ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.
№ 4/1508-12/274

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача -

третьої особи -

пр. Станова Ю.В. –дов. №ЦПХ-18/4022 від 11.02.06р.
пр. Коцай С.Л. –дов. №НЮ-1040 від 22.09.06р.

не з'явився

розглянувши  матеріали касаційної скарги
державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

у справі
господарського суду Львівської області

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року

за позовом
державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до
третя особа
Львівської державної залізниці
закрите акціонерне товариство фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

про
стягнення коштів

Розпорядженням №02-12.2/164 від 11.07.2007р. у зв’язку з відпусткою судді Першикова Є.В. змінено склад  колегії суддів у справі №4/1508-12/274 призначеної до розгляду у складі - головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2006 року державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Львівської державної залізниці за участю третьої особи закритого акціонерного товариство фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" про стягнення боргу у розмірі 150 643,41 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.03.2007р. (суддя Запотічняк О.Д.) позовні вимоги задоволено.

Рішення суду ґрунтується на укладеному  між ДП "Укрзалізничпостач" та Львівською залізницею договору поставки на умовах Інкотермс-2000 "FСА", згідно з яким залізниця повинна прийняти від постачальника продукцію в кількості, яка зазначена в залізничних накладних, а також на тих підставах, що залізницею порушено порядок приймання нафтопродуктів.

Не погоджуючись з даним рішенням, Львівська державна залізниця подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, і просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі зазначається, що суд дав невірну оцінку змісту прав та обов'язків сторін, не врахувавши, що за договором позивач зобов'язувався поставити нафтопродукти у конкретному місці, у конкретний термін, на визначених умовах та кількості. Також, що з моменту передачі нафтопродуктів постачальником перевізнику нафтопродукти перебували у власності позивача, тому відповідальність за цілісність товару повинна бути покладена на нього,  а оплата товару здійснювалася не за кількість товару, що обумовлена договором, а за фактично поставлену. У доповненнях до апеляційної скарги покликається, що судом безпідставно не взято до уваги комерційні акти, складені відповідачем згідно вимог Статуту залізниць України із повідомленням позивача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що після передачі товару до перевезення відповідальність за нестачу товару покладається на відповідача. Зазначає, що при наливанні нафтопродуктів було залучено експертів Кременчуцької торгово-промислової палати, які підтвердили відповідність маси нафтопродуктів, що наливались в цистерни, масі, вказаній у залізничних накладних.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2007р. (судді Мельник Г.І., Новосад Д.Ф., Михалюк О.В.) апеляційну скаргу задоволено, рішення господарського суду Львівської області скасовано, в задоволення позовних вимог відмовлено.

Постанова Львівського апеляційного господарського суду ґрунтується на тому, що позивач згідно з умовами Інкотермс-2000 "FСА" зобов'язаний надати товар Львівській залізниці згідно специфікації до договору за місцем вантажних реквізитів Львівської залізниці, поставка товару підтверджується сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі. Оскільки покупець –залізниця здійснює розрахунки за поставлений товару шляхом акцепту сповіщення при умовах фактичного отримання товару, то апеляційним судом визнано обґрунтованим часткова відмова залізниці від акцепту сповіщень позивача в межах недостачі дизпалива у цистернах.

У касаційній скарзі державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, і просить постанову Львівського апеляційного господарського суду скасувати, а рішення господарського суду Львівської області залишити в силі.

Заслухавши   суддю –доповідача, пояснення   представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, 10.01.2005р. між ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (постачальник) та Львівською державною залізницею (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №ЦХП-60205.

За змістом договору постачальник зобов'язується поставити нафтопродукти, а Львівська залізниця прийняти та оплатити їх на умовах, викладених в договорі. Згідно п.3.1. договору постачальник здійснює поставку товару залізничним або автотранспортом за вантажними реквізитами покупця на умовах та в терміни, які вказані в специфікаціях до Договору,  які надаються додатково та є його невід'ємними частинами.

Окрім цього, згідно договору та специфікацій до нього, умовами поставки нафтопродуктів є умови поставки "FСА" вантажні реквізити Львівської залізниці міжнародних правил тлумачення  торгових термінів «Інкотермс»в редакції 2000 року. Згідно п.А.4. умов поставки "FСА" вантажні реквізити Львівської залізниці міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс»в редакції 2000 року позивач зобов'язаний надати товар Львівській залізниці у визначеному місці. Отже, поставка нафтопродуктів згідно умов договору вважається здійсненою з моменту, коли позивач передав Львівській залізниці нафтопродукти згідно специфікації договору за місцем вантажних реквізитів Львівської залізниці.

Згідно п.3.4. договору поставка товару підтверджується сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі. Покупець здійснює розрахунки за поставлений товар шляхом акцепту сповіщення при умові фактичного отримання товару, що відповідає специфікації (п.6.2. Договору).

