ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2007                                                                                   Справа № 2/53

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Лахнік А.О., довіреність від 05 січня 2007 року №0015;

від відповідача-1  –Стіфутін І.В., довіреність від 24 січня 2007 року б/н;

від відповідача-3  –Бондаренко Г.В.,

від відповідача-3  –Живота Є.В., довіреність від 23 лютого 2007 року б/н;

від третьої особи –Богатир С.В., довіреність від 03 квітня 2007 року № 3267/7/10-021;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Українська горілчана компанія “Nemiroff”, м.Немирів Вінницької області

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 10 квітня 2007 року  у справі № 2/53

за позовом Дочірнього підприємства “Українська горілчана компанія “Nemiroff”, м.Немирів Вінницької області

до Фермерського господарства “Ятрань”, м.Гайворон Кіровоградської області

Бондаренка Григорія Савича, м.Вишгород Київської області

Берова Віктора Савича, м.Ізмаїл Одеської області

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів –Державна податкова адміністрація у Вінницькій області, м.Вінниця

про стягнення 202753,16 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10 квітня 2007 року у справі № 2/53 (суддя Хилько Ю.І.) в задоволенні позову ДП “Українська горілчана компанія “Nemiroff” відмовлено.

При винесенні рішення господарський суд виходив із відсутності вини відповідача у заподіянні збитків у зв’язку з недоведеністю позивачем факту передачі товару.

Не погодившись з рішенням суду, позивач –ДП “Українська горілчана компанія “Nemiroff”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення господарським судом норм матеріального та  процесуального права, просить рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про необґрунтованість висновку суду щодо необхідності наявності довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей відповідно до вимог Інструкції від 16 травня 1996 року № 99, оскільки ні продажу, ні іншого відчуження товару з переходом права власності не відбувалося, товар перевозився на інший склад підприємства, а Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу від 14 жовтня 1997 року № 363, наявності такої довіреності не передбачають. На підставі заповненої відповідачем заявки із зазначенням марки і номеру автомобіля та водія (експедитора) товар був переданий за товарно-транспортною накладною і прийнятий призначеною і уповноваженою відповідачем особою –Луценком А.П., що підтверджується підписом останнього в накладній. Відповідач відповідно ч.2 ст.308 ГК України несе повну відповідальність за збереження вантажу і у разі його втрати зобов’язаний відшкодувати повну його вартість, якщо не доведе, що втрата вантажу сталася не з його вини (ч.3 ст.314 ГК України).

Відповідач-1 –ФГ “Ятрань” у поданому відзиві проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити. При цьому зазначає про відсутність його вини у заподіяні шкоди, оскільки самим позивачем було передано товар невідомій особі.

Відповідач-2 –Бондаренко Г.В. пояснив, що про існування відносин між позивачем та відповідачем щодо перевезення товару йому не відомо, автомобіль він не замовляв і до даної справи відношення не має.

Відповідач-3 –Бєров В.С. відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судовому засіданні пояснив про неможливість розгляду даної справи до встановлення винних осіб і набрання законної сили вироком у кримінальній справі по факту шахрайських дій щодо заволодіння зниклою партією продукції.

Третя особа –ДПА у Вінницькій області, апеляційну скаргу підтримала, просить винести рішення про задоволення позову.

В порядку ст.77 ГПК України у зв’язку з неявкою у судове засідання представників відповідачів, розгляд справи відкладався з 07 червня 2007 року до 03 липня 2007 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 листопада 2005 року між позивачем –ДП “Українська горілчана компанія “Nemiroff” (замовник) та відповідачем-1 –ФГ “Ятрань” (експедитор) укладений договір-доручення № 4експ/2005 /а.с.14-16 т.1/.

Пунктом 1.1 вказаного договору врегульовані та визначені порядок взаємовідносин експедитора та замовника, які пов’язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в заявках (доповненнях до договору, і які є невід’ємною частиною договору).

За умовами договору (п.п.2.1.1, 2.1.2, 3.1.4, 3.1.6, 3.1.12) експедитор зобов’язався представляти інтереси замовника у взаємовідносинах з перевізниками під час перевезень і транспортно-експедиційне обслуговування вантажів замовника, організовувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами відповідно до замовлень замовника, виконувати транспортно-експедиційного обслуговування вантажів замовника відповідно до міжнародних вимог та вимог законодавства України з моменту прийняття вантажу від вантажовідправника і до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу, підписувати договори та домовленості з транспортними та іншими організаціями для виконання обов’язків по даному договору, вживати всі необхідні заходи для доставки вантажів замовника без пошкоджень.

