ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

26 жовтня 2007 р.           Справа 9/252-07

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя  Балтак О.О., при секретарі судового засідання Пилипчак О.І.

За участю представників

позивача :   Олійник Р.О.-представник за довіреністю № 106 від 19.07.2007р.

відповідача : Телевань Ю.С.-представник за довіреністю №01-409 від 01.02.2007р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, справу за позовом:Відкритого акціонерного товариства "Вінницький комбінат хлібопродуктів №2" (23240, вул. Гагаріна, 6, смт Десна, Вінницький район, Вінницька область)    до Спільного підприємства "Український Мобільний Зв"язок" (01015, вул. Лейпцизька, 15, м. Київ)  в особі Вінницької філії СП "Український Мобільний Зв"язок" (21000, вул. Коцюбинського, 28, м. Вінниця)    про визнання відсутності прав

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов про визнання відсутності прав за договором про наданняпослуг мобільного зв’язку № 1.391446/601277 від 31 серпня 2001 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що  договір про надання послуг мобільного зв’язку № 1.391446/601277 від 31.08.2001 р.  є таким, що  не відповідає вимогам закону, оскільки він укладений представником сторони без належних повноважень, а отже є недійсним. З огляду на те, що  зазначений вище договір є недійсним, він не створює юридичних наслідків, зокрема у відповідача не виникають  за ним права.

Ухвалою суду про порушення провадження у справі  від 10.07.2007р. судове засідання було призначене на  24.07.2007 р.

23.07.2007р. позивачем подано заяву № 560 (вх. № 11459 від 23.07.2007 р.) про зміну підстав позову, яка мотивована тим, що сторони не досягли згоди по всім істотним умовам договору про надання послуг мобільного зв’язку № 1.391446/601277 від 31.08.2001 р., зокрема щодо того, на яку адресу будуть надсилатись рахунки, а тому договір фактично є неукладеним. Враховуючи те, що даний договір по-суті неукладений, він не створює юридичних наслідків, зокрема у сторін не виникли за ним права та обов’язки, в зв’язку з чим він не відповідає вимогам закону, а тому в силу ст. 48 ЦК УРСР є недійсним..   Дана заява підлягає задоволенню відповідно до ст. 22 ГПК України.

Розгляд справи неодноразово відкладався, про що свідчать ухвали суду від 24.07.2007р., від 16.08.2007р. та від 09.10.2007р..

09.10.2007 р. Відповідачем було подано клопотання  через канцелярію суду про застосування строку позовної давності до позовних вимог Позивача (вх. №14191 від 09.10.2007р.).

В зв’язку із необхідністю витребування додаткових доказів, що мають значення для правильного розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 26.10.2007 р..

Розгляд справи неодноразово відкладався, про що свідчать ухвали суду від 24.07.2007р., від 16.08.2007р. та від 09.10.2007р..

09.10.2007 р. Відповідачем було подано клопотання  через канцелярію суду про застосування строку позовної давності до позовних вимог Позивача (вх. №14192 від 09.10.2007р.).

В зв’язку із необхідністю витребування додаткових доказів, що мають значення для правильного розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 26.10.2007 р..

Представником позивача, в судовому засіданні 26.10.2007р. подано заяву № 487 від 25.10.2007р. про уточнення заяви про зміну підстав позову,  яка мотивована тим, що  оскільки, сторони не досягли згоди щодо  всіх істотних умов (зокрема, умови про те, на яку адресу будуть надсилатися рахунки)  договір про надання послуг мобільного зв’язку  фактично є неукладеним,  а тому він не створює юридичних наслідків, зокрема у сторін не виникли за ним права та обов’язки.

Представник позивача, в судовому засіданні, позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та  вищезазначеної заяви про уточнення, підтримав в повному обсязі.

Відповідач в запереченні № 02/26 від 26.10.2007 р. (вх. №15055 від 26.10.2007р.) та  представник відповідача, в судовому засіданні,  позов не визнав,  вважає,  що він не підлягає задоволенню з наступних підстав: по-перше: позивачем пропущено передбачений ст. 257 ЦК України строк звернення до  суду і підстави для його поновлення відсутні, та наполягає на відмові в позові з підстав пропущення строку. По-друге: Відповідач вважає, що доводи Позивача стосовно того, що договір про надання послуг мобільного зв’язку № 1.391446/601277 від 31.08.2001 р., є недійсним, оскільки сторонами не досягнуто згоди по істотних умовах, зокрема непогоджено умову - незаповнено графу договору щодо адреси направлення рахунків, посилаючись на ст. 153 ЦК УРСР, є хибними, оскільки згідно зі ст.153 ЦК УРСР, на яку посилається позивач, істотними є: по-перше: ті умови договору, які визнані такими за законом – а дана умова не визнана такою за законом; по-друге: необхідні для договорів даного виду – а в даному випадку для договору дана умова не являється необхідною, істотною, оскільки в договорі позивач зазначив свою юридичну адресу, куди і направляються рахунки, які він оплачує, надаючи на підтвердженя документи «Платежі та баланс абонента» та реєстр розрахунків позивача, оскільки договір діє і на сьогоднішній день. Дана ж графа заповнюється лише в тому випадку, коли абонент виявляє бажання, щоб рахунки направлялись не на юридичну адресу, а на іншу, вказану ним; по-третє, всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди – а такої заяви від жодної із сторін не надходило. Отже, даний договір про надання послуг зв’язку укладений з досягненням сторонами  усіх істотних умов. Окрім того, відповідач стверджує, що незаповнення графи договору про адресу направлення рахунків не належить до підстав недійсності договору, передбачених ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору та до підстав недійсності договору, передбачених ЦК України, чинного на сьогоднішній день, тому немає підстав визнавати його недійсним.

Ще одним доводом відповідача є те, що ст. 16 ЦК України закріплено чіткий перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов’язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Визнання відсутності права не передбачено вищевказаною статтею як засіб захисту цивільних прав, тому вимога позивача про визнання відсутності прав є неправомірною і не підлягає задоволенню.  Відповідач вважає, що не слід брати до уваги доводи Позивача про те, що згідно зі ст. 11 ЦК договір є підставою виникнення прав та обов’язків, а так як договір є недійсним, то у відповідача відсутні права за договором, - оскільки на сьогоднішній день вищевказаний договір не визнаний за рішенням суду недійсним, тому відсутні підстави для визнання відсутності прав за договором.

Також,  відповідач вважає, що позивач безпідставно звернувся до суду, оскільки ст. 1 ГПК України передбачене право звернення до господарського суду лише за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, - тоді як позивач не доводить порушення чи оспорювання будь-якого його права.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом вбачається таке.

31.08.2001 р. між  Відкритим акціонерним товариством «Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2»  та  спільним підприємством “Український мобільний зв’язок» було укладено договір про надання послуг мобільного зв’язку № 1.39146/601277.

Згідно із Статутом Закритого акціонерного товариства «Український мобільний зв'язок» Закрите акціонерне товариства «Український мобільний зв’язок» є правонаступником українсько – німецько – голландсько – датського спільного підприємства “Український мобільний зв’язок”.

Як вбачається з матеріалів справи,  позивач виконує умови вищезазначеного договору, що підтверджується  балансом абонента та реєстр розрахунків позивача по виставлених та направлених на юридичну адресу позивача рахунках, які доводять дію та виконання сторонами договору станом і на сьогоднішній день. Даний факт підтверджує погодження всіх умов договору.

Пояснення Позивача про те, що договір є недійсним чи неукладеним не підтверджені доказами, оскільки відсутнє судове рішення, яке вступило в законну силу, яким в свою чергу, договір визнаний недійсним чи неукладеним, а також відсутня норма закону, яка прямо передбачає недійсність договору.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України договір визнається недійсним за рішенням суду.

У відповідності до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Визнання відсутності права не передбачено ст. 16  ЦК України як засіб захисту цивільних прав, тому вимога позивача про визнання відсутності прав є неправомірною і не підлягає задоволенню судом.

Таким  чином, позивач на день розгляду справи  не довів порушення чи оспорювання будь-якого його права чи інтересу всупереч ст. 1 ГПК України, якою передбачене право звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, у зв’язку з чим, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з позовом безпідставно.

Крім цього, відповідачем подана заява № 02/09 від «09» жовтня 2007 року про застосування строків позовної давності. Строк позовної давності сплив 30.08.2004 року. До даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного Кодексу України 2004 року, оскільки відповідно до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності Цивільним  Кодексом України .

Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позивач не  надав належних  доказів на підтвердження саме поважних причин та істотних перешкод для своєчасного подання  позову. В силу ст. 267 ЦК України пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності,  в задоволенні  позову,  з підстав наведених в ньому,  слід відмовити.

Керуючись ст. 267 ЦК України, Прикінцевими та Перехідними положеннями Цивільного Кодексу України, ст.4-3, 4-5, 28, 43, 44, 49, 82, 83, 84,  115  Господарського процесуального кодексу  України, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Суддя                                             Балтак О.О.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України  30 жовтня 2007 р.