КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2007                                                                                           № 38/215

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Кирилюк І.В., Логвиненко В.Ф.

від відповідача - Банах О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.07.2007

у справі № 38/215

за позовом                               Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до                                                   Державного управління справами

про                                                  стягнення 11628250 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДП обслуговування повітряного руху України звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Державного управління справами 11 628 250 грн. шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2007 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДП обслуговування повітряного руху України звернулося  до Київського апеляційного господарського суду  з апеляційною скаргою,  в якій просить  рішення скасувати та прийняти нове рішення про  задоволення  позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального  права.

Зокрема заявник посилається на те, що відповідач розпорядженням № 256 від 06.06.2002 р. призначив голову ліквідаційної комісії ДП «Державна база матеріально-технічного забезпечення», а тому відповідно до ст. 1172 ЦК України  відповідач повинен нести відповідальність за шкоду, завдану під час виконання головою ліквідаційної комісії трудових (службових)  обов’язків.

Відповідач   просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила  наступне.

04.12.2000 р. між Позивачем та Державним підприємством "Державна база матеріально-технічного забезпечення" був укладений договір №12.1-249 безвідсоткової позики, відповідно до якого Позивач надає позичальнику безвідсоткову позику на зворотній основі для становлення та розвитку позичальника. Відповідно до п.2.1. договору сума позики становить 3500000 грн.

03.01.2001р. між Позивачем та Державним підприємством "Державна база матеріально-технічного забезпечення" був укладений договір №12.1-268 безвідсоткової позики, відповідно до якого Позивач надає позичальнику безвідсоткову позику на зворотній основі для становлення та розвитку позичальника. Відповідно до п.2.1. договору сума позики становить 4800000 грн.

Згідно додаткової угоди від 04.02.02р. до договору від 03.01.01р. загальна сума позики становить 7800000 грн. Згідно додаткової угоди від 09.04.02р. до договору від 03.01.01р. загальна сума позики становить 10800000 грн.

Позивач на виконання умов укладених договорів перерахував Державному підприємству "Державна база матеріально-технічного забезпечення" кошти в розмірі 11628250 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, залучених до матеріалів справи.

06.06.2002р. Відповідачем було прийнято розпорядження №256 "Про ліквідацію Державного підприємства "Державна база матеріально-технічного забезпечення".

Згідно довідки Головного управління статистики в м. Києві від 21.03.05р. Державне підприємство "Державна база матеріально-технічного забезпечення" було ліквідовано 31.07.2002р. на підставі наказу власника (Відповідача) та вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

30.11.2006р. Позивач направив Відповідачу претензію з вимогою перерахувати на рахунок Позивача борг в сумі 13128259,00 грн.

Спір у даній справі виник у зв’язку із тим, що відповідач листом від 06.12.06р. відмовив позивачу у виплаті коштів.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Позивач просить суд на підставі ст.1173 Цивільного кодексу України стягнути з Відповідача, який є спеціальним державним органом, шкоду, заподіяну незаконними діями та рішенням цього органу.

Відповідно до п.1, 7, 8 Положення Відповідача, затвердженого Указом Президента України від 17.12.2002р. №1180/2002, Відповідач є спеціальним державним органом з матеріально-технічного, соціально-побутового та іншого забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, інших державних органів. Фінансування діяльності Відповідача здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фондів Державного бюджету України. Відповідач є головним розпорядником коштів Державного бюджету України, що виділяються на виконання покладених на нього завдань та функцій.

Відповідно до ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Таким чином,  відшкодування шкоди, яка завдана позивачу незаконними діями та рішенням відповідача при виконанні ним своїх повноважень, за умови наявності всіх складових елементів складу шкоди,  повинна відшкодовуватись саме державою з рахунків державного бюджету України, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання та виконання державних функцій відповідачем.

Даний висновок підтверджується також рішенням Конституційного суду України від 03.10.2001р. № 12-рп/2001, який вказує, що структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Відповідно до законів України „Про Службу безпеки України", „Про міліцію" шкода, завдана неправомірними діями працівників Служби безпеки України, органів внутрішніх справ, відшкодовується за рахунок державного бюджету. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов'язаннями.

За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 11 628 250 грн. шкоди.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2007 року у справі № 38/215 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Державного підприємства обслуговування повітряного руху України  підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2007 року у справі № 38/215 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України  - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

03.09.07 (відправлено)