В розділі 6 договору-доручення сторонами закріплені умови подання та прийняття до виконання замовлень на перевезення, а саме передбачено направлення замовником експедитору замовлення встановленої форми, підтвердженого круглою печаткою, та прийняття замовлення до виконання виконавцем шляхом підтвердження їх круглою печаткою та відсилання замовнику протягом 8 робочих годин. Замовлення є невід’ємними частинами договору.

На виконання умов договору позивач ДП “Українська горілчана компанія “Nemiroff” направив відповідачу заявку від 15 листопада 2005 року № 15/12/05-05 /а.с.17 т.1/,  згідно якої позивач замовив на 15.00 15 грудня 2005 року один автомобіль для перевезення 20 тон лікеро-горілчаних виробів з місця завантаження –м.Немирів Вінницької області, вул.Горького, 1, для одержувача –Одеської філії ДП УГК “NEMIROFF”, місце розвантаження –м.Одеса, вул.Просьолочна,10.

Після одержання заявки відповідач-1 –ФГ “Ятрань” засобами факсимільного зв’язку повернув підписаний ним екземпляр заявки позивачу, в якому зазначив про надання автомобілю КАМАЗ, державний номерний знак ВН1387АС та причепу держаний номерний знак ВМ2828ХХ, та вказав прізвище водія –Луценко Анатолій Петрович, посвідчення водія –ОІА 482054 /а.с.18 т.1/.

Пунктом 4 Додаткових інструкцій до вказаної заявки сторонами передбачено, що після завантаження та отримання всіх супровідних документів вантаж переходить під повну матеріальну відповідальність перевізника після завантаження та одержання всіх документів до здачі відповідальній особі одержувача.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 грудня 2005 року наданий відповідачем-1 на виконання умов договору-доручення від 15 листопада 2005 року № 4експ/2005 та заявки від 15 листопада 2005 року № 15/12/05-05 автомобіль КАМАЗ держ.номер ВН1387АС та причеп держ.номер ВМ2828ХХ було завантажено лікеро-горілчаною продукцією в асортименті.

Згідно товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних напоїв від 15 грудня 2005 року серії 01АААД № 645533 та серії 01АААД № 645534 та відомостей про вантаж до ТТН /а.с.22-25 т.1/ вартість лікеро-горілчаних виробів склала 202753,16 грн. Кількість, ціна та загальна вартість переданої продукції відповідачем-1 не оспорюється та не заперечується.

Проте, вказаний вантаж до місця призначення доставлено не було у зв’язку з його втратою.

В лютому 2006 року позивач –ДП “Українська горілчана компанія “Nemiroff”, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача –ФГ “Ятрань” понесені у зв’язку з втратою продукції збитки у розмірі 202753 грн.16 коп.

З висновком господарського суду про відмову в задоволенні позову з посиланням на недоведеність вини відповідача-1 та факту передачі товару погодитись не можна.

Фактичні відносини сторін свідчать про існування між ними договірних зобов’язань з транспортного експедирування та перевезення.

Згідно ч.1 ст.929 ЦК України, ч.1 ст.316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов’язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу.

Як встановлено ст.932 ЦК України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов’язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов’язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до ч.2 ст.308 ГК України перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Пунктом 7.1.2 договору-доручення від 15 листопада 2005 року № 4експ/2005 передбачено відшкодування винною стороною збитків, понесених іншою стороною.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Також, як передбачено ч.ч.2, 3 ст.14 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність”, за невиконання або неналежне виконання обов’язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

З урахуванням вищевказаних положень закону та фактичних обставин справи, якими підтверджено факт прийняття відповідачем-1 до виконання заявки на перевезення від 15 листопада 2005 року № 15/12/05-05в, направлення відповідачем-1 автомобіля для здійснення перевезення, його завантаження, тобто прийняття відповідачем-1 вантажу, та подальшої його втрати, чим позивачу причинені збитки в сумі 202753 грн.16 коп., судова колегія визнає правомірними і обґрунтованими позовні вимоги ДП “Українська горілчана компанія “Nemiroff” і вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 ФГ “Ятрань” понесені позивачем збитки у повному обсязі.

