ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.10.2007
Справа №2-23/11374-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді ІщенкоГ.М.,

секретаря судового засідання Єменджієвої А.М., розглянувши за участю представників:

від позивача – Потапенко Б.П. -  начальник юридичного відділу, дов. від 27.12.2006р.№01-09/07,

від відповідача – Котов А.П. - начальник юридичного відділу, дов. від 20.04.2007р. №35,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Кримхліб», (95013, АР Крим, м. Сімферополь, вул.Севастопольська,51а),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим, (98100, АР Крим, м. Феодосія, вул.Кримська,82-в),

про визнання незаконними дій,

в с т а н о в и в :

Відкрите акціонерне товариство «Кримхліб» звернулось до господарського суду АР Крим із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим про визнання незаконними дій по винесенню по одному і тому правопорушенню двох рішень, а саме: рішення №/0 від 05.04.2007р. та № від 03.08.2007р.

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у відзиві на позов.

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України» №2953-1У від  06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що, позов  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Як свідчать матеріали справи, за результатами виїзної планової комплексної документальної перевірки відповідачем 02.04.2007р. був укладений акт перевірки №704/23-1/00381605.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами  підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.09.2002р. №429, зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 05.04.2007р. прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 про застосування штрафних санкцій в сумі 1020,00грн., (аркуш справи 11).

Позивач скористувався правом оскарження податкового повідомлення-рішення відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та  державними цільовими фондами».

За результатами апеляційного оскарження Державна податкова адміністрація в АР Крим своїм рішенням від 08.06.2007р. №1362/10/25-021 «Про результати розгляду скарг» скасувала податкове повідомлення-рішення №/0  про застосування штрафних санкцій в сумі 1020,00грн., як невідповідне актам законодавства.

Однак, вказаним рішенням Державна податкова адміністрація в АР Крим зобов’язала Державну податкову інспекцію в м. Феодосії АР Крим прийняти нове рішення про застосування до Відкритого акціонерного товариства «Кримхліб» штрафних санкцій в сумі 1020,00грн.

03.08.2007р. Державна податкова інспекція в м. Феодосії АР Крим прийняла відносно позивача нове рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 1020,00грн., (аркуш справи 10).

Не погодившись з рішенням Державної податкової адміністрації в АР Крим від  08.06.2007р. №1362/10/25-021 позивачем була надана скарга №01-9/764 від 14.06.2007р. до Державної податкової адміністрації України.

Державна податкова адміністрація України своїм рішенням від 27.07.2007р. №7208/6/25-0415 визнала законним податкове повідомлення-рішення №/0 від 05.04.2007р. про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 1020,00грн., (аркуш справи 6).

Отже, Державна податкова адміністрація України визнала той факт, що податкові повідомлення-рішення №/0 від 05.04.2007р. та  № від  03.08.2007р., які прийняті  Державною податковою  інспекцією в м. Феодосії АР Крим, винесені  за одне і теж порушення і одночасно  є чинними.

Все вищезгадане свідчить про те, що наказ і направлення податкового органу на проведення перевірки надані з порушенням вимог, які встановлені частиною 1 статті 11-2 Закону України «Про державну податкову службу  в Україні».

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи  бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надані докази, які спростовують доводи позивача.

Отже, Державна податкова інспекція в м. Феодосії АР Крим не мала законних підстав для винесення двох податкових повідомлень-рішень за одне і теж правопорушення, тому що  статтею 61 Конституції України визначений принцип, згідно якому ніхто не може бути  притягнутий двічі  до юридичної відповідальності  одного виду за одне і теж правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,  їх  посадові особи зобов’язані  діяти лише на підставі, в межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно статті 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові особи   органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та  охоронюваних  законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової  служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх доказів правомірності дій щодо винесення відносно позивача двох податкових повідомлень-рішень  одного виду – про застосування штрафних санкцій в сумі 1020,00грн. за одне і теж правопорушення – за  порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України  передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист.

Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право  на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд приходить до висновку, що дії Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим щодо прийняття двох податкових повідомлень-рішень за одне правопорушення не ґрунтуються на статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»  і є неправомірними.

Таким чином, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Кримхліб» щодо визнання незаконними дій  Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим  підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 04 жовтня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 09 жовтня  2007 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати незаконними дії Державної податкової інспекції в м. Феодосії АР Крим щодо винесення  по одному і тому же правопорушенню двох податкових повідомлень-рішень, а саме: податкове повідомлення-рішення №/0 від 05.04.2007р. та податкове повідомлення-рішення № від 03.08.2007р.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Кримхліб» (95013, АР Крим, м. Сімферополь, вул.Севастопольська,51а) 3,40грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.