ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.07.07р.

Справа № А23/164

За позовом  Приватного підприємства "Дніпротехнологія", м. Павлоград, Дніпропетровської області

до  Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції в Дніпропетровській області, м.Павлоград, Дніпропетровської області

про про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 23.02.07 № /3; № /3; № 1/3.

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Якименко Є.П. дов. від 19.03.07, №03 представник

Відвідповідача Юрченко Н.І. дов. від 24.01.07, №1324/10 головний держподатревізор-інспектор

Від відповідача Тітов Є.Г. 15.01.07, №564/10 головдержподатінспектор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати нечинними рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції від 23.02.07 №/3, №/3, №/3.

15.05.07 в судовому засіданні представником позивача подано уточнюючу позовну заяву, якою позивач уточнює правові підставі звернення з позовною заявою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перевірка проведена з порушеннями встановленого порядку спільно з працівниками податкової міліції.

Висновки, зроблені відповідачем під час перевірки, не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам. Вартість вугілля зменшена на підставі виставлених покупцями претензій про перевищення вологості та зольності вугілля, у зв'язку з чим позивач був змушений зробити перерахунок вартості даного вугілля, що призвело до заниження ціни на вугілля.

По наданню благодійної допомоги позивач надав пояснення, що придбана мармурова плитка на суму 40000,00 грн. була безкоштовно передана благодійному фонду "Земельна реформа" як благодійна допомога.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на  те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на основі акту перевірки від 01.08.06 та на основі прийнятого рішення про результати розгляду повторної скарги позивача Державною податковою адміністрацією України, якою податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту перевірки від 01.08.06 № 306/23-1-32397028 залишені без змін, застосована відповідно до пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" штрафна санкція з податку на прибуток у розмірі 7016,92 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією в Дніпропетровській області (відповідачем) винесені податкові повідомлення-рішення від 23.02.07:

№ /3, яким визначено суму податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 75562,34 грн., із яких 55052,84 грн. –основний платіж, 20509,50 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

№ /3, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 23013,18 грн.. із яких 15342,12 грн. –основний платіж, 7671,06 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

№ /3, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 7016,92 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Підставою для винесення означених податкових повідомлень-рішень є висновки, зроблені в акті перевірки від 01.08.06 № 306/23-1-32397028 за результатами виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з моменту реєстрації (08.04.03) по 01.06.06, з урахуванням результатів оскарження визначених відповідачем податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість в порядку ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Перевірка проведена на підставі виданих відповідачем направлень від 19.07.06 № 694 (наказ від 19.07.06 № 536), від 26.07.06 № 748 (наказ від 19.07.06 № 568) та згідно постанови старшого слідчого прокуратури м. Павлограда Дніпропетровської області про призначення перевірки від 26.06.06 відповідно до ст.66, ч.5 ст.114, ст.130 Кримінально-процесуального кодексу України, ч.ч.13, 15 ст.11№ Закону України "Про державну податкову службу в Україні".

Під час перевірки встановлено, що в порушення п.5.1, п.1.32, абз.4 пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем не віднесено до складу валового доходу в ІІІ кварталі 2003 року по першій події суму отриманої передоплати у розмірі 5491,53 грн., в І кварталі 2006 року –суму відвантаженого товару за кордон у розмірі 540260,24 грн.; віднесено до складу валових суму на транспортно-експедиційне обслуговування у розмірі 109333,00 грн. без наявності товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт перевезення вантажу; віднесено до складу валових витрат вартість вугілля у кількості 184,1 тонни на суму 17592,60 грн. без документів, які б підтверджували використання даного вугілля у господарській діяльності, сума перебільшення вартості придбання товарів над ціною реалізації цих товарів (реалізація нижче ціни придбання) у розмірі 44698,44 грн., яка не використана у господарській діяльності у 2003 році та І кварталі 2004 року.

Зазначені обставини призвели до заниження податку на прибуток у розмірі 51757,75 грн.

В порушення пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" позивачем  занижені податкові зобов'язання за 2003 рік на суму 1098,31 грн., пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього ж Закону - завищено податковий кредит за 2003 рік на суму 14243,81 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стосовно виявленого факту заниження валового доходу.

Згідно договору № 08 від 12.09.03, укладеного між позивачем та покупцем - ПП "Реяс", позивач отримав попередню оплату за вугілля кам'яне на загальну суму 33333,33 грн., крім того,  ПДВ –6666,67 грн., що підтверджено платіжними дорученнями №№ 203 від 05.09.03, 220 від 19.09.03, 232 від 30.09.03.

