ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  47/73

18.05.07

За позовом
Акціонерне товариство закритого типу " Темпо"

до                     ТОВ НВКФ
"Хлібсервіс"

про                    стягнення 20007,74 грн

Суддя

Представники:
Від позивача: Від відповідача:

Дуткевич Ю.Я. -представник.;  не з'явився.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 17792,00 грн.
заборгованості за поставлений товар, 1736,18 грн. -інфляційних втрат, 479,56
грн. -3% річних, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 22.03.2007 року було порушено провадження у справі № 47/73 на 18.04.2007
року.

Натомість, судове засідання щодо розгляду
справи №47/73 -18.04.2007 року не відбулося.

Ухвалою від 18.04.2007 року
розгляд справи було відкладено до 18.05.2007 року.

В судовому засіданні 18.05.2007
року представник позивача прохав суд позов задовільнити у повному обсязі.

Відповідач вимог суду, викладених в
ухвалі суду від 18.04.2007 року не виконав, відзив на позовну заяву не надав, і
в судове засідання 18.05.2007 року представник відповідача не з'явився.

Справа розглядається в порядку ст.
75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи за
позовом  Акціонерного товариства
закритого типу “Темпо” до Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ
"Хлібсервіс", заслухавши пояснення представника позивача,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2006 року між АТЗТ “Темпо”
(позивачем), в якості постачальника з однієї сторони, та ТОВ НВФ
"Хлібсервіс" (відповідачем), в якості покупця, з -другої, було
укладено усний Договір на поставку товару.

Так, на виконання даного договору
позивач поставив відповідачу товар (альбумін, агар, пектин) на загальну суму
-17792,00, що підтверджується наступними накладними, на підставі Довіреностей
виданих відповідачем на одержання товарно-матеріальних цінностей №969180 від
28.01.2006 року, №946768 від 20.02.2006 року, №946786 від 06.03.2006 року,
№946805 від 17.03.2006 року, №946841 від 07.04.2006 року:

1.          Накладна №2-03/02/06 від 03.02.2006
року на суму -2700,00 грн. у кількості 50 кг.;

2.          Накладна №2-23/02/26 від 23.02.2006
року на суму -7020,00 грн. у кількості 60 кг.;

3.          Накладна №6-10/03/06 від 10.03.2006
року на суму -3250,00 грн. у кількості 50 кг.;

4.          Накладна №2-21/03/06 від 21.03.2006
року на суму -142,00 грн. у кількості 2 кг.;

5.          Накладна №3-11/04/06 від 11.04.2006
року на суму -4680,00 грн. у кількості 40 кг.;

Однак, ТОВ НВФ "Хлібсервіс"
лише 27.02.2007 року та 28.02.2007 року було частково оплачено
позивачу за переданий товар сумарно -6300,00 грн., що підтверджується наданими
в судовому засіданні 18.05.2007 року повноважним представником позивача
розширеними банківськими виписками по особовому рахунку АТЗТ “Темпо” від
27.02.2007 року та 28.02.2007 року відповідно, належним чином
засвідчені копії яких, долучені позивачем до матеріалів справи.

На день розгляду справи у суді
(18.05.2007 року), відповідно до розрахунку позовних вимог АТЗТ “Темпо”, згідно
усного Договору поставки та накладних: №2-03/02/06 від 03.02.2006 року;
№2-23/02/26 від 23.02.2006 року; №6-10/03/06 від 10.03.2006 року; №2-21/03/06
від 21.03.2006 року; №3-11/04/06 від 11.04.2006 року відповідач (Товариство з
обмеженою відповідальністю "Зеніт КС 3000") не сплатив позивачу за
поставлений товар окрім суми заборгованості, ще 3% річних в розмірі -479,56
грн. та 1736,18 грн. -інфляційних втрат.

Статтею 265 Господарського кодексу
України від 16.01.03 № 436-IV встановлено, що за   договором
поставки   одна  сторона
-  постачальник зобов'язується
передати (поставити)  у  зумовлені
строки  (строк) другій стороні
-покупцеві товар (товари), а  покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар  (товари)  і
сплатити  за нього певну грошову
суму, а умови договорів  поставки  повинні
викладатися  сторонами
відповідно  до  вимог
Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс".