На виконання умов договору позивачем від ЗАТ „Торговий дім „Укртатнафта" відповідачу було відправлено товар на загальну суму 50 863 261,06грн, що підтверджується виставленими рахунками-фактурами та сповіщеннями.

Позивачем було передано нафтопродукти по накладних №43574610, №43574333, №43196464, №43196808, №43196807, №43193109, №43189853 №43189339, №43570971, №43571676, №43583713 із зазначенням кількості нафтопродуктів відповідно до умов договору. Перевізником був прийнятий вантаж та зроблені відмітки на накладних про прийняття товару.

Згідно п. 6.4. договору розрахунок за товар здійснюється відповідно до Наказу "Укрзалізниці" №329-Ц3 від 30.04.2004р. Відповідно до п.2.6.1 структурний підрозділ-вантажоодержувач акцептує авізо на суму фактично отриманих ТМЦ, які відповідають специфікації до договору поставки, за виключенням неякісної продукції, нестач або бракованої продукції згідно складених рекламацій.

Враховуючи дане положення, відповідачем рахунки були акцептовані частково.

Всього сповіщення недоакцептовані на суму 150 643,41 грн. з підстав, що відповідачем було виявлено нестачу нафтопродуктів про, що були складені відповідні комерційні акти: №АЧ 826995/96 від 22.06.2005р; №АЧ 826993/94 від 15.06.2005 р.; №АЧ 826978/70 від 02.05.2005р.; №АЧ 826979/72 від 04.05.2005 р.; №АЧ 829250/2 від 04.04.2005р.; №АТ 323655-1 від 22.04.2005 р.; № АЧ 808577/3 від 28.02.2005р.; №АЧ 816195/3 від 19.02.2005 р.; №АЧ 826983/76 від 13.05.2005р.; № АЧ 816202/8 від 20.05.2005 р. ; № БЕ 857462/1 від 16.09.2005р., в яких було зафіксовано нестачу нафтопродуктів та зазначено, що продукція прибула на станцію отримувача - Здолбунів Львівської залізниці без слідів втрати та розкрадання.

В результаті чого ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», посилаючись на безпідставну відмову відповідача акцептувати сповіщення, звернулося до господарського суду з позовом про зобов'язання відповідача акцептувати сповіщення на суму 150 643,41 грн., а в подальшому змінивши позовні вимоги на стягнення збитків в сумі 150 643,41 грн.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Статтею А.4 Правил Інкотермс-2000 встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар перевізнику, або іншій особі, призначеній покупцем, у названому місті у день чи у межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Згідно п.А 5 розділу "FСА" Правил Інкотермс-2000 продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту здійснення його поставки у відповідності зі ст.А.4. Правилами ст.А.9 передбачено зобов'язання продавця нести витрати, пов'язані з діями щодо перевірки товару, необхідними для здійснення товару у відповідності зі ст.А.4.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що продукція прибула на станцію призначення Львівської залізниці без слідів втрати та розкрадання, у непошкодженому рухомому складі, що є підставою для звільнення перевізника від відповідальності за нестачу вантажу, відповідно до положень пункту 111 Статуту залізниць України, що підтверджено комерційними актами, складеними у відповідності з вимогами Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.

Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, що не можливо погодитись з висновком місцевого господарського суду, що комерційні акти складені в односторонньому порядку, оскільки, згідно п.10 Правил складання актів, затвердженого наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.06р. залучення постачальника до їх складання не вимагається, а чинні Статут залізниць України та Правила складання актів (розділ 28 Правил перевезення вантажів) не містять винятків щодо порядку складання комерційних актів на нестачу вантажів, якщо одержувачем є підприємство або структурний підрозділ залізничного транспорту.

Спростовується також твердження суду першої інстанції про порушення відповідачем п.4.3 договору №ЦХП-60205 від 10.01.05р. та Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої 02.04.1998р. №81/38/101/235/122 (далі інструкція), вимоги якої є обов'язковими для підприємств, установ та організацій всіх галузей народного господарства і всіх форм власності.

Згідно з пунктом 4.1.2.10 Інструкції об'єм нафти і нафтопродукту в залізничних цистернах повинен визначатись із застосуванням посантиметрових градуювальних таблиць та засобів вимірювальної техніки для визначення рівня (метршток) залежно від типу цистерни.

Визначення кількості налитого у цистерну нафтопродукту шляхом  зважування на вагах за участю експерта Торгово-промислової палати інструкція не передбачає.

Пункт 4.1.3.17 Інструкції встановлює, що при прийманні нафтопродуктів маса визначається вантажоодержувачем разом з представником залізниці з урахуванням похибки вимірювання та природних втрат при транспортуванні, а за наявності наднормативних розбіжностей з перевізними документами оформлюється комерційний акт.

Відповідно до ст.1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що апеляційним господарським судом досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених судами рішень з наведених у касаційній скарзі мотивів.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року залишити без змін.

Головуючий          І. Ходаківська

Судді          Т. Данилова

Г. Савенко