ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2007
Справа №2-25/9843.1-2007

За позовом ТОВ «Заслон», м. Сімферополь, вул.. М. Жукова, 25, кв. 18,

До відповідача ЗАТ «Кримреставрація», м. Сімферополь, вул.. Вузлова, 2.

Про стягнення 29190,00 грн.

Суддя   Копилова О.Ю.

Представники:

Від позивача –  Крот М.П., предст., дов. від 26.01.2010р.

Від відповідача – не з’явився

Обставини справи:

ТОВ «Заслон» у серпні 2006р. звернулось у господарський суд АРК із позовом до ЗАТ «Кримреставрація», у якому просило стягнути з відповідача 29190,00 грн., а також витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

ЗАТ “Кримреставрація” подавався зустрічний позов про визнання недійсним договору №4 від 31.05.06 “Про надання охоронних послуг”.

Рішенням ГС АР Крим від 14.12.2006-22.01.2007р. (суддя Толпиго В.І.) у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.03.07року апеляційні скарги ТОВ “Заслон” та ЗАТ “Кримреставрація” залишені без задоволення, рішення ГС Р Крим від 14.12.2006-22.01.2007р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду АР Крим та постановою Севастопольського апеляційного господарського суду, позивач за первісним позовом звернувся до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого Господарського суду України від 21.06.2007 року рішення ГС АР Крим від 14.12.2006-22.01.2007 р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.03.2007 року в частині відмови в зустрічному позові залишено без змін. В частині відмови в первісному позові касаційну скаргу ТОВ «Заслон» задоволено частково, рішення Господарського суду АР Крим від 14.12.2006-22.01.2007р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.03.2007 року скасовано та направлено на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

При новому розгляді справи у відповідності зі ст.. 111-12 Господарського процесуального кодексу України Вищим господарським судом України у постанові від 21.06.2007р. дані вказівки, з’ясувати чи фактично здійснювалась охорона об’єктів відповідача та надати правову оцінку іншим доказам, які можуть свідчити про фактичне виконання договірних умов з боку позивача.

Справу передано судді Копиловій О.Ю., із привласненням справі номеру 2-25/9843.1-2007, справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В ході розгляду справи позивачем доповнено позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 29 190, 00 грн., пеню у сумі 5522, 39 грн., а також  державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідачем на адресу суду 27.08.2007р. було надіслано клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, адже відносно нього порушено справу про банкрутство та посилається на ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Суд, розглянувши подане клопотання відповідача, не вважає за доцільне його задоволення, адже ст.. 80 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав для припинення провадження у праві, п. 2 вказаної норми процесуального права на який посилається відповідач, передбачає, що провадження по справі підлягає припиненню якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив  господарський  спір  між  тими  ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, відповідачем як на підставу своїх доводів таких рішень відповідного органу не надано. Посилання на те, що відносно нього відкрито провадження по справі про банкрутство також не можуть бути прийняті судом, адже порушення справи про банкрутство не є перешкодою для розгляду даного спору. Щодо посилань на те, що зобов’язання по сплаті грошових коштів припиняється відповідно до приписів п. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України та вважається погашеним на підставі п. 2 ст. 14 Закону № 2343, вони є не обґрунтованими, оскільки дане питання вирішується судом в рамках справи про банкрутство.

У судове засідання представник відповідача двічі не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Оскільки відповідачем не надано відзив на позов, суд вважає за можливе розгляд справи за наявними документами відповідно до ст.. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2006р. між ТОВ «Заслон» та ЗАТ «Кримреставрація» укладено договір на охорону об’єкту за № 4.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору Замовник (відповідач) передає, а «Охорона» (позивач) приймає під охорону промислову базу за адресою: м. Сімферополь, вул.. Узлова, 2, яка належить «Замовнику» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 597948 від 28.04.2004р. (додаток 2 до договору), згідно дислокації позначеній на план-схемі (додаток 1 до договору) «Об’єкта», вид охорони «Об’єкту» визначається за згодою Сторін, виходячи з принципу надійності.

Згідно п. 3 вказаного договору Охорона «Об’єкту» здійснюється у дні і години, вказані у дислокації. Система охорони «Об’єкту» та розташування постів визначається «Охороною» і узгоджується з «Замовником».