Поставка вугілля позивачем здійснена за накладною № 14 від 29.09.03 на суму 27841,80 грн. без ПДВ. До складу валового доходу позивачем віднесена в ІІІ кварталі 2003 року сума 27841,80 грн.

Згідно пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають реалізації, у разі реалізації товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Виходячи з фактичних обставин, зазначеної правової норми, позивачем занижено валовий доход в ІІІ кварталі 2003 року на суму 5491,53 грн.

Документи, які б спростовували зазначені обставини, позивачем не надані, в матеріалах справи відсутні.

В лютому 2006 року в межах укладених позивачем договорів з ВАТ "Центральный Научно-Испытательный полігон Строительных и Дорожных Машин", Росія, № ОБЦУ 60/06 від 31.01.06, № ОБЦУ61/06 від 07.02.06 позивачем відвантажено на адресу покупця частини та комплектуючі до парової турбіни ПТ-80/100-130/13 та ротор на загальну суму 540260,24 грн. (3016500 рос.руб).

Оплата покупцем за отриманий товар здійснена частково. На рахунок позивача надійшла валютна виручка в сумі 132480,00 грн. (720000 рос.руб) платіжним дорученням від 12.05.06 № 481/4-3.

Вартість відвантаженого товару в сумі 540260,24 грн., як того вимагає пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", до складу валового доходу позивачем не включена.

21.06.06 позивачем подана уточнююча податкова декларація з податку на прибуток за І квартал 2006 року, в якій сума валового доходу визначена позивачем в розмірі 556034,00 грн., виходячи з суми отриманої оплати від ВАТ "Центральный Научно-Испытательный полігон Строительных и Дорожных Машин".

Документи, які б спростовували зазначені обставини, позивачем не надані, в матеріалах справи відсутні, у зв’язку з чим суд вважає, що відповідачем зроблений правильний висновок про завищення скоригованого валового доходу у І кварталі 2006 року на суму 15773,76 грн.

Стосовно виявленого факту завищення скоригованих валових витрат на суму 210623,86 грн.

Позивачем укладений договір з МПП "Техноснаб" від 20.05.03 б/н про сумісну виробничу та фінансову діяльність строком дії до 31.12.06.

На виконання умов договору позивачем отримано від МПП "Техноснаб" за період 01.05.03 по 01.06.06 вугілля в кількості 3380,51 тони на загальну суму 305322,17 грн.. крім того ПДВ –61064,43 грн.

Придбане вугілля реалізовано позивачем частково в кількості 3196,50 тонн на суму 241008,27 грн., крім того, ПДВ –48201,65 грн.

Сума вартості реалізованого вугілля віднесена до складу валових витрат в ІІ кварталі 203 року –56281,08 грн., в ІІІ кварталі 2003 року –169506,26 грн., в ІV кварталі 2003 року – 10637,73 грн., в І кварталі 2004 року –4583,20 грн.

184,1 тонни вугілля згідно пояснень директора підприємства-позивача надано до Фонду виробничого округу як благодійна допомога мешканцям с.Червонопартизанське. Первинні документи в підтвердження здійснення зазначеної операції під час перевірки позивачем не подані. Під час вирішення спору здійснення такої операції позивачем також не доведено.

Крім того, відповідачем встановлений факт реалізації вугілля за ціною нижчою її придбання, проти якого позивач не заперечує.

В якості доводів в обґрунтування такого продажу в своїх письмових поясненнях, наданих під час перевірки, позивач посилається на те, що підприємство не знайшло покупця для продажу за цінами вище придбання, внаслідок того, що зберігати вугілля ніде, реалізували вугілля за цінами нижчими, ніж придбали. Під час вирішення спору позивач посилається на те, що отримане вугілля має зольність, яка перевищує допустиму, внаслідок чого позивач вимушений був реалізувати вугілля за ціною нижчою ціни придбання. Суд не може прийняти дані доводи позивача, оскільки належні документи, які  б підтверджували факт неналежної якості придбаного товару, позивачем не подані. Претензії третіх осіб на ім'я директора  підприємства –позивача без підтверджуючих документів, копій сертифікатів якості такими доказами не є.

Таким чином, суд вважає, що докази того, що здійснення продажу вугілля на цінових умовах, визначених позивачем, є єдино можливими умовами продажу цього вугілля, відсутні.

