ПОСТАНОВА

"12" жовтня 2007 р.

Справа № 7а/149-3704

12 год. 55 хв.

м. Тернопіль

Господарський
суд Тернопільської області у складі

судді  Стадник М.С.

розглянув справу

за позовом Тернопільського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Грушевського, 8,
м. Тернопіль, 46021

до Приватного підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, НОМЕР_1

За участю представників від:

позивача:  Гафтко Наталія Любомирівна -доручення №
04-81/648 від 04.07.2007 р..

відповідача:
ОСОБА_2 -довіреність НОМЕР_2 від 18.04.2007 р..

Суть справи:

Тернопільське
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з позовом про
стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_1 2183,34 грн.     санкцій за нестворення робочих місць для
інвалідів та 64,89 грн. пені.

Представникам сторін в розпочатому
судовому засіданні роз'яснено їх права і обов'язки, передбачені ст.ст. 49, 51
Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України).

В засіданні з 09.10.2007 р. по
12.10.2007 р. на підставі ст.150 КАС України оголошувалася перерва для надання
сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог
та заперечень.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує посилаючись на те, що він не був повідомлений про необхідність
обов'язкового працевлаштування у 2006 році інвалідів. Також просить суд
врахувати, що здійснює свою підприємницьку діяльність в с. Гадинківці
Гусятинського району, однак зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності
за місцем проживання в Тернопільському міському центрі зайнятості, у зв'язку з
чим самостійно здійснює пошук працівників у відповідному регіоні;  в 2007 р. підприємець повідомляв державну
міську службу зайнятості та Гусятинський районний центр зайнятості про
наявність вакансії для інваліда, проте інваліди уповноваженими органами для
працевлаштування не направлялися, а самі інваліди для працевлаштування до
підприємця не зверталися.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів ставить вимогу про стягнення з Приватного
підприємця ОСОБА_1 2248,23 грн., із них: 2183,34 грн.
адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню у
2006 році робочих місць для працевлаштування інвалідів та 64,89 грн. пені за
несвоєчасну їх сплату.

Підставою для застосування санкцій
стали, як стверджує позивач, дані державної статистичної звітності про
зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік, згідно якої підприємець
зобов'язаний був при середньообліковій чисельності штатних працівників
облікового складу 9 чоловік працевлаштувати одного інваліда, чого ним зроблено
не було, а тому за невиконання нормативу по створенню робочого місця зобов'язаний
сплатити штраф у розмірі половини середньої річної заробітної плати за кожне
робоче місце, не зайняте інвалідом, передбачений ст.20 Закону України „Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі Закон України), що
становить 2183,34 грн..

Суд, керуючись ст. 86 КАС України,
давши оцінку поданим сторонами доказам та
наведеним доводам, прийшов до висновку, що  позов підлягає задоволенню.

При цьому суд  виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України
органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;

- Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Положення „Про Фонд
соціального захисту інвалідів”, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2002р. №
1434 (із змінами та доповненнями), є урядовим органом державного управління і
на нього покладено завдання щодо здійснення контролю за виконанням підприємствами,    установами, організаціями, у тому числі
підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними
особами, які використовують найману працю (далі - підприємства), нормативу
робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України
"Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", сприяння
створенню таких робочих місць та здійснення контролю за сплатою підприємствами
адміністративно-господарських  санкцій і
пені.

Порядок встановлення нормативів
робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів передбачено ст. 19
Закону України, відповідно до якої для підприємств встановлюється норматив  місць в розмірі 4 -х відсотків від загальної
кількості працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік -у кількості одного
робочого місця.

Як випливає із даних Приватного
підприємця ОСОБА_1, зазначених у Звіті про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2006 рік, середньоблікова чисельність найманих ним працівників у
2006 році складала -9 чоловік, визначено норматив по створенню одного робочого
місця для  інвалідів, на яке не
працевлаштовано інваліда.

Згідно з пунктом 5 Положення про
робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. за №314 ( далі
-Положення) (втратило чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України
№ 70 від 31.01.2007 р.), підприємства розробляють заходи щодо створення робочих
місць для інвалідів, включаючи їх до колективного договору, інформують центри
зайнятості, місцеві органи соціального захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. А пунктом 14
Положення визначено, що підприємства, зокрема, у межах доведеного нормативу
створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів;
інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту
населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може
використовуватися праця інвалідів;

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідачем у 2006 році інваліда не працевлаштовано (дані статистичного звіту
підприємця за 2006 рік) і інформація в Гусятинський  районний центр зайнятості, ні в
Тернопільський міський центр зайнятості по місцю реєстрації ,про створення
робочого місця для працевлаштування інваліда підприємцем не подавалася (
довідка центру зайнятості від 07.09.2007р. № 1168).

При таких обставинах Приватний
підприємець ОСОБА_1 зобов'язаний був відповідно до ст.20 Закону України та п.4
“Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями
штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції,
обліку та використання цих коштів” затвердженим постановою КМУ № 1767 від
28.12.2001р. перерахувати на рахунок відділення в строк до 15.04.2007р. штраф в
розмірі 2183,34 грн., що складає половину середньої  річної заробітної платі на підприємстві на
одного працюючого .

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 20
Закону України за порушення термінів сплати адміністративно-господарських
санкцій  відповідач повинен сплатити
нараховану пеню в сумі 64 грн. 89 коп.

Посилання відповідача на те, що в
2007 році він інформував державну службу зайнятості про наявність у нього
вільних робочих місць, на яких може використовуватися праця інваліда, до уваги
судом не береться, оскільки не підтверджені документально, більше того  заявлені до стягнення санкції застосовані за
результатами його діяльності у 2006 році.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 160, 162, 163 КАС України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1,  ідентифікаційний код
НОМЕР_3:

- на користь Тернопільського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Грушевського, 8,
м. Тернопіль, код 14032334 -2183,34 грн. штрафу за нестворення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та 64,89 грн. пені.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне
її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі „_31”
жовтня 2007р. до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом
20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя