СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.07.07                                                                                 Справа № 11/215н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Москаленко М.О., за участю секретаря Мелехової О.С., розглянувши матеріали справи № 11/215н-ад за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Наукового об’єднання “Архіп”, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьк Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання дій відповідача щодо безспірного стягнення заборгованості незаконними, зобов’язання відповідача утриматися від вчинення незаконних дії щодо безспірного стягнення заборгованості та скасування вимог

за участю представників сторін:

від позивача -  Горшков В.В., дов. б/н від 09.01.2007

від відповідача –Семенюк В. М., дов. № 13 від  31.05.2007

в с т а н о в и в:

Суть спору:  позивачем заявлено вимогу про визнання дій відповідача щодо безспірного стягнення заборгованості незаконними, зобов’язання відповідача утриматися від вчинення незаконних дій щодо безспірного стягнення заборгованості та скасування вимог.

Під час розгляду даної справи судом оголошувалися перерви з 18.06.2007 до 21.06.2007, 21.06.2007 по 03.07.2007, з 06.07.2007 до 09.07.2007.

В обґрунтування адміністративного позову позивач послався на те, що у відповідності з наданими позивачем до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області розрахунками сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті за  вересень  2006 року –лютий 2007 року, ним своєчасно сплачувалися суми страхових внесків. Незважаючи на факт своєчасної сплати позивачем страхових внесків, на його адресу відповідачем були надіслані вимоги про сплату боргу № Ю 756/8 від 06.11.2006 на суму 540 грн.                 60 коп., № Ю 792/4 від 05.12.2006 на суму 540 грн. 60 коп., № Ю 55/1 від 05.01.2007 на суму 540 грн. 60 коп., № Ю 105/2 від 05.02.2007 на суму 557 грн.                  85 коп., № Ю 185/3 від 03.03.2007 на суму 690 грн. 56 коп., № Ю 270/4 від 06.11.2006 на суму 690 грн. 56 коп. Період утворення заборгованості відповідачем був зазначений відповідно з 01.10.2006 по 31.10.2006, з 01.11.2006 по 30.11.2006, з 01.12.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.02.2007 по 28.02.2007, з 01.03.2007 по 31.03.2007.  З посиланням на відомості, відображені у картці особового рахунку платника страхових внесків –ТОВ НО „Архіп”, позивач вважає, що за вищевказані періоди заборгованість до фонду у нього відсутня, оскільки страхові внески сплачуються ним своєчасно та у повному обсязі. На запит стосовно даного питання позивачем було отримано відповідь про зарахування страхових внесків, що сплачувалися позивачем за період з вересня 2006 року по лютий 2007 року включно, у рахунок заборгованості за попередні періоди, а саме за 2004 рік –І квартал 2005 року. Позивач є  суб’єктом підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування –єдиний податок. Актом позапланової перевірки позивача, проведеної  відповідачем 22.02.2005,  позивачеві були донараховані страхові внески за  2004 рік у загальній сумі 15458 грн. 13 коп.  Посилаючись на приписи Розпорядження Кабінету Міністрів України № 58-р від 10.03.2005 „Про деякі питання спрощеної системи оподаткування” (далі за текстом –Розпорядження), яким з вказаних вище суб’єктів припиняється стягнення заборгованості по зі сплати страхових внесків, що утворилася у 2004 році –І кварталі 2005 року, позивач просить визнати дії відповідача щодо зарахування сум страхових внесків за попередні періоди незаконними, зобов’язати відповідача утриматися від вчинення незаконних дій щодо зарахування сум страхових внесків за період з 2004 року по І квартал 2005 року включно,  а також скасувати  зазначені вище вимоги про сплату боргу.

Відзивом на адміністративний позов та додатковими письмовими поясненнями відповідач проти адміністративного позову заперечив, посилаючись на такі обставини.

Позивач застрахований як платник страхових внесків в УПФУ у м. Сєвєродонецьку Луганської області 22.09.1994 та є платником єдиного податку. Указом Президента України від 03.07.1998 № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб’єктів малого підприємництва»(далі за текстом – Указ) врегульовані питання спрощеної системи оподаткування. П.6 Указу  встановлює, що ті суб’єкти підприємницької діяльності, що обрали єдиний податок, не є платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки зазначені платежі входять до складу єдиного податку. Як зазначив позивач, такий порядок сплати збору діяв до набрання чинності Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003  №1058-IV (далі за текстом –Закон № 1058), тобто до 01.01.2004.

З 01.01.2004 введено в дію Закон № 1058. Відповідно до п.15 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 “до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно – правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону”. Статтею 5 Закону визначено, що саме він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно –правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно Законом № 1058 (п.2 ст.5) визначаються платники страхових внесків, їх права та обов’язки, а також порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону № 1058 страхувальниками є: роботодавцi: пiдприємства, установи i органiзацiї, створенi вiдповiдно до законодавства України, незалежно вiд форми власностi, виду дiяльностi та господарювання, об'єднання громадян, профспiлки, полiтичнi партiї (у тому числi фiлiї, представництва, вiддiлення та iншi вiдокремленi пiдроздiли зазначених пiдприємств, установ, органiзацiй, об'єднань громадян, профспiлок, полiтичних партiй, якi мають окремий баланс i самостiйно ведуть розрахунки iз застрахованими особами), фiзичнi особи - суб'єкти пiдприємницької дiяльностi та iншi особи (включаючи юридичних та фiзичних осiб - суб'єктiв пiдприємницької дiяльностi, якi обрали особливий спосiб оподаткування (фiксований податок, єдиний податок, фiксований сiльськогосподарський податок, придбали спецiальний торговий патент), якi використовують працю фiзичних осiб на умовах трудового договору (контракту) або на iнших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивiльно-правового характеру, - для осiб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статтi 11 Закону № 1058.

Згідно ч.6 ст. 18 Закону № 1058 законодавством не можуть встановлюватися пільги по нарахуванню і сплаті страхових внесків або звільненню від їх сплати.

З посиланням на викладені обставини позивач вважає, що Указ  не має пріоритету перед Законом № 1058 та застосовується лише у тій частині, що не суперечить положенням Закону № 1058. Крім того, Указ у даному випадку регулює механізм зарахування частини єдиного податку в рахунок страхових внесків до пенсійного фонду України, а сам порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків регулюється Законом № 1058.

Згідно  Інструкції  про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов‘язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління  ПФУ від 19.12.03 № 21-1 та  затвердженої  в Міністерстві юстиції України 16.01.04 № 64/8663 (далі за текстом –Інструкція) операції надходження платежів здійснюються в картках особового рахунку у хронологічному порядку. Оскільки відповідач має борги за минулі періоди, усі внески автоматично йдуть на погашення заборгованості за попередні періоди. У даному випадку, позивач дійсно сплачує певні суми, але вони зараховуються в рахунок недоїмки, що утворилась раніше.

З урахуванням викладеного відповідач вважає доводи позивача необгрунтованими та просить відмовити йому у задоволенні позовних вимог.

Сторони не досягли примирення.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, вивчивши надані сторонами під час розгляду справи докази,  суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на такі обставини.

Позивач у даній справі зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області  як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування 22.09.1994.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону № 1058  страхувальниками, тобто платниками страхових внесків, є  роботодавці:   підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України,  незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об‘єднання  громадян,   профспілки,   політичні  партії (у тому числі  філії, представництва,   відділення  та  інші  відокремлені  підрозділи   зазначених підприємств,    установ,    організацій,    об'єднань    громадян,    профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки їх застрахованими  особами),   фізичні  особи  -   суб'єкти  підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,   які  обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований  податок,   єдиний  податок,  фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору  (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону  тощо.

Відповідно до п.15 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно – правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Статтею 5 Закону № 1058 також визначено, що саме він регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Виключно Законом № 1058 (п.2 ст.5) визначаються платники страхових внесків, їх права та обов’язки, а також порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Підпунктом 6 пункту 2 статті 17 Закону № 1058-ІУ встановлено, що страхувальник зобов‘язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Розділом 4  Інструкції передбачено, що розміри страхових внесків на загальнообов‘язкове  державне пенсійне страхування  встановлюються відповідно  до Закону України від 26.06.97 № 400/97-ВР «Про збір на обов‘язкове державне пенсійне страхування»та  для  платників, зазначених  у пункті 1 статті 14 Закону № 1058-ІУ (підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 Інструкції) вказаний збір становить 32 відсотки суми фактичних витрат на оплату  праці.

Відповідно до пункту 6 статті  20 Закону № 1058-ІУ та підпункту 5.1.4 пункту 5.1 розділу 5 Інструкції) страхувальники зобов‘язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний  базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та у повному обсязі страхові внески визначено п.6 ч.2 ст. 17 Закону № 1058.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведення відповідачем позапланової документальної перевірки  правильності, повноти  і своєчасності нарахування та сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування підприємством позивача у справі за період з 26.04.2000 по 22.02.2205 відповідним актом від  22.02.2005  позивачеві були донараховані страхові внески за  2004 рік у загальній сумі 15458 грн. 13 коп. (а.с. 11-12) В акті також були відображені відомості, що позивачем обрана система оподаткування –єдиний податок  (тобто у 2004 році позивач був суб'єктом підприємницької діяльності,   який  обрав особливий спосіб оподаткування -   єдиний  податок) (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний акт перевірки був підписаний представником позивача із запереченнями.

Рішенням  начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 23.02.2005 до позивача застосовані фінансові санкції за несвоєчасне обчислення та сплату страхових внесків. Вказане рішення позивачем було оскаржене до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Рішенням   Начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 22.03.2005 за № 1038/06-10, наявним у матеріалах справи,   у задоволенні скарги було відмовлено. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення  було призупинене стягнення сум фінансових санкцій  за рішенням від 23.02.2005 № 156 до остаточного врегулювання питання, пов’язаного з  приписами  Розпорядження.

За таких обставин зі змісту вказаного рішення Начальника головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області вбачається, що приписи Розпорядження застосовуються лише щодо стягнення сум фінансових санкцій, в той час як  відповідачем у справі спірні вимоги пред’являлися з метою стягнення сум донарахованих страхових внесків.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058 страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі   неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Пунктами 8.2., 8.3 Інструкції  передбачено, що  органи  Пенсійного фонду надсилають страхувальнику вимогу про сплату недоїмки якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків.  Вимога формується на підставі актів документальних перевірок і облікових даних з карток особових рахунків.

Узгодження вимоги територіального органу Пенсійного фонду про  сплату недоїмки здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається територіальним органом пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначеної у вимозі.

Відповідно до п. 2.1.Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов’язкове  державне пенсійне страхування»(затвердженого Постановою Правління ПФУ від 19.12.2003. № 21-1, зареєстровано в Мін’юсті 20.01.2004. за № 81/8680, далі за текстом –Порядок) встановлено, що у разі коли страхувальник вважає, що орган Пенсійного фонду в районі, місті (територіальний орган ПФ) невірно визначив суму недоїмки, такий страхувальник має право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду, вимога про сплату недоїмки якого оскаржується, з заявою про узгодження вимоги, яка подається у письмовій формі та супроводжується документами.

Пунктами 8.4., 8.5.  Інструкції визначено, що протягом десяти днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов’язаний сплатити зазначені у вимозі суми.

Вимоги про сплату сум боргу, що були виставлені відповідачем позивачеві для оплати і є предметом спору у даній справі, в адміністративному та судовому порядку позивачем не оскаржувалися, між сторонами відсутній спор щодо самого розміру суми донарахованих позивачеві за актом перевірки від 22.02.2005 страхових внесків.

Згідно з пунктом 15 прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові  акти застосовуються в частині, що не  суперечить цьому Закону.

Таким чином, порядок сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, встановлений пунктом 6 Указу,  діяв до набрання чинності Законом № 1058, тобто до 01.01.2004.

