ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2007 р.  11:15              Справа № АС-41/79-07

вх. № 2564/1-41

Судова колегія господарського суду Харківської області у складі:

Головуючий суддя Мінаєва О.М.

суддя Мамалуй О.О.

суддя Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Кисильова К.В.

представників сторін :

позивача - Сотнікова Н.Н. дов.

відповідача - Кошиков К.О. дов.

по справі за позовом  ДП "НДГ "Прогрес" с. М.Данилівка

до  Дергачівська МДПІ м. Дергачі

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДП "НДГ "Прогрес" с. М.Данилівка, звернувся до суду з позовом про визнання рішення Дергачівської МДПІ №14 від 14.11.2006 р. та №16 від 15.11.2006 р. не законними, та зобов"язати Дергачівську МДПІ списати з ДП "НДГ "Прогрес" податковий борг в сумі 315925,25 грн., стосовно якого минув строк позовної давності, а саме: з фіксованого сільськогосподарського податку- 90105,39 грн., податку з доходів фізичних осіб – 133911,47 грн., з ПДВ -  7464,24 грн., спец ПДВ – 78225,15 грн., плата за оренду  цілісних майнових комплексів – 6219 грн., в тому числі штрафні санкції та пеня.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність правових підстав для списання податкового боргу, а також на те, що 10.08.2006 року господарським судом розглянута справа № АС 13/285-06, предметом розгляду якої було, серед іншого, списання податкового боргу за той самий період і з тих самих  підстав, які зазначені в позові, і рішення суду по справі № АС-13/285-06 набрало законної сили.

Справа розглядається в порядку КАС України.

Надані документи свідчать, що позивачем до Дергачівської МДПІ Харківської області була направлена заява №24 від 09.11.2006р. про списання в порядку п. 18.2 ст. 18 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” недоїмки по податках в сумі 353291,27 грн. станом на 10.11.2006 р., оскільки по них минув строк позовної давності у 1095 днів згідно актів звірок. За твердженням підприємства, викладеним в заяві, списанню підлягав борг по платежам: ПДВ –7091,78 грн., фіксований сільськогосподарський податок –93629,22 грн., спец ПДВ –140000,00 грн., орендна плата за майновий комплекс – 6219,0 грн., штрафні санкції –46081,00 грн., пеня –57322,00 грн., плата за податковий кредит –728,27 грн., прибутковий податок –2220,00 грн. Позивачем до матеріалів справи також надана копія заяви від 09.11.2006р. №25, в якій підприємство просило відповідача розглянути питання про списання заборгованості по прибутковому податку в сумі 131822,44 грн., який виник з 01.01.01 р. по 01.01.2006 р.

За результатами розгляду поданої платником заяви №24 від 09.11.06 р. керівником ДПІ було прийняте рішення № 16 від 15.11.06 р., яким підприємству було відмовлено у списанні податкового боргу. Підставою для відмови вказані приписи абз. 1 ст. 70 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, яким заборонено у 2006 році реструктуризацію або списання заборгованості (недоїмки) суб”єктів господарювання. За результатами розгляду поданої платником заяви №25 від 09.11.06 р. керівником ДПІ було прийняте рішення № 14 від 14.11.06 р., яким відмовлено в списанні податкового боргу в сумі 131822,44 грн. з тих же підстав.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач звертався з позовом до суду, в якому просив зобов'язати Дергачівську МДПІ списати безнадійний податковий борг в сумі 398434,97 грн. (справа № АС-13/285-06). Постановою господарського суду Харківської області від 10.08.2006р., яка набрала законної сили, в задоволенні позовних вимог відмовлено. З тексту постанови вбачається, що ДП "НДГ "Прогрес" просить зобов"язати списати податковий борг у загальній сумі 398434,97 грн., з тієї підстави, що по даним зобов"язанням минув строк давності щодо їх стягнення, а саме 1095 днів. Судом встановлено, що у справі № АС-13/285-06 був заявлений період виникнення заборгованості, який заявлений і в даній позовній заяві, але сума, яку просить зобов”язати списати позивач в даному позові, складає 315925,25 грн., судовим рішенням, що набрало законнної сили, відмовлено в зобов”язанні списання 398434,97 грн. Представник позивача не заперечує, що судом вже розглядалася справа з того самого спору і між тими самими сторонами, але вважає, що його податковий борг повинен бути списаний, що діяльності підприємство не веде вже декілька років.

Також предметом дослідження в справі № АС-13/285-06 були податкові повідомлення-рішення від 23.09.2002р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій по фіксованому сільськогосподарському податку та по ПДВ. Постановою суду встановлено, що не підлягає списанню податковий борг в сумі 398434,97 грн. як безнадійний, по якому минув строк давності в 1095 днів. Згідно  ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративніс справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності п.4 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами, тому суд закриває провадження у справі стосовно вимоги про зобов”язання відповідача списати податковий борг в розмірі 315925,25 грн.

Стосовно вимоги про визнання незаконними рішень № 14 від  та № 16 від 15.11.2006р. суд зазначає наступне.

Суд вважає необхідним відмітити, що відповідно положенням п. 18.2.1 ст. 18 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” підлягає списанню безнадійний податковий борг, у тому числі пеня, нарахована на такий податковий борг, а також штрафні санкції. При цьому під терміном „безнадійний” слід розуміти податковий борг юридичних та фізичних осіб, стосовно якого минув строк позовної давності, встановлений цим Законом. В п. 1.3 ст. 1 цього Закону визначено, що податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Крім того, в Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків визначений перелік податків і зборів (обов’язкових платежів), щодо яких здійснюється визначення та списання безнадійного податкового боргу. Згідно Порядку визначення та списання безнадійного податкового боргу органами державної податкової служби здійснюються щодо: - податків і зборів (обов’язкових платежів), контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування яких покладено на відповідні контролюючі органи згідно з законодавством; - усіх видів пені та штрафних санкцій, що зараховуються до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів (у тому числі пені та штрафних санкцій, нарахованих за порушення термінів розрахунків під час здійснення операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності), а також плати (процентів) за наданий податковий кредит, які нараховані платникам податків на податковий борг, який визнано безнадійним відповідно до Закону; - пені та сум штрафних санкцій, нарахованих на податковий борг, який визнано безнадійним відповідно до Закону, за період з дня виникнення безнадійного податкового боргу до дня прийняття рішення про списання.

Рішенням № 16, яке просить визнати незаконним позивач, відмовлено в  списанні спец ПДВ.

Слід відмітити, що відповідно „Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками –платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини”, коштів ПДВ, які нараховуються  сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками ПДВ щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім  підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м’яса живою вагою, не підлягають сплаті до бюджету. В Порядку передбачено, що залишок податкових зобов’язань відповідно до декларації з ПДВ з  реалізованої такої продукції, товарів (робіт,  послуг), тобто різниця між сумою ПДВ,  одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою ПДВ, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми ПДВ до бюджету.

За таких обставин зобов’язання по ПДВ, задекларовані у спеціальних податкових деклараціях по ПДВ, не можуть вважатися податковим боргом в розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому на ці зобов’язання не розповсюджуються положення п. 18.2.1 ст. 18 Закону.

Також позивачу вказаним рішенням відмовлено в списанні боргу по орендній платі за майновий комплекс в сумі 6219,0 грн. (договору, якій би свідчив про наявність орендних відносин між підприємством та державою відносно майнового комплексу, позивачем не надано). В обґрунтування даних вимог позивач посилається на акт звірки розрахунків з бюджетом станом на 31.12.05 р., з якого вбачається, що станом на 01.01.05 р. існувала заборгованість в сумі 6219,0 грн.

Суд вважає необхідним відмітити, що в Законі України „Про систему оподаткування” визначений вичерпний перелік держаних та місцевих податків та зборів (обов’язкових платежів), по яким у їх платників виникають зобов’язання перед відповідним бюджетом. До цього переліку не включені орендні платежі за цілісні майнові комплекси, які знаходяться в користуванні за договорами оренди. Оскільки зобов’язання по орендним платежам за цілісні майнові комплекси виникають не з правовідносин, що регулюється податковим законодавством, а з цивільно-правових відносин (договору оренди), ці зобов’язання не є податковим боргом в розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому на ці зобов’язання не розповсюджуються положення п. 18.2.1 ст. 18 Закону.

До заяви №24 позивачем включені вимоги про списання заборгованості по платі за податковий кредит в сумі 728,27 грн.

Відповідно приписам п. 14.3.1 ст. 14 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” на умовах податкового кредиту здійснюється розстрочення   податкових зобов’язань, за яким основна сума кредиту та нараховані на неї проценти погашаються рівними частками. В Законі також передбачено, що (п. 14.3.5 ст. 14) для розстрочення податкового боргу на умовах податкового кредиту керівником органу ДПС відповідно рівня приймається рішення про розстрочення або відстрочення податкових зобов’язань.

В Порядку „Розстрочення та відстрочення податкових зобов’язань платників податків” встановлений порядок розгляду заяв платників про надання розстрочення або відстрочення податкового боргу та прийняття відповідного рішення. В п. 3.5 Порядку передбачено, що після прийняття або отримання рішення орган державної податкової  служби за місцем реєстрації платника податків (або за місцем обліку його податкового зобов’язання) укладає з цим платником договір про розстрочення (відстрочення).

Оскільки плата за користування податковим кредитом не віднесена Законом України „Про систему оподаткування” до податків та зборів (обов’язкових платежів), зобов’язання виникають на підставі укладеного платником податку та органом ДПС договору, то ці зобов’язання не є податковим боргом в розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому на ці зобов’язання не розповсюджуються положення п. 18.2.1 ст. 18 Закону.

На підставі наведено вище, оскаржене рішення в частині відмови в списанні зазначених платежів є таким, що відповідає чинному законодавству.

Стосовно вимоги про визнання незаконними рішень, що оскаржує позивач, стосовно інших, зазначених в рішеннях, податків, суд вважає необхідним відмітити, що в позові та поясненнях представника в судовому засіданні позивач посилається на приписи п. 18.2.1 ст. 18 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” як на підставу для списання податкового боргу. Але позивачем не взято до уваги те, що у зв’язку з набранням чинності Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” до Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” були внесені зміни, зокрема, була зупинена дія п. 18.2.1 „в” ст. 18, яка встановлювала, що списанню підлягає податковий борг юридичних осіб, щодо якого минув строк позовної давності, встановлений цим Законом. Таким чином, на теперішній час посилання позивача на вказану норму є помилковим.

Зважаючи на те, що при прийнятті рішення про відмову у списанні відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, а також у зв’язку з вищевикладеними обставинами, які були встановлені судом, в частині визнання незаконними рішень №14 від 14.11.2006 р. та №16 від 15.11.2006 р. в позові необхідно відмовити.

Керуючись статтями 7, 9, 17, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

В частині визнання рішення Дергачівської МДПІ №14 від 14.11.2006 р. та №16 від 15.11.2006 р. не законними в позові відмовити.

В решті позову провадження у справі закрити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,  які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,  свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в  апеляційному  порядку  постанову суду першої інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанови набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 23.08.07 р.

Головуючий суддя                                                                     Мінаєва О.М.

суддя           Мамалуй О.О.

суддя           Яризько В.О.