КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2007                                                                                           № 21/124

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємство Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.04.2007

у справі № 21/124 (Шевченко Е.О.)

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Авіаремонтне підприємство "УРАРП"

до                                                   Державне підприємство Міністерства оборони України "Українська авіаційна транспортна компанія"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 1355249,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 03.04.2007 року № 21124 позов ЗАТ АП „УРАРП” до ДП МОУ „УАТК” про стягнення 1355249,63 грн. задоволений частково, з відповідача на користь позивача стягнуто  1104105,31 грн. основного боргу, 115787,98 грн.  пені, 30729,27 грн. – річних, 103278,72 грн. інфляційних витрат, судові витрати.

Не погоджуючись з  рішенням відповідач  звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм  матеріального та  процесуального права , просить його  скасувати та прийняти нове рішення про  відмову у задоволенні позову.

Представник позивача, проти вимог, викладених у апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення господарського суду –без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд  дійшов  наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 30.03.2001 року сторонами був укладений договір №UСА-89-01 на виконання робіт по технічному обслуговуванню авіаційної техніки, за умовами якого відповідач доручив, а позивач прийняв на себе зобов’язання , що перелічені у п.1.1 договору. В свою чергу відповідач  зобов’язався оплатити послуги.

Згідно ст.ст. 161,162 ЦК УРСР, зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно до абзацу другого пункту 4 та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом крім випадків коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Вимоги вказаних статей Цивільного кодексу УРСР кореспондуються з вимогами статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, який набрав чинність з 01.01.2004 року та застосовується до правовідносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Факт виконання зобов’язань за договором з боку позивача підтверджується актами виконаних робіт, підписані  уповноваженими особами обох сторін та скріплені печатками підприємств, рахунками-фактурами ( а. с. 46-65 т.1). Акти приймання-передачі не містять які-небудь зауваження щодо якості або обсягів їх виконання з боку відповідача.

Однак, відповідач зобов’язання щодо оплати послуг не виконав, в зв’язку з чим утворилася заборгованість 1104105,31 грн. Претензія № 203 від 24.10.06 залишена без відповіді.

Акт звіряння взаємних розрахунків від 23.02.2007, направлений позивачем на адресу відповідача, підписаний і повернутий не був ( а.с.128-130 т.1).

Крім того, відповідач не оспорює факту отримання послуг і наявність заборгованості, однак, заперечуючи проти рішення вказує на те, що судом не взято до уваги виконання робіт не в повному обсязі, а саме по продовженню ресурсу двигунів Д-30КПКП-2 №№ 098,2036, не повідомлення його про прийняттянеприйняття заявки до виконання, як передбачено п.3.1.2 укладеного договору; що інші рахунки він не отримував, а тому нарахування штрафних санкцій по ним безпідставні; на сам головне у позивача відсутній ліцензійний договір на виконання таких робіт.

Відповідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Обов’язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред’явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.68 Повітряного кодексу України перелік авіаційних робіт встановлюється органом державного регулювання діяльності авіації України; авіаційні роботи можуть виконуватися будь-яким експлуатантом авіаційної техніки на підставі відповідного сертифіката, а також договору, укладеного з замовником на виконання авіаційної роботи, або разової заявки юридичної чи фізичної особи, погодженої з органом державного регулювання діяльності авіації України.

У матеріалах справи є сертифікати та додатки до них ( а.с. 79-96 т.2) видані позивачу на здійснення технічного обслуговування авіаційної техніки та рішення Державіаслужби про схвалення організації, відповідальної за супроводження ремонтно-конструкторської документації двигунів Д-30КПКП-2  ( а.с.97- 100 т.2).

Щодо наявності ліцензійного договору з Росією, то колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що умови договору не передбачають необхідності надання його позивачем на вимогу відповідача та в загалі його наявності, лист Державіаслужби ( а.с. 103 т.2) свідчить про те, що з Росією міжнародна угода не підписувалася; позивач  використовував власну документацію, затверджену „Укравіатранс”, який і видав позивачу сертифікати, не надано доказів ви користування позивачем інтелектуальної власності ВАТ „Сатурн” або інших підприємств Російської Федерації, тому наявність ліцензії в даному випадку необов’язкова.

Невиконання позивачем робіт, а саме: продовження ресурсу двигунів Д-30КПКП-2 №№ 098,2036, не повідомлення про прийняттянеприйняття заявки до виконання, як передбачено п.3.1.2 укладеного договору не знайшли підтвердження, в зв’язку з тим, що відповідач не надав документів підтверджуючих направлення такої заявки, не надав доказів що  ці двигуни встановлювалися на літаки, вказані компанією „Aviation Service Consultants”, як непридатні для використовування (не відповідають технічним характеристикам).

Двигун Д-30КПКП-2 № 8802036 позивачем не міг бути продовжений ресурсом в зв’язку зі спливом загального строку його напрацювання, а двигун № 098 за своїми технічними даними підпадав під дію бюлетеня № 1801-БЕ-Г від 18.02.2004 про що відповідач  повідомлявся.

Стаття 549 ЦК України передбачає що, неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заперечення відповідача про те, що він не отримував рахунки на оплату, а тому нарахування штрафних санкцій безпідставне не знайшли свого підтвердження, так як матеріали справи свідчать про зворотне, а саме:  поштові повідомлення про отримання кореспонденції позивача на свою адресу ( претензій з вказанням рахунків, актів  з переліком  періоду їх виконання, акти звірки, зокрема тих, які нібито він не отримував ), жодного листа або претензій щодо невиконання позивачем в повному обсязі робіт не надано.

Таким чином, оснований борг в розмірі 1104105,31 грн. знайшов свого підтвердження у матеріалах справи і підлягає сплати відповідачем в повному обсязі, отже і вимоги про стягнення пені, річних і інфляційних витрат також підлягають задоволенню в розмірі, що визначений господарським судом у оскаржуваному рішенні.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що  апеляційна  скарга не обґрунтована і не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду  не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ДП „МОУ „Українська авіаційна транспортна компанія” залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва № 21124  від  03.04.2007-без змін.

2.          Матеріали справи повернути, доручити   господарському суду  м. Києва  видати відповідний наказ .

Головуючий суддя                                                                      Зеленін  В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна  Л.О.

Синиця  О.Ф.

01.10.07 (відправлено)