ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.04.2007
Справа №2-19/1553-2007

За позовом – Державна податкова інспекція в м.Алушта, м.Алушта АР Крим

До відповідача – Суб’єкт підприємницької діяльності Єріліна Людмила Миколаївна (російською мовою Ерилина Людмила Николаевна), м.Алушта АР Крим

Про стягнення податкової заборгованості

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Дишко О.К., державний інспектор, довіреність № 302/Д/10 від 01.02.2007 р.

Від відповідача  – Почтаренко Д.С., представник, довіреність № 967 від 13.03.2007 року

Суть спору:

Позивач заявив позов про стягнення з відповідача податкової заборгованості на суму 3799,16 грн. озовні вимоги мотивовані тим, що відповідач повинен сплатити суму штрафних санкцій.

У процесі провадження по справі позивач відмовився від позовних вимог у частині стягнення 0,2 грн. у зв’язку з пропуском строку давності для стягнення заборгованості.

Відповідач надав відзив на позов, просив застосувати річний строк для звернення до суду.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Сторони відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін сторони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до п.2-1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) перед початком слухання справи сторонам були роз’яснені права, передбачені ст.49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) та вручені пам’ятки про права та обов’язки сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд-

В С Т А Н О В И В :

Суб’єкт підприємницької діяльності Єріліна Людмила Миколаївна (російською мовою Ерилина Людмила Николаевна) зареєстрована 07.10.1999 року у якості суб’єкту підприємницької діяльності виконавчим комітетом Алуштинської міської ради АР Крим, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.4).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи  зобов'язані діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті фінансових санкцій у сумі 3799,16 грн., яка утворилася у результаті несплати санкцій по рішенню № /173 від 28.01.2004 року, № /0/174 від 28.01.2004 року

У процесі провадження по справі позивач відмовився від позовних вимог у частині стягнення 0,2 грн. у зв’язку з пропуском строку давності для стягнення заборгованості.

Відповідач надав відзив на позов, просив застосувати річний строк для звернення до суду та повідомив, що вимоги позивача ґрунтуються на рішеннях про застосування фінансових санкцій № /173 від 28.01.2004 року .

Згідно із п.11 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Існування заборгованості підтверджується висновком до акту № 001803 від 21.01.2004 року (а.с.9), корінцями податкового повідомлення-рішення (а.с.11, 12, 13), рішенням про застосування фінансових санкцій від 28.01.2004 року (а.с.14), обліковим рахунком відповідача (а.с.17-21).

З урахуванням викладеного платник податків повинен сплатити фінансову санкцію у добровільному порядку чи у примусовому за позовом органів державної податкової служби.

Суду не надано доказів сплати відповідачем нарахованих фінансових санкцій у зв’язку з чим суд задовольняє позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          Адміністративний позов задовольнити.

·          Стягнути з суб’єкту підприємницької діяльності Єріліної Людмили Миколаївни (російською мовою Ерилина Людмила Николаевна) (98500, АР Крим, м.Алушта, вул.С.Ценского, 11, ідентифікаційний код ) на користь державного бюджету 3798,96 грн.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступна та резолютивна частина Постанови проголошена у судовому засіданні 26.04.2007 року у 11 год. 45 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.