ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2007 року                                                                                   Справа № 28/110-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Білецької Л.М., Науменко І.М. (зміни у  складі колегії суддів на підставі розпорядження від 28.08.2007р. № 20)

при секретарі: Корх Д.В.

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.84);

відповідача (1) –Кізяков Ю.В., дов. № 11/2 від 24.05.2007р.;

відповідач (2) –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.85);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Ливарник”, м. Павлоград

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2007 року

у справі № 28/110-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства “Ливарник”, м. Павлоград

до   В/1 -  товариства  з обмеженою відповідальністю виробниче об’єднання “Укрзалізшляхбуд”, м. Дніпропетровськ

В/2 - Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями “Придніпровський кулеливарний завод”, Дніпропетровська область, с. Партизанське

про  визнання недійсним договорів позики та про звільнення від зобов’язань за цими договорами

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2007р. (суддя Манько Г.В.) по справі № 28/110-07 за позовом відкритого акціонерного товариства “Ливарник”, м. Павлоград (далі –ВАТ “Ливарник”) до товариства  з обмеженою відповідальністю виробниче об’єднання “Укрзалізшляхбуд”, м. Дніпропетровськ (далі –ТОВ ВО “Укрзалізшляхбуд” (перший відповідач)) та Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями “Придніпровський кулеливарний завод”, Дніпропетровська область, с. Партизанське (далі –ТОВ з ІІ “Придніпровський кулеливарний завод” (другий відповідач)) про визнання недійсним договорів позики та про звільнення від зобов’язань за цими договорами в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що позивачем не доведено належними доказами факт укладення оспорюваних угод службовими особами сторін, внаслідок зловмисної домовленості та правові підстави, передбачені ст..232 ЦК України для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням господарського суду Дніпропетровської області, його оскаржує в апеляційному порядку позивач по справі –ВАТ “Ливарник” м.Павлоград, на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду матеріалам, обставинам справи, неповне з’ясування обставин, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом не було надано належної правової оцінки тому, що укладення оспорюваних договорів та отримання вищенаведеної позики не було обумовлено ніякою господарською необхідністю для позивача;

- висновок господарського суду про відсутність доказів укладення оспорюваних договорів внаслідок зловмисної домовленості суперечить матеріалам, обставинам справи, оскільки сам господарський суд направив справу до правоохоронних органів та в своїй ухвалі господарський суд зазначив, що в діях посадових осіб відповідачів є ознаки протиправних дій.

Перший відповідач –ТОВ ВО “Укрзалізшляхбуд” м.Дніпропетровськ, у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення скарги заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, матеріалам, обставинам справи.

Другий відповідач –Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями “Придніпровський кулеливарний завод”, Дніпропетровська область, с. Партизанське, правом надання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до ст..96 ГПК України, не скористався, як не скористався правом участі в судовому засіданні, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази (поштове повідомлення про вручення ухвали суду апеляційної інстанції від 25.07.2007р. № 11300435 –а.с.85).

Позивач по справі –ВАТ “Ливарник” –також не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст..22 ГПК України, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться докази отримання скаржником ухвали суду апеляційної інстанції про призначення апеляційної скарги до розгляду (поштове повідомлення від 25.07.2007р.  № 11300427). Враховуючи, що будь-які клопотання про відкладення розгляду справи скаржником не заявлені, про час та місце судового засідання скаржника повідомлено належним чином, двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги закінчується, то неявка представника скаржника в судове засідання не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами в цьому судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника першого відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

19.04.2004р. між Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями “Придніпровський кулеливарний завод”, Дніпропетровська область, с. Партизанське (“позикодавець” за договором, другий відповідач по справі) та ВАТ “Ливарник” м.Павлоград (“позичальник” за договором, позивач по справі, скаржник) було укладено договір, відповідно до якого “позикодавець” передає у власність “позичальнику” грошові кошти в сумі 553 000 грн., а “позичальник” зобов’язується повернути “позикодавцеві” таку ж суму грошових коштів; як зазначено в п.1.2 розділу 1 договору, останній є безпроцентним та безоплатним. Пунктом 6.2 розділу 6 договору сторони передбачили термін дії договору –до 31.12.2004р., а в частині зобов’язань “позичальника” щодо повернення суми позики –до виконання ним усіх зобов’язань. Пунктом 3.2 розділу 3 договору сторони визначили, що строк повернення позики до 31.12.2004р.

Також, 19.04.2004р. між ТОВ “Укрзалізшляхбуд” м.Дніпропетровськ (“позикодавець” за договором, перший відповідач по справі) та ВАТ “Ливарник” м.Павлоград (позивач, скаржник, “позичальник”) було укладено договір, відповідно до якого “позикодавець” передає у власність “позичальнику” грошові кошти в сумі 400 000 грн., а “позичальник” зобов’язується повернути “позикодавцеві” таку ж суму грошових коштів; зазначений договір є без процентним та безоплатним. Відповідно до п.п.3.1, 3.2 розділу 3 договору позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок “позикодавця”, строк повернення позики –до 31.12.2004р.

Як вбачається із змісту позовної заяви, її прохальної частини, позивач просив господарський суд визнати недійсними вищенаведені договори, оскільки вони є правочинами, укладеними внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з представником другої сторони; в якості норм матеріального права позивач послався на ст..232 ЦК України.

Відповідно до ст..232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Отже, для визнання право чину недійсним на підставі ст..232 ЦК України необхідно встановити наявність того, що орган юридичної особи, який діє одноособово та підлягає під поняття представник згідно зі ст..237 ЦК України діяв зловмисно при укладенні угоди та укладення угоди суперечить інтересам юридичної особи.

Таким чином, умовою застосування норми ст..232 ЦК України є наявність зловмисної змови представника однієї сторони з іншою стороною, незалежно від того, чи мали учасники змови чи один із них ціллю користь, істотним при доведеності певного складу правопорушення є те, що представник однієї сторони або інша сторона діяли з метою вчинити шкоду тій особі, чиї інтереси повинен захищати представник. Тобто, істотним при доведенні складу правопорушення є факт доведення суб’єктивної сторони –вини особи, яка діяла як представник, або осіб.

Оскільки при вчиненні правочину внаслідок зловмисної домовленості представник діє не в інтересах особи, яку він представляє, то останній таким правочином завдаються збитки. Тому для визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, суд повинен встановити не тільки факт зловмисної домовленості представника з іншою особою, а й наявність збитків та причинний зв’язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

У випадку визнання право чинів недійсними за ознаками ст..232 ЦК України повинні застосовуватись правові наслідки, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України, ч.2 ст232 ЦК України.

З метою перевірки викладених в позовній заяві обставин, встановлення вищенаведених фактів, зокрема, доведення суб’єктивного складу правопорушення, господарським судом за клопотанням позивача (а.с.42-43) справу було направлено до прокуратури Дніпропетровської області, а провадження по справі було зупинено (ухвала господарського суду від 20.03.2007р. –а.с.61).

13.04.2007р. справу було направлено Прокуратурою Дніпропетровської області для організації перевірки та прийняття рішення до Прокуратури м.Павлограда (а.с.63).

Старшим слідчим прокуратури м.Павлограда Дацко С.В. 30.04.2007р. було прийнято постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за результатами перевірки ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2007р. по цій справі, на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочинів (ксерокопію вищевказаної постанови залучено до матеріалів справи). Докази оскарження, скасування вищезазначеної постанови прокуратури м.Павлограда відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником при розгляді справи судам обох інстанцій.

Будь-які інші докази, підтверджуючи факт зловмисної змови представників за оспорюваними договорами, або одного із представників, докази наявності певного причинно-слідчого зв’язку між діями представників та збитками в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України згідно з вимогами ст..33 ГПК України не надавались скаржником (позивачем) судам обох інстанцій, відсутні в матеріалах справи.

За цих обставин господарським судом зроблено правильний та обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для визнання оспорюваних угод недійсними на підставі ст..232 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2007р. по справі  № 28/110-07 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Ливарник”, м. Павлоград –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               Л.М.Білецька

І.М.Науменко

З оригіналом згідно.

Помічник судді                                            О.О.Головіна

03.09.2007