Крім того, Закон № 1058 має вищу юридичну силу відносно до Указу, оскільки Указ є нормативним актом, який поширює свою дію виключно на податкові відносини. Закон № 1058 регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та у повному обсязі страхові внески визначений п.6 ч.2 ст. 17 Закону 1058. Будь-яких виключень (пільг) щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, законом не встановлено.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених Законом № 1058, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з ч. 4 ст. 18 даного Закону № 1058  страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм, можна зробити висновок, що обов’язковість сплати збору на загальнообов’язкове пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.64 Закону № 1058 територіальні органи Пенсійного фонду України мають право не частіше одного разу на календарний рік проводити планові, а також у випадках, передбачених законодавством, - позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах і організаціях та у фізичних осіб-суб»єктів підприємницької діяльності документів, пов»язаних з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків.

Право органів Пенсійного фонду України здійснювати перевірки суб'єктів підприємницької діяльності передбачено, крім вказаного Закону № 1058, ще й Законом України „Про здійснення контролю за сплатою збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та збору на обов'язкове державне соціальне страхування", Постановою Правління Пенсійного фонду України „Про затвердження порядку оформлення результатів документальних перевірок" від 21.03.03 №6-5.

Зазначена вище позапланова перевірка позивача відповідачем була проведена відповідно до вказаних норм чинного законодавства. Крім того, перевірка відповідачем була проведена 22.02.2005, тобто ще до прийняття Розпорядження від 10.03.2005.

Вказане Розпорядження містить такі приписи: «Підтримати пропозицію Пенсійного фонду України, погоджену з Мінфіном та Державною податковою адміністрацією, щодо тимчасового припинення перевірок юридичних та фізичних осіб —платників єдиного і фіксованого податку щодо сплати страхових внесків на різні види загальнообов'язкового державного соціального страхування, стягнення з них заборгованості за цими платежами, яка утворилася у 2004 році —1 кварталі 2005 року, застосування пов'язаних з цим санкцій, а також щодо зняття арешту з банківських рахунків зазначених осіб, який було накладено у зв'язку із стягненням згаданої заборгованості, до остаточного врегулювання функціонування спрощеної системи оподаткування».

Посилання відповідача на Розпорядження, яким підтримана пропозиція Пенсійного фонду України щодо тимчасового припинення перевірок юридичних та фізичних осіб-платників єдиного та фіксованого податку відносно сплати страхових внесків на різні види загальнообов’язкового державного соціального страхування, стягнення з них заборгованості за цими платежами, що утворилась у 2004 році –1 кварталі 2005 року, не приймається судом до уваги, оскільки Розпорядження має тимчасовий характер і не є імперативним, тобто носить рекомендаційний характер.

Крім того, відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України від 25.03.05 № 2505-ІУ “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України”, що набрав чинності з дня опублікування - з 31.03.2005, сплата та зарахування до бюджетів і державних цільових фондів сум єдиного податку для суб’єктів малого підприємництва та фіксованого податку здійснюються у порядку та на умовах, які діяли до 01.01.2005. Таким чином, суб’єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів та використовують найману працю, сплачують страхові внески на загальних підставах відповідно до Закону № 1058.

Враховуючи наведене, Розпорядження не надає органам Пенсійного фонду України прямої заборони щодо здійснення перевірок чи стягнення заборгованості, що утворилася у період 2004 року - 1 кварталі 2005 року.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для визнання дій відповідача щодо безспірного стягнення  заборгованості зі сплати страхових внесків, що утворилася за період 2004 - І квартал 2005 року, незаконними. Також  відсутні підстави для скасування вимог про сплату боргу № Ю 756/8 від 06.11.2006 на суму 540 грн. 60 коп., № Ю 792/4 від 05.12.2006 на суму 540 грн.           60 коп., № Ю 55/1 від 05.01.2007 на суму 540 грн. 60 коп., № Ю 105/2 від 05.02.2007 на суму 557 грн.  85 коп., № Ю 185/3 від 03.03.2007 на суму 690 грн.           56 коп., № Ю 270/4 від 06.11.2006 на суму 690 грн. 56 коп., оскільки зазначені вимоги були виставлені та надіслані відповідачем згідно з приписами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, у задоволені позову слід відмовити, судовий збір покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 94, 98, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  –

П О С Т А Н О В И В:

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржене судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 16.07.2007.

Суддя                                                                               М.О. Москаленко