При цьому судова колегія визнає невірним посилання господарського суду при відмові в задоволенні позову щодо передачі позивачем товару неуповноваженій особі, відсутності довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей згідно Інструкції від 16 травня 1996 року № 99, невідповідності даних товарно-транспортної накладної та подорожнього листа та недоведеності вини відповідача-1 у заподіянні збитків.

Зі змісту положень п.2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і

використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом

Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року України  №99,   зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318, наявність вказаних довіреностей вимагається при відпуску покупцям, тобто продажу, або безоплатній передачі товарно-матеріальних цінностей.

Згідно п.1.31 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” під продажем товарів розуміються будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Відповідно п.1.23 ст.1 цього ж Закону безоплатно надані товари (роботи, послуги) –це товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

Таким чином, оформлення довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей передбачається при придбанні підприємством-покупцем товарів у власність. Проте, у даному випадку при завантаженні продукції для її перевезення з одного складу підприємства на інший склад цього ж підприємства у м.Одесі переходу права власності не відбувалося, у зв’язку з чим оформлення довіреності згідно вимог Інструкції Мінфіну від 16 травня 1996 року № 99 не вимагається.

Також, не передбачається оформлення вказаних довіреностей і положеннями закону, що регулює відносини перевезення та експедирування (ст.933 ЦК України, ч.5 ст.308 ГК України, ст.9 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568).

Відповідно до п.п.11.1, 11.3, 11.5, 11.6 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Товарно-транспортна накладна на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписується замовником (вантажовідправником) в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій товарно-транспортних накладних від 15 грудня 2005 року серії 01АААД № 645533 та серії 01АААД № 645534 /а.с.22-25 т.1/, продукція була завантажена у наданий відповідачем-1 відповідно до заявки від 05 листопада 2005 року № 15/12/05-05в автомобіль КАМАЗ державний номер ВН1387АС, товарно-транспортні накладні підписані направленою та уповноваженою відповідачем-1 особою –Луценком А.П., який також вказаний у подорожньому листі від 11-30 грудня 2005 року № 1/12 /а.с.67 т.3/.

Вказаним підтверджується факт прийняття вантажу до перевезення, який, до того ж, не заперечувався і самим відповідачем –ФГ “Ятрань”.

Із відповіді ФГ “Ятрань” на претензію від 31 січня 2006 року № 3 /а.с.35-38 т.1/, відзиву на позовну заяву /а.с.54-61 т.1/ вбачається, що після отримання вантажу відповідач-1 контролював процес його переміщення протягом приблизно доби після  завантаження, а 17 грудня 2005 року відповідач звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про крадіжку.

З урахуванням доведеності факту прийняття спірного вантажу до перевезення останній зобов’язаний відшкодувати позивачеві у повному обсязі спричинені втратою вантажу збитки.

При цьому судовою колегією відхиляються як неспроможні заперечення відповідача-1 проти позову з посиланням на відсутність його вини у заподіянні збитків.

Згідно ч.ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини умислу або необережності, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Як зазначалось вище, автомобіль, який був завантажений втраченою продукцією, було надано відповідачем-1 – ФГ “Ятрань”, який, відповідно до вимог ст.ст.618, 932 ч.2 ЦК України, зобов’язаний нести відповідальність за дії третіх осіб, залучених ним до виконання договору.

На підставі зазначеного, рішення господарського суду, у зв’язку з невідповідністю викладених в ньому висновків обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Господарські витрати підлягають покладенню на відповідача-1.

Керуючись ст.ст.103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Українська горілчана компанія “Nemiroff” задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 10 квітня 2007 року  у справі № 2/53 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства “Ятрань” на користь Дочірнього підприємства “Українська горілчана компанія “Nemiroff” 202753 грн.16 коп. збитків, 1700 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 850 грн. витрат по розгляду апеляційної скарги.

Зобов’язати господарський суд Кіровоградської області видати відповідні накази.

Головуючий                                                                                              О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                          Л.М.Білецька

І.М.Науменко