Частина 2цієї ж статті встановлює,
що договір   поставки   укладається
на  розсуд  сторін
або відповідно до державного замовлення.

Цією ж статтею визначено, що
реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами  про  договори купівлі-продажу, а до  відносин
поставки,  не  врегульованих
ГК України, застосовуються відповідні положення Цивільного  кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Стаття 266 визначено, що
предметом   поставки   є
визначені   родовими   ознаками продукція,  вироби
з  найменуванням,  зазначеним
у   стандартах, технічних    умовах,
документації    до   зразків
(еталонів), прейскурантах  чи  товарознавчих
довідниках.

Предметом  поставки можуть  бути
також продукція,  вироби,  визначені індивідуальними ознаками, а
загальна кількість товарів,  що  підлягають
поставці,  їх часткове
співвідношення (асортимент,
сортамент,  номенклатура) за
сортами,  групами,  підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються   специфікацією   за
згодою  сторін,  якщо
інше  не передбачено законом.

Стаття 267 передбачено, що договір
поставки може бути укладений на один рік, на строк більше  одного року (довгостроковий договір) або на  інший
строк, визначений  угодою  сторін.
Якщо в договорі  строк  його
дії  не визначений, він вважається
укладеним на один рік.

Статтею 175 частиною 1
Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV встановлено, що майнові
зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених
Господарським кодексом  України.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, договору.

Згідно до вищевикладеного, статтею
664 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI встановлено, що якщо
з  договору  купівлі-продажу  не
випливає  обов'язок продавця    доставити
товар   або   передати
товар   у   його місцезнаходженні,  обов'язок
продавця  передати  товар
покупцеві вважається
виконаним  у  момент
здачі  товару  перевізникові або організації зв'язку для
доставки покупцеві.

Статтею 205 встановлено, що
правочин  може  вчинятися
усно  або  в
письмовій  формі та сторони  мають
право  обирати  форму
правочину,  якщо  інше
не встановлено законом.

Частиною 2 цієї статті визначає, що
правочин,  для якого законом  не
встановлена  обов'язкова
письмова   форма,   вважається
вчиненим,  якщо  поведінка
сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 657 визначає, що договір   купівлі-продажу   земельної   ділянки,
єдиного майнового  комплексу,  житлового
будинку  (квартири)  або
іншого нерухомого  майна  укладається
у  письмовій  формі і підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Стаття 691 Цивільного кодексу
України передбачає, що Покупець зобов'язаний
оплатити   товар   за
ціною, встановленою  у  договорі
купівлі-продажу,  або,  якщо
вона   не встановлена  у
договорі  і не може бути визначена
виходячи з його умов,  - за ціною,  що визначається відповідно до статті 632
цього Кодексу,  а  також вчинити за свій рахунок дії,  які відповідно до договору,  актів цивільного законодавства або
вимог,  що  звичайно ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Стаття 692 Цивільного кодексу
України передбачає, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або  прийняття
товаророзпорядчих  документів   на
нього,   якщо договором  або
актами  цивільного  законодавства
не встановлений інший строк оплати товару та покупець  зобов'язаний
сплатити  продавцеві  повну
ціну переданого товару. У разі прострочення  оплати
товару  продавець  має
право вимагати  оплати товару та
сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу
України від 16.01.03 № 435-VI, статтею 664 Цивільного кодексу України від
16.01.03 № 435-VI за   договором  поставки
продавець  (постачальник),  який здійснює
підприємницьку  діяльність,  зобов'язується  передати
у встановлений   строк   (строки)
товар  у  власність
покупця  для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях,  не пов'язаних з
особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму
та до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору.

Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК
України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням   умов,   визначених
змістом  зобов'язання  (неналежне виконання), а боржник  вважається
таким,  що  прострочив,
якщо  він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав його
у  строк, встановлений договором
або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора,  він може
відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 623 частиною 1 встановлено,
що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу  України
передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що позивач -АТЗТ “Темпо” -умови усного Договору поставки
товару виконало у повному обсязі, а відповідач -ТОВ НВФ "Хлібсервіс"
-свої обов'язки за зазначеним усним Договором по оплаті поставленого йому
позивачем товару -не виконало -ним не було здійснено повної оплати за
поставлений позивачем товар згідно накладних №2-03/02/06 від 03.02.2006 року;
№2-23/02/26 від 23.02.2006 року; №6-10/03/06 від 10.03.2006 року; №2-21/03/06
від 21.03.2006 року; №3-11/04/06 від 11.04.2006 року у розмірі (за вирахуванням
сум сплачених відповідачем до подачі позивачем позову -05.03.2007
року, в сумі -6300,00 грн., що підтверджується розширеними банківськими
виписками по особовому рахунку АТЗТ “Темпо” від 27.02.2007 року та
28.02.2007 року відповідно) -11492,00 грн., через що на даний час у
відповідача перед позивачем існує заборгованість саме у вищенаведеному розмірі,
яка ним не погашена, і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача
в судовому порядку, у зв'язку з чим суд визнає вимогу позивача про стягнення з
відповідача суми основної заборгованості за поставлену продукцію за усним
Договором поставки товару в розмірі -11492,00 грн. законною та
обґрунтованою, але такою, що підлягає задоволенню частково у вищенаведеному
розмірі, адже заборгованість станом на 28.02.2007 року відповідача вже
становила -11492,00 грн., а не 17792,00 грн., які заявлені позивачем до стягнення
у позові датованим згідно вхідного штампу канцелярії господарського суду міста
Києва -05.03.2007 року, через що у сумі -6300,00 грн. сплаченій відповідачем до
подачі позову АТЗТ “Темпо”, на переконання суду, має бути відмовлено.

Стаття 625 Цивільного кодексу
України 16.01.03 №435-VI встановлює, що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, враховуючи викладене, дійшов
висновку, що відповідач свої зобов'язання по повній оплаті отриманого від
позивача товару за усним Договором поставки товару належним чином досі не
виконав: станом на день подачі позову відповідач не сплатив -11492,00 грн., а
позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача згідно вищезгаданої норми
ЦК України інфляційних втрат на суму -1736,18 грн. та 3% річних у сумі -479,56
грн. (згідно позовної заяви від 05.03.2007 року), але через те, що розрахунок
інфляційних втрат та 3% річних здійснений судом перевищує заявлену позивачем до
стягнення суму інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає за необхідне
задовольнити вимогу позивача в розмірі заявленому останнім у розрахунку суми
індексу інфляції та 3% річних доданого до позовної заяви, а саме: інфляційні
втрати в сумі -1736,18 грн. та 3% річних в розмірі -479,56 грн.,
які підлягають стягненню з ТОВ НВФ "Хлібсервіс" на користь АТЗТ
“Темпо” в судовому порядку.

Крім того, позивач, при подачі
позову, заявив вимогу про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на
грошові кошти відповідача в межах суми позову.

Однак, суд відхиляє заяву позивача
щодо забезпечення позову у зв'язку з тим, що останнім крім самої заяви
зробленої у резолютивній частині позову не надано жодного належного та
допустимого доказу, в розумінні статті 34 ГПК України, що невжиття  таких
заходів  може  утруднити
чи  зробити  неможливим виконання даного рішення господарського
суду міста Києва.

Державне мито і судові витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягають стягненню з сторін відповідно до розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу  України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов
Акціонерного товариства закритого типу “Темпо” до Товариства з обмеженою
відповідальністю НВФ "Хлібсервіс" -задовольнити частково.

2.          Стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ "Хлібсервіс" (Код
31349869, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Чадаєва, 1, р/р
№4601 в Ленінградській філії АКБ Київ, МФО 320939) з будь-якого
рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на
користь Акціонерного товариства закритого типу “Темпо” (Код 20785813,
місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, 367, п/р №0080 в
АК «Електронбанку», МФО 325213) суму заборгованості в розмірі 11492
(одинадцять тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 00 коп.,  інфляційних втрат в сумі -1736 (одну
тисчу сімсот тридцять шість) грн. 18 коп., 3% річних в розмірі -479
(чотириста сімдесят дев'ять) грн. 56 коп., а також 137 (сто тридцять
сім) грн. 07 коп. витрат по сплаті державного мита та 80 (вісімдесят)
грн. 84 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій
частині позову -відмовити.

4.   Видати накази відповідно до ст. 116
ГПК України.

5.          Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
підписання, оформленого відповідно до вимог 85 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя
Станік С.Р.