ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.09.07                                                                                           Справа№ 26/234

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „СервісПЕТ”, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Плюс”, м. Львів

Про розірвання договору оренди офісу та стягнення 11 919,99 грн.

Суддя Деркач Ю.Б.

при секретарі Боровець Я.

Представники:

від позивача Широкова Н.В. –адвокат

від відповідача Дудяк Р.А. –адвокат

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.09.2007 р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю „СервісПЕТ”, м. Львів звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Плюс”, м. Львів про розірвання договору оренди офісу та стягнення 11 919,99 грн.

Ухвалою суду від 11.07.2007 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в засіданні на 30.07.2007 р. В судовому засіданні 30.07.2007 р. оголошувалась перерва до 14.08.2007 р. Позивачем 13.08.2007 р. подано уточнення та зміну б/н від 10.08.2007 р. позовних вимог, відповідно до яких просить суд розірвати договір оренди офісу від 06.07.2005 р., відшкодувати витрати по оплаті послуг адвоката в сумі 1 200,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні 14.08.2007 р. оголошувалась перерва до 27.08.2007 р. В судовому засіданні 27.08.2007 р. оголошувалась перерва до 03.09.2007 р. Відповідач 03.09.2007 р. подав на розгляд голови суду заяву про відвід судді Деркача Ю.Б. Ухвалою суду від 03.09.2007 р. розгляд справи відкладався до 10.09.2007 р. Ухвалою від 06.09.2007 р. голова суду заяву про відвід судді Деркача Ю.Б. відхилив.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги з врахуванням уточнення та зміни позовних вимог підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, подав відзив від 30.07.2007 р. на позовну заяву та доповнення від 07.09.2007 р. до відзиву на позовну заяву, проти позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві та доповненні до відзиву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне:

06.07.2005 р. між сторонами укладено договір оренди офісу (далі по тексту –договір оренди), згідно з яким відповідач отримав в тимчасове володіння нежитлове приміщення загальною площею 149,0 кв.м. в будинку № 93 по вул. Кульпарківській в м. Львові терміном до 31.12.2008 р. Ці приміщення передані відповідачу за актом приймання-передачі приміщення № 1 від 01.10.2005 р.

У п. 5.2. договору оренди сторони передбачили, що орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендодавця (позивача) наперед не пізніше 10-го числа кожного наступного місяця. Розмір орендної плати становить 50,00 грн. (з урахуванням ПДВ) за 1 кв.м. на місяць, яка складається з плати за користування приміщенням в розмірі 25,00 грн. і є постійною величиною на весь період договору та експлуатаційних витрат (енергія, газ, вода, зарплата обслуговуючого персоналу та нарахування на неї, охорона приміщення) в розмірі 25,00 грн. можуть змінюватися пропорційно і в терміни підняття тарифів на енергоносії, газ, воду та підняття мінімальної зарплати (п. 5.1. договору оренди).

Матеріали справи свідчать про те, що свої обов’язки щодо оплати платежів по договору відповідач виконував несвоєчасно. Дана обставина підтверджується банківськими виписками № 19 від 22.01.2007 р., № 23 від 31.01.2007 р., № 24 від 02.02.2007 р., № 45 від 28.02.2007 р., № 49 від 19.03.2007 р., № 80 від 07.05.2007 р., № 97 від 06.06.2007 р. та двостороннім актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2007 р.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10.1 договору оренди передбачено, що даний договір розірванню в односторонньому порядку не підлягає, за винятком випадків, коли одна сторона систематично порушує умови договору та свої зобов’язання.

Однак, суд вважає, що дана умова договору не відповідає вимогам чинного законодавства і не може бути застосована в якості підстави для розірвання договору.          Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди.

Оскільки, в договорі оренди не обумовлено, що на нього не поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна», слід вважати що правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного договору знаходяться в сфері дії цього законодавчого акту.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»одностороння відмова від договору оренди не допускається. Дана норма закону є спеціальною по відношенню до ст. 651 ЦК України, оскільки, регламентує можливість розірвання в односторонньому порядку саме договорів оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки, положення норми ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»носить імперативний характер, сторони не вправі за власною згодою відступати від її положень.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Разом з тим суд враховує положення ст. 783 ЦК України, якою передбачено право наймодавця вимагати розірвання договору найму та звертає увагу на той факт що дана норма закону містить виключний перелік підстав за якими наймодавець має право вимагати розірвання договору і не передбачає можливість узгодження сторонами додаткових підстав одностороннього розірвання договору.

Також суд звертає увагу на той факт, що сторони окремо узгодили можливість розірвання договору саме у випадку прострочення орендних платежів. Відповідно до п. 10.2. договору оренди підставою для розірвання договору орендодавцем є не внесення орендарем орендної плати більше ніж за два місяці.

Судом встановлено, що під час сплати орендних платежів за даним договором оренди, орендарем не допускалось прострочення орендних платежів більше ніж за два місяці.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у п. 9.1 договору оренди сторони обумовили спеціальну відповідальність орендаря у випадку прострочення сплати орендних платежів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, а також, можливість призупинити безперешкодне використання та доступ до орендованих приміщень, у випадку прострочення орендарем оплати орендних платежів понад 10 днів (п. 9.2 договору оренди).

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки, орендарем подано в судове засідання докази оплати орендних платежів в повному розмірі, то сам факт сплати орендних платежів з запізненням не може бути доказом істотного порушення орендарем умов договору, який потягнув за собою недоотримання орендодавцем того на що він розраховував при укладенні договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги необгрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Що стосується відшкодування позивачу витрат на оплату послуг адвоката в сумі 1 200,00 грн., то такі у відповідності до ст. 44 ГПК України відносяться до складу судових витрат. Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката покладаються: при відмові в позові –на позивача.

З огляду на викладене, керуючись Законом України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.ст. 6, 203, 651, 783 ЦК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, п. 11     ст. 80, ст.ст. 82, 83, 84, 85, 115 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          В частині позовних вимог щодо розірвання договору оренди офісу від 06.07.2005 р. укладеного між ТзОВ „СервісПЕТ” та ТзОВ „Компанія Плюс”; зобов’язання ТзОВ „Компанія Плюс” повернути орендоване майно протягом трьох днів з моменту розірвання договору та відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката в сумі 1 200,00 грн. в задоволенні позову відмовити.

2.          В частині позовних вимог щодо стягнення 11 919,99 грн. заборгованості провадження по справі припинити.

3.          Судові витрати покласти на позивача.

4.  Визнати недійсним пункт 10.1. договору оренди офісу від 06.07.2005 р. укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „СервісПЕТ” (м. Львів, вул. Кульпарківська, 93, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія Плюс” (м. Львів, вул. Зарицьких, 27/6, ).

Суддя