П. 2.1. угоди передбачено, що ціна оплати охорони за цим договором узгоджена Сторонами та складає десять гривень за одну годину охорони одним охоронником. Сума оплати охорони за місяць визначається на підставі дислокації (додаток 1), виходячи з фактичної кількості годин в місяць та кількості охоронців.

Згідно п.п. 2.2.;2.3. договору оплата за охорону здійснюється «Замовником» щомісячно п’ятого числа поточного місяця на підставі рахунку, який виставляє «Охорона». Акт виконаних робіт підписується Сторонами в кінці кожного календарного місяця, а також по закінченні терміну дії договору.

Так на виконання зобов’язань за договором позивачем надано послуги по охороні об’єкту відповідача відповідно до дислокації визначеної у додатку 1 до договору, про що складено акти здачі-прийому робіт (надання послуг) за № ОУ-0000010 від 30.06.2006р. та № ОУ-0000013 від 31.07.2006р. на загальну суму 29190,00 грн., які підписані та скріплені печатками обох підприємств.

Однак відповідачем зобов’язання щодо оплати наданих послуг не виконані, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 29190,00 грн., яка підтверджується актом звірки розрахунків станом на 01.08.2006р., який також підписано та скріплено печатками обох юридичних осіб, які набули при укладанні договору певні права та обов’язки.  Адже цивільні права та обов’язки виникають, крім угод, також внаслідок інших дій організацій, що згоджується із приписами ст.. 11 Цивільного кодексу України та ст.. 174 Господарського кодексу України. Такі обов’язки можуть виникати із фактичних дій сторін, зокрема, обов’язок оплати послуг охорони може виникнути у відповідача із дій позивача по наданню таких послуг та із їх прийняття відповідачем.

На адресу відповідача було направлено претензію за № 27 від 01.08.2006р. з вимогою оплатити сформовану заборгованість, яка отримана відповідачем 01.08.2006р., про свідчить підпис голови правління ЗАТ.

Листом від 02.07.2006р. за № 82 відповідачем було гарантовано здійснити оплату за надані позивачем послуги за договором № 4 від 31.05.2006р.

Однак на момент розгляду справи відповідачем не надано доказів належного виконання їм зобов’язань за договором та сплати сформованої заборгованості. Також відповідач не скористався правом довести, що позивачем у свою чергу не виконувались або виконані не належним чином зобов’язання щодо надання відповідних послуг.

Таким чином суд дослідив надані докази позивачем, чим виконав вказівки Вищого господарського суду України, зазначені у постанові від 21.06.2007р. (№ 2-2/14526-2006).

Згідно ст.. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання  (неналежне виконання).

Отже оскільки відповідачем не виконі зобов’язання щодо оплати наданих послуг на суму 29190,00 грн., суд дійшов висновку, що вимога про стягнення вказаної суми є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути суму пені у розмірі 5522,39 грн., оскільки відповідачем порушено умови вказаної угоди.

П. 6.1. договору передбачено, що в випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об’єкту нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ суми простроченої плати за кожен день прострочення платежу.

Ст.. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже вимоги про стягнення пені у розмірі 5522,39 грн. також підлягають задоволенню.

Виконання цивільних обов’язків згідно ст.. 14 Цивільного кодексу України здійснюється у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи ті обставини, що відповідачем не виконано належним чином умови та взяті на себе зобов’язання за договором, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 44, 49 ГПК України оплата держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу підлягає покладанню на  відповідача.

З огляду на викладене, керуючись, ст.. 174, 193,230 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 14, 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з ЗАТ «Кримреставрація» (м. Сімферополь, вул.. Вузлова, 2; ЗКПО 02498079, р/р 001 КРФ АКБ «Укрсоцбанк» м. Сімферополь, МФО 324010) на користь ТОВ «Заслон» (м. Сімферополь, вул.. М. Жукова, 25, кв. 18; р/р 11963 в КРУ КБ «Приватбанк», МФО 384436, 7) суму заборгованості у розмірі 29190,00 грн., пеню у розмірі 5522,39 грн., витрати по сплаті державного мита у сумі 347,13 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

Рішення оформлене та підписане 11.09.2007р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Копилова О.Ю.