлено выделение на местности границ асфальтового покрытия с учетом имеющегося у истца государственного акта на землю».

Крім того, з обвинувачувального  вироку  по кримінальній справі №02/04/2004 вбачається, що в  процесі розслідування сторони /зокрема, Сильниченко Н.А./ давали показання як свідки щодо укладання між ними саме договору оренди земельної ділянки ( а. с. 64 на звороті, 65, том 2).

За таких обставин посилання позивача на те, що він є власником асфальтового покриття та на те, що підписання Договору-2 директором відповідача Хрущ О.І. є схваленням Договору-1 не може бути прийнято до уваги. Належні докази повноважень Юсипей В.В. на підписання угод від іменні юридичної особи КСП «ВААЛ» в матеріалах справи відсутні.

Представником позивача  в судовому засіданні 04.09.07 подано клопотання про залучення до матеріалів справи копії звіту про інженерно-вишукувальні роботи та копії договору підряду, а  06.09.07 - про залучення довідки Міського комунального підприємства експлуатаційно-лінейного управління автошляхів №388 від 06.09.07 та інвентаризаційного опису за 2001 рік, як доказів права власності на асфальтове покриття.  Судом апеляційної інстанції вищезгадані документи до матеріалів справи залучено, але з огляду на вищевикладене, а також на те, що ці документи не були предметом дослідження у суді першої інстанції і позивачем не надано доказів неможливості їх подання, їх дослідження як доказу у справі суд апеляційної інстанції вважає недоцільним.

Крім того, стосовно довідки №388 слід зауважити, що вона видана згідно з викопіровкою плану міста, тоді як судом було надіслано запит згідно документів, доданих до Договорів-1 та 2.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ТОВ „Милен” задоволенню не підлягає. Рішення господарського суду Луганської області слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі покладається на заявника скарги (позивача у справі за первісним позовом).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу ТОВ „Милен” на рішення господарського суду Луганської області від 02.07.2007 у справі № 7/193 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 02.07.2007 у справі             № 7/193 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Т.Ф. Парамонова

Суддя                                                                      К.І. Бойченко

Суддя                                         І.В. Семендяєва

Надруковано 5 примірників:

1-          до справи

2-          позивачу

3-          відповідачу

4-          до наряду ЛАГС

5-          ГСЛО