За нормами діючого законодавства результат господарської діяльності і обсяги оподаткування податком на прибуток визначаються за підсумками відповідно податкового періоду, але при цьому всі витрати платника податку, здійснені на протязі податкового періоду по кожній операції, підлягають оцінці на предмет можливості їх включення до валових витрат.

Як зазначено в п.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підприємство з метою складення податкового обліку використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі даних первинного обліку по кожній операції, а не за остаточним результатом своєї діяльності підприємство, виходячи з норм пп.11.2.1 п.11.2, пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств",  відносить відповідні суми до складу валового доходу та на валові витрати в податковому обліку.

Виходячи з зазначених обставин справи, приймаючи до уваги, що при здійсненні операцій з придбання вугілля та його продажу за цінами, нижчими за ціни придбання, позивач в межах цих операцій отримав збитки,  суд вважає, що зазначені операції позивача в частині перевищення сум витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати, не відповідають вимогам, що пред’являються до господарської діяльності у значенні, наведеному в п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Позивач, як платник податку, відповідно до пп.2.1.1 ст.2 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" повинен здійснювати свою діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території України, так і за її межами.

Об’єктом оподаткування згідно пп.3.1 ст.3 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств" є  прибуток,  який  визначається шляхом  зменшення  суми  скоригованого  валового  доходу  звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових  витрат  платника податку,  визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних   відрахувань,   нарахованих   згідно  із статтями 8 і 9 цього Закону.

Валовий доход відповідно до п.4.1 ст.4 цього Закону –це загальна сума  доходу  платника  податку від  усіх  видів  діяльності,  отриманого  (нарахованого) протягом звітного  періоду  в  грошовій,  матеріальній  або  нематеріальній формах  як  на  території  України,  її  континентальному  шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Валові  витрати  виробництва  та  обігу  (далі  - валові витрати) - сума будь-яких  витрат  платника  податку  у  грошовій, матеріальній    або   нематеріальній   формах,   здійснюваних   як компенсація вартості товарів (робіт,  послуг),  які  придбаваються (виготовляються)   таким   платником  податку  для  їх  подальшого використання у власній господарській діяльності (п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

Господарська діяльність, як зазначено в п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", це - будь-яка  діяльність  особи, направлена  на  отримання  доходу  в  грошовій,  матеріальній  або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації   такої   діяльності   є  регулярною,  постійною  та суттєвою.

Приймаючи до уваги норми п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15                             "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства  фінансів України від 29.11.99  N 290, відповідно до яких дохід  визнається  під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу, діяльність визнається господарською тоді, коли вона направлена  на  отримання  доходу  в  грошовій,  матеріальній  або нематеріальній формах у вигляді збільшення власного капіталу, при цьому власний капітал –це є частина в активах підприємства, що залишається після відрахування його зобов'язань.

Таким чином, збільшення власного капіталу є обов'язковою вимогою для віднесення витрат до валових витрат згідно з податковим обліком.

Документи, які б підтверджували збільшення власного капіталу позивача від здійснення операцій з придбання і продажу конкретного товару, не подані.

Таким чином, операція продажу  вугілля за  ціною  нижче  ціни  придбання  є збитковою  і  суперечить  меті  підприємницької  діяльності.  За податковим законодавством витрати, що перевищують доходи (збитки), не можуть бути враховані в податковому обліку, так як операція не відповідає основному принципу господарської діяльності (п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"), тобто не призводить до отримання прибутку.

У зв’язку з викладеним суд вважає, що різниця між сумою придбання товарів та сумою їх  реалізації  за  низькими  цінами не відноситься до складу  валових  витрат, і суми податку на додану вартість, нараховані у зв’язку з придбанням такого товару, незалежно від наявності податкових накладних, не повинні включатися до податкового кредиту, тому така різниця  не  повинна бути підставою і для  формування  податкового  кредиту.

Доводи, викладені позивачем з цього приводу, суд вважає помилковими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Позивачем укладений договір купівлі-продажу з ТОВ "Юг-Технологія" № 56 від 10.07.03, відповідно до умов якого позивачем придбана плитка мармурова в кількості 900,892 кв.м на суму 40000,00 грн., в т.ч. ПДВ –6667,00 грн.

Зазначена плитка передана як благодійна допомога благодійному фонду "Земельна реформа" згідно листа № 10 від 20.09.02, що підтверджено актом прийому-передачі.

