ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 20/203пд

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"АРТ Центр"

на                         ухвалу господарського суду Донецької області від 31.05.2007р. та постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2007р.

у справі        №20/203пд

за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Одежда-мода"

до                      1) Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ Центр"

про                    визнання договору оренди недійсним,

за участю представників сторін:

від позивача: Галанський Д.П. (довіреність у справі),

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: Акопян В.В. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одежда-мода" звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ Центр" і просило суд визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Донецьк, пр-т Ленінський, 4.

Позовні вимоги мотивовані безпідставним позбавленням позивача переважного права на продовження договору оренди стосовного того ж об'єкту, укладеного ним раніше з Представництвом ФДМУ в м.Донецьку. Також позивач посилається на те, що при укладенні спірного договору відповідачами були порушені приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна", норми Господарського та Цивільного кодексів України.

Одночасно позивач звернувся до господарського суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову і просить суд заборони відповідачам чинити перешкоди в користуванні майном позивача, розташованим за адресою: м.Донецьк, пр.Ленінський, 4; заборонити Управлінню комунальний ресурсів (відповідачу 1) та ТОВ "АРТ Центр" (відповідач 2), які є сторонами спірного договору, вчиняти дії, спрямовані на реалізацію прав та обов'язків за цим договором; заборонити відповідачу 2 проводити в даному приміщенні будь-які ремонтні  роботи до винесення рішення по даній справі; заборони відповідачу 1 вчиняти будь-які дії щодо укладення будь-яких договорів або вчинення будь-яких правочинів щодо відчуження спірного приміщення, в тому числі відчуження приміщення шляхом приватизації.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.05.2007р. (суддя О.Є.Донець), залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. (головуючий, суддя Запорощенко М.Д., Діброва Г.І., Старовойтова Г.Я.), заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Одежда-мода" задоволена частково: заборонено Управлінню комунальних ресурсів м.Донецьк вчиняти будь-які дії щодо укладення будь-яких договорів або вчинення будь-яких правочинів щодо відчуження приміщення, розташованого за адресою: м.Донецьк, пр.Ленінський, 4, в тому числі відчуження приміщення шляхом приватизації.

Вказані ухвала та постанова мотивовані тим, що оскільки предметом спору є визнання договору недійсним, а одним з правових наслідків визнання недійсним договору оренди є повернення орендарем спірного майна орендодавцеві, то невжиття заходів із забезпечення позову в частині заборони відповідачу 1 вчиняти будь-які дії щодо укладення будь-яких договорів або будь-яких правочинів щодо відчуження спірного приміщення може утруднити чи зробити неможливим застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст.216 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаними ухвалою та постановою, відповідач 1- ТОВ "АРТ Центр" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а заяву позивача про забезпечення позову залишити без задоволення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. При цьому, за змістом вказаної норми, забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Інших підстав для застосування названих заходів закон не передбачає.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову  є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Перелік заходів до забезпечення позову визначений ст.67 ГПК України і розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності з зазначеною нормою, до заходів забезпечення позову належать, зокрема, заборона  відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (додатково дивись Інформаційний лист  ВГСУ від 12.12.2006р. №01-8/2776, узагальнення Судової палати у господарських справах ВСУ від 01.01.2004р.  судової практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України "Про господарські товариства" у частині регулювання діяльності акціонерних товариств).

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди.

Отже, висновок судів про необхідність забезпечення позову саме шляхом заборони відповідачу 1 - Управлінню комунальних ресурсів м.Донецьк, яке є власником переданого за спірним договором в оренду приміщення,  вчиняти будь-які дії щодо укладення будь-яких договорів або вчинення будь-яких правочинів щодо відчуження приміщення, розташованого за адресою: м.Донецьк, пр.Ленінський, 4, в тому числі відчуження приміщення шляхом приватизації,  є помилковим, оскільки  цей захід  не знаходиться у зв'язку з предметом позовних вимог. Тобто, у разі задоволення позову суд ухвалить рішення про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання відповідача 2 повернути відповідачу 1 одержане за договором оренди приміщення. Тому, будь-які дії відповідача 1, як власника приміщення, не можуть створювати небезпеку утруднення чи неможливості виконання відповідачем 2 відповідного судового рішення.

Відповідно до частин 2, 7 ст.319, частин 1, 2 ст.321 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадку і в порядку, встановлених законом; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок незаконного, на думку позивача, укладення відповідачами договору оренди, і право власності відповідача 1 на об'єкт оренди позивачем не оспорюється, то у суду першої інстанції не було законних підстав для обмеження відповідача 1 у здійсненні ним права власності на об'єкт оренди.

Окрім того, колегія суддів зважає й на те, що подану позивачем заяву про забезпечення позову судом першої інстанції було розглянуто за відсутності у матеріалах справи укладеного між відповідачами договору оренди, який оспорюється позивачем. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції на вказану обставину не звернув уваги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судами двох інстанцій неправильно застосовано приписи ст.ст.66, 67 ГПК України,  оскільки застосування визначених ст.67 ГПК України заходів, можливо лише у разі, якщо невжиття заходів до забезпечення позову може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, що у даному випадку не вбачається.

Враховуючи викладене, оскаржувані ухвала та постанова не відповідають нормам процесуального права, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ Центр" задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Донецької області від 31.05.2007р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2007р. у справі №20/203пд  скасувати.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Одежда-мода" про забезпечення позову залишити без задоволення.

4. Справу направити до господарського суду Донецької області.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій