Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2007 р.                                                           Справа № 45/19-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Плужник О.В. , Такмаков Ю.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1732Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 10.04.07 р. по справі № 45/19-07

за позовом ТОВ науково-виробнича фірма "Хелп-Агро", м. Харків

до Селянське (фермерське) господарство "Ізумруд" с. Лозова

про стягнення 9552,43 грн.

встановила:

В січні 2007 р. позивач –ТОВ НВФ „Хелп-Агро”, м. Харків звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача –СГ „Ізумруд”, с. Лозова 7500 грн. основного боргу, 487,50 грн. інфляційних, 1150,68 грн. річних, 414,25 грн. пені та судових витрат, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання в частині оплати вартості отриманого товару.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.04.07 р. (колегія суддів Калініченко Н.В., Пилипенко Н.М., Гребенюк Н.В.) по справі № 45/19-07 позовні вимоги задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 7500 грн. основного боргу, 391,23 грн. пені, 1150,68 грн. річних, 487,50 грн. інфляційних, 102 грн. держмита, та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що відповідач не надав доказів здійснення оплати за одержаний від позивача товар відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 17-05/п/1 від 17.05.06 р.; що відповідач не надав доказів неякісності поставленого позивачем товару; що пеня, інфляційні та річні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі умов спірного договору, Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, норм Цивільного кодексу України та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його необґрунтованим, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким визнати дії позивача такими, що не відповідають умовам договору. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що позивач всупереч умовам укладеного між сторонами договору № 17-05/П/1 від 17.05.06 р. поставив відповідачу не посівний матеріал а товар, який не придатний для посіву. Крім того, відповідач посилається на те, що позивач не надав доказів того, що ним на адресу відповідача в рамках договору № 17-05/П/1 поставлявся саме посівний матеріал.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки не повідомили.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 17.05.2006 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 17-05/п/1 відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідача насіння соняшнику, а відповідач зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах, означених у вказаному договорі.

Відповідно до п. 1.5 договору загальна вартість товару з ПДВ складає 7500 грн.

Відповідно до п. 2.3.2 договору остаточний розрахунок за товар відповідач повинен здійснити не пізніше 10.09.06 р.

На виконання умов даного договору позивач передав відповідачеві товар за накладною № 224 від 17.05.2006 р. на загальну суму 7500,00 грн. Отримання товару відповідачем підтверджується дорученням на отримання товару серії ЯЛР № 594936 від 17.05.06 р. виданим на ім'я Пилипенко В.М.

При цьому відповідач всупереч умовам договору оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 7500,00 грн., доказів погашення якої він не надав.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення крім іншого виходив з того, що відповідач не надав доказів здійснення оплати за одержаний від позивача товар; що пеня, інфляційні та річні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі умов спірного договору, Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, та норм Цивільного кодексу України; що відповідач не надав доказів неякісності поставленого позивачем товару.

На думку судової колегії, викладені вище висновки господарського суду, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм  надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення з наступних підстав:

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач всупереч вимог ст. 33 ГПК України ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав  будь-яких доказів того, що товар, який поставлявся позивачем в рамках договору № 17-05/п/1 від 17.05.2006 р. був неякісним, тобто що поставлений товар (насіння соняшнику) був непридатним для посіву, а так само не надав доказів здійснення оплати за одержаний товар, господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 7500 грн. заборгованості за одержаний товар.

Разом з тим господарський суд при винесенні рішення правомірно дійшов висновку про стягнення з відповідача пені, інфляційних та річних.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що за умов договору сторонами був передбачений інший розмір відсотків річних - 50 відсотків, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання з 11.09.06 р. (п. 2.3.2 спірного договору), господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1150,68 грн. річних та 487,50 грн. інфляційних.

Крім того, п. 3.7 спірного договору за порушення відповідачем строків оплати отриманого товару сторонами передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,1 % від суми, несплаченої в установлений строк, за кожен день прострочки. Однак, враховуючи, по-перше те, що відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, а по-друге те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті за одержаний товар в строк, встановлений договором, господарський суд також правомірно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 391,23 грн. пені.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 10.04.07 р. по справі № 45/19-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Пушай В.І.

Судді                                                                    Плужник О.В.

Такмаков Ю.В.