Підпункт 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції на момент здійснення спірної операції дозволяє включати до складу валових витрат суми коштів або вартість товарів (робіт, послуг), добровільно перераховані (передані) протягом звітного року до Державного бюджету України або бюджетів місцевого самоврядування, до неприбуткових організацій, визначених у пункті 7.11 статті 7 цього Закону, у розмірі, що становить не менше двох та не більше п'яти відсотків оподатковуваного прибутку попереднього звітного року, за винятком відрахувань, визначених пунктом 5.8 цієї статті, та внесків, передбачених підпунктом 5.2.17 цього пункту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в якості суб'єкта підприємницької діяльності зареєстрований 08.04.03, тому звітність за попередній рік (2002 рік) не подавав, у зв'язку з чим зазначена вище умова віднесення витрат до складу валових витрат позивачем не дотримана.

Суд вважає, що за викладених обставин позивач не набув права на віднесення вартості придбаної плитки мармурової 33333,00 грн., яка була передача в якості благодійної допомоги, до складу валових витрат.

Також під час перевірки відповідачем в результаті перевірки даних податкової декларації з податку на прибуток за 2004 рік встановлений факт віднесення до складу валових витрат за 2004 рік суми 5666,49 грн. без наявності документів, які б підтверджували здійснення відповідної господарської операції. Подана позивачем ксерокопія накладної № 17 від 10.02.04 на отримання від ППФ "Теос" не спростовує встановлених актом перевірки з цього приводу фактів, інші додаткові докази позивачем не подані, в матеріалах справи відсутні.

Як зазначено в пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не належать до складу  валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Щодо віднесення позивачем до складу валових витрат суми на транспортно-експедиційне обслуговування у розмірі 109333,00 грн., суд, виходячи з наявних в матеріалах справи документів, також вважає висновок відповідача правильним.

Позивачем укладений договір з ПП "КРД-П" № 07/02-06 від 02.02.06 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до якого ПП "КРД-П" (експедитор) від свого імені та за рахунок позивача зобов’язувався здійснити перевезення вантажів позивача автомобільним транспортом у міському, приміському та міжміському сполученні та виконати в інтересах позивача пов’язані з такими перевезеннями операції.

Згідно пп.2.2.3 договору експедитор забезпечує своєчасне і належне оформлення дорожніх листів і супровідних документів. Належні експедитору суми за транспортні та експедиційні послуги можуть оплачуватися згідно п.п.3.1., 3.2 договору при подані заяви (шляхом передоплати) або за платежами на підставі рахунка-фактури експедитора.

В якості обґрунтування понесення зазначених витрат позивач посилається на акти прийому-передачі на виконання послуг від 24.02.06, від 28.02.06, накладні від 24.02.06 № 10 на суму 58000,00 грн., крім того, ПДВ – 9666,67 грн., від 28.02.06 № 13 на суму 73200,00 грн., крім того, ПДВ –12200,00 грн., відповідні податкові накладні № 10 від 24.02.06, № 13 від 28.02.06.

Товарно-транспортні накладні, що підтверджують факт перевезення товару під час перевірки, а також під час вирішення спору не подані.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Покладений частиною 2 цієї статті на суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від його обов’язку доказування.

Виходячи з зазначених вище умов договору № 07/02-06 від 02.02.06 на транспортно-експедиційне обслуговування, суд вважає, що в даному випадку акти прийому-передачі, видаткові накладні  не є достатніми первинними документами, які свідчить про перевезення товару позивача. .

Статтею 47 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого    постановою Ради Міністрів Української РСР  від 27.06.69 № 401, встановлено, що товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей  у  вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Облік транспортної роботи і розрахунки за перевезення  провадяться виключно  на підставі путьових  листів та прикладених до них товарно-транспортних накладних або актів заміру (зважування).

Користування автотранспортом, робота якого оплачується за почасовим тарифом,  оформляється в путьових листах та  прикладених до них товарно-транспортних  накладних  при перевезенні вантажів товарного характеру або актах заміру (зважування) при перевезенні вантажів нетоварного характеру в порядку, встановленому Правилами. Вантажі,  не оформлені товарно-транспортними накладними або актами заміру (зважування), автотранспортними   підприємствами   або організаціями до перевезення не приймаються.

Згідно пп. 14.4 п.14 Правил остаточний розрахунок за перевезення  вантажів провадиться  Замовником на підставі рахунку Перевізника,  який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень  з доданням товарно-транспортних накладних.

Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених    дорожніх листів разом з товарно-транспортними накладними, а при користуванні автомобілями, робота  яких  оплачується  виходячи  з  часу  роботи  автомобіля у Замовника, - тільки дорожніх листів.

Таким чином, виходячи з даних правових норм, поданих документів в їх сукупності, суд вважає, що для здійснення розрахунків за надані послуги перевезення та експедиторські послуги на умовах, визначених договором № 07/02-06 від 02.02.06, наявних в матеріалах справи документів не достатньо, внаслідок чого висновок відповідача, що сума витрат в розмірі 109333,00 грн. не відноситься до складу валових витрат, є правильним.

Стосовно факту заниження податку на додану вартість за липень, серпень, вересень, жовтень 2003 року в розмірі 15342,12 грн.

До такого висновку відповідач дійшов, виходячи з виявлених фактів безпідставного віднесення сум до складу валових витрат з операцій по придбанню плитки мармурової (сума ПДВ -  6667,00 грн.), яка була передана в якості благодійної допомоги фонду "Земельна реформа", а також у зв'язку з продажем вугілля за ціною нижчою ціни придбання (договір б/ від 20.05.03 з БПП "Техноснаб").

Відповідно до п. 1.7 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий  кредит  -  сума, на яку платник податку має право  зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до  підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону "Про податок на додану вартість" в редакції, яка діяла під час спірних відносин, податковий кредит звітного  періоду  складається із сум  податків,  сплачених  (нарахованих)  платником  податку  у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів  (робіт,  послуг), вартість  яких  відноситься  до  складу валових витрат виробництва (обігу) та  основних  фондів   чи   нематеріальних   активів,   що підлягають амортизації.

Крім того, за нормою пп. 7.4.4 п.7.4 ст.7 того ж закону, у разі коли платник придбає товари (роботи,  послуги), вартість яких не відноситься до складу валових витрат  виробництва (обігу)  і  не підлягає амортизації, податки, сплачені у зв'язку з таким  придбанням, відшкодовуються за рахунок відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються.

Отже, позивачем безпідставно,  всупереч положенням підпункту 7.4.1  пункту  7.4  статті 7 Закону "Про податок на додану вартість",  віднесено суму податку на додану вартість  14243,81 грн. до складу податкового кредиту, внаслідок чого дії відповідача по донарахуванню податку на додану вартість з цього приводу є правомірними.

Крім того, в порушення вимог пп.7.3.1 п.7.3 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" підприємством не віднесено до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість суму податку на додану вартість –1098,31 грн. з операції по отриманню від покупця ПП "Реяс" попередньої оплати на загальну суму 40000,00 грн., в т.ч. ПДВ –6666,67 грн. згідно платіжних доручень №№ 203 від 05.09.03, 220 від 19.09.03, 232 від 30.09.03.

Фактично з цієї операції до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивачем в вересні 203 року віднесена сума ПДВ –5568,36 грн.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги положення зазначеної вище норми Закону  України "Про податок на додану вартість", суд вважає, що відповідачем правомірно донараховано податок на додатну вартість в сумі 15342,12 грн., про що винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, внаслідок чого правові підстави для визнання його нечинним відсутні.

Щодо винесення податкового повідомлення-рішення № /3, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 7016,92 грн. –штрафні (фінансові) санкції, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду повторної скарги позивача Державною податковою адміністрацією України встановлено, що виходячи з вимог пп.17.1.3 п.17.1 ст.1.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", пп.6.1.3 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.01 № 110, загальний розмір штрафної санкції по донарахованій сумі податку на прибуток повинен складати 27526,42 грн.

Оскільки відповідачем податковим повідомленням-рішенням № /0 від 10.08.06, яким донараховано суму податку на додану вартість 55052,84 грн. –основний платіж, застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 20509,50 грн., Державна податкова адміністрація в порядку п.6.6 ст.6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" прийняла рішення про застосування до позивача відповідно до пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 цього ж Закону штрафну санкцію з податку на прибуток в розмірі 7016,92 грн.

Суд, виходячи з фактичних обставин справи, зазначених вище правових норм, вважає дії Державної податкової адміністрації України з цього приводу правомірними, внаслідок чого підстави для визнання нечинним прийнятого відповідачем на підставі рішення Державної податкової адміністрації України від 10.02.07 № 2712/7/15-0115 податкового повідомлення-рішення № /3 від 23.02.07 відсутні.

Керуючись ст.94, ст.ст. 160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені  ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

17.08.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна