ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  48/183

06.09.07

За позовом

Виробничо-комерційного спільного підприємства «СД»ЛТД

До
Третя особа
Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідна Правова Група»
Відкрите акціонерне товариство „Акціонерна  компанія „Свема”

Про
Визнання недійсним договору

Суддя Сулім В.В.

Секретар Мисник Т.М.

Представники сторін:

Від позивача:
Сніжко О.Ю. –керуючий санацією

Від відповідача:
Від третьої особи:
За участі
Кіктєва О.А. –пред. за довір.
Не з’явився
Кирик О.В. –пред. за довір. ЗАТ «Сермета Корпорейшн»,
голова комітету кредиторів позивача.

Розгляд справи неодноразово відкладався відповідно до вимог ст.ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання Договору № 23-01/06 від 23.01.06 «Про відступлення права вимоги», укладеного між Виробничо-комерційним спільним підприємством «СД»ЛТД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дослідна Правова група» недійсним. Позов мотивовано тим, що оспорюваний договір укладений з порушенням діючого законодавства України, а саме ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 13,16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зазначені порушення полягають в тому, що відповідач уклав оспорюваний договір без отримання арбітражним керуючим на це відповідної згоди комітету кредиторів, а також те, що зазначений договір всупереч вимог законодавства не був скріплений печатками сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2007 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження по справі та призначено її до розгляду.

Відповідач відзиву на позов не надав. Проте під час розгляду справи заперечував проти задоволення позовних вимог, зокрема, зазначаючи про те, що комітету кредиторів не було створено, а тому й отримати його згоду на укладення оспорюваного договору було неможливо.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2007 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Свема».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача на дала суду витребувані ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2007 документи.

В судове засідання з’явився представник Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Свема»Моргулець О.С. , який дав суду усні пояснення в яких підтримав позовні вимоги Позивача.

Також, цією ухвалою було викликано в порядку ст.30 Господарського процесуального кодексу України для дачі пояснень господарському суду арбітражного керуючого Нєвєрова А.І., колишнього керівника Позивача Солодко Є.В. та представника голови комітету кредиторів Позивача ЗАТ „Сермета корпорейшн” Гіваргізова Г.Б.

В судове засідання з’явився представник голови комітету кредиторів Позивача ЗАТ „Сермета корпорейшн” Кирик О.В. та надав суду письмові пояснення в яких заперечується факт існування згоди комітету кредиторів Позивача на укладення спірного договору.

В судове засідання не з’явилися викликані особи, арбітражний керуючий Нєвєров А.І., а також колишній керівник Позивача Солодко Є.В.

Судом у відповідності зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України роз’яснено сторонам їхні права та обов’язки.

Судом роз’яснено сторонам по справі вимоги ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, у відповідності з вимогами ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва по справі №23/444-б від 15.07.2005 було порушено провадження у справі про банкрутство Позивача. Також цією ж ухвалою було заборонено посадовим особам Позивача вчиняти дії щодо відчуження майна, реорганізації чи ліквідації юридичної особи, укладення угод про зазначене з іншими суб’єктами підприємницької діяльності. Заборонено посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам вчиняти певні дії. Введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна Позивача арбітражного керуючого Невєрова Аркадія Ігоровича.

30.01.2006 Ухвалою Господарського суду міста Києва по справі №23/444-б введено процедуру санації стосовно Позивача строком на 12 місяців, припинено повноваження розпорядника майна Позивача, призначено керуючим санацією Сніжка О.Ю., припинено повноваження керівника та органів управління Позивача, зобов’язано органи управління Позивача протягом трьох днів з дня прийняття ухвали про санацію та призначення керуючого санацією забезпечити передачу керуючому санацією бухгалтерської та іншої документації Позивача, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей.

23.01.2006 Позивач та Відповідач уклали договір про відступлення права вимоги № 23-01/06  (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. цього Договору Первісний кредитор (Позивач) передає, а Новий кредитор (Відповідач) приймає право вимоги боргу і стає кредитором за зобов’язаннями боржника –Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Свема»по оплаті простих векселів на загальну номінальну суму 39 125 443,73 грн. Зобов’язання боржника виникли на підставі простих векселів № 21, № 22, № 39, № 99 –05, № 40, № 63 –82, 79 –83, 54 –58, та встановлені Ухвалами Господарського суду Сумської області від 17.02.2005, від 09.03.2005 по справі № 7/136-04.

Згідно з п.1.2 Договору разом з відступленням права вимоги виконання основного зобов’язання в розмірі, зазначеному у п.1.1 даного Договору, до Нового кредитора переходить і право застосування до боржника заходів, що забезпечують виконання зобов’язання.

Відповідно до п.1.3 Договору до Нового кредитора переходять всі права, що забезпечують виконання зобов’язання Боржником.

Відповідно до п.3.1 Договору загальна сума вимог, що передається по даному Договору становить 39 125 443,73 грн.

Відповідно до п.3.2 Договору розмір та порядок розрахунків Новим кредитором за відступлення права вимоги за даним Договором, передбачені у Додатковій угоді № 1, яка є невід’ємною частиною цього Договору.

На вимогу суду зазначена вище Додаткова угода № 1 до Договору жодною із сторін надана не була.

З Акту приймання-передачі до Договору № 23-01/06 ДПГ про відступлення права вимоги від 23.01.2006, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що Позивач (Первісний кредитор) згідно п.2.2 Договору передав, а Відповідач (Новий кредитор) прийняв документи, а саме оригінали зазначених вище простих векселів у кількості 41 шт., які підтверджують грошову заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Свема».

Суд, оглянувши у судовому засіданні оригінали Договору та Акту приймання-передачі, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи, встановив, що Договір підписаний Генеральним директором Позивача та скріплений печаткою Позивача, погоджений та скріплений підписом Розпорядника майна Позивача Нєвєрова А.І. та підписаний Директором і скріплений печаткою Відповідача. Акт приймання-передачі документів за Договором підписаний директором та скріплений печаткою Позивача, від імені Відповідача Акт підписаний Директором та скріплений печаткою Позивача.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги Позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у справі доказів, оспорюваний Договір було укладено на стадії розпорядження майном боржника.

Підставами для визнання оспорюваного Договору недійсним Позивач називає відсутність згоди комітету кредиторів на укладення такого договору, як того вимагає ч.8 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та відсутність печатки Відповідача на Договорі.

Суд вважає наведені аргументи Позивача обгрунтованими, з огляду на наступне.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника»чітко регламентує та розділяє повноваження арбітражного керуючого як розпорядника майна боржника та комітету кредиторів, який обирається зборами кредиторів на час дії процедур банкрутства.

Згідно ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»значною угодою є угода щодо розпорядження майном боржника балансова вартість якого перевищує один відсоток балансової вартості активів боржника на день укладення угоди.

Відповідно до ч.13 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди, зокрема, щодо розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Згідно з ч.ч. 14-15 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Законом, а його призначення не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Таким чином, керівник боржника або орган управління боржника є самостійними та незалежними у здійсненні оперативно-господарської діяльності, за виключенням тих випадків, що прямо передбачені у вищезазначеному законі.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»арбітражний керуючий зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи щодо захисту майна боржника.

При реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів (ч.6 ст.3 цього ж Закону).

Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний Договір, Позивач отримав погодження арбітражного керуючого на його укладення, про що свідчить наявність підпису та печатки арбітражного керуючого Позивача Невєрова А.І.

Вказана обставина свідчить про те, що Позивач дотримав вимоги ч.13 ст.13 зазначеного вище закону, погодивши укладення Договору з арбітражним керуючим Нєвєровим А.І., зважаючи на те, що балансова вартість відступлених за цим Договором майнових активів Позивача перевищувала 1% балансової вартості його активів, що підтверджується балансами Позивача (Форма-1 та Форма-2), копії яких містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, предметом спірного Договору було відступлення права вимоги Позивача за вказаними вище векселями на загальну суму 39 125 443,73 грн. Дана угода для Позивача є значною угодою, оскільки її сума перевищує 1% від балансової вартості активів Позивача, що підтверджується балансами Позивача (Форма-1 та Форма-2).

Згідно з ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»на час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше семи осіб.

Вибори комітету кредиторів проводяться за списком відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті.

Рішення про створення та склад комітету кредиторів направляється до господарського суду.

До компетенції комітету кредиторів зокрема належить прийняття рішення про надання згоди на укладення арбітражним керуючим значних угод боржника чи угод боржника, щодо яких є заінтересованість (п.8 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

У зв’язку з цим, арбітражний керуючий перш ніж погоджувати укладення оспорюваного Договору повинен був одержати згоду на це комітету кредиторів Позивача, оскільки вчинення такого правочину безпосередньо впливало на інтереси кредиторів, а також цього вимагає п.8 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як встановлено судом, на момент укладення оспорюваного Договору комітет кредиторів Позивача вже було створено, про що свідчить Протокол зборів кредиторів №1 від 25.11.2005 р. та комітету кредиторів №1 від 25.11.2005 р. у справі № 23/444-б про банкрутство Позивача, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Отже, суд приходить до висновку про те, що Позивачем не дотримано вимог закону щодо укладення оспорюваного Договору, які передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»і є обов’язковими, оскільки даний договір укладався в межах однієї з стадій судових процедур банкрутства –розпорядження майном боржника, на якій і вимагається отримання згоди від комітету кредиторів боржника під час укладання значних угод чи угод щодо яких є заінтересованість.

Це, в свою чергу, відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого договору, як одного з видів правочинів, недійсним.

Разом з тим, суд зазначає про те, що посилання Позивача на відсутність на Договорі та акті до нього печатки Відповідача є такою, що не відповідає дійсності, оскільки оригінали спірного Договору та Акту до нього було оглянуті в судовому засіданні, де було встановлено, що як на Договорі так і на Акті є відтиск печатки Відповідача.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями Господарського кодексу України, зокрема, з ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися  на свідченнях свідків.

Зважаючи на вищезазначене, чинне цивільне та господарське законодавство не визначає такої підстави для визнання правочину недійсним як недотримання вимог щодо його письмової форми, в тому числі й не скріплення печаткою правочину однією із сторін.

Згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем виконано обов’язок щодо доказування та цілком обґрунтовано наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог у даній справі. В той же час, заперечення та посилання Відповідача проти задоволення позовних вимог були спростовані під час розгляду справи наведеними Позивачем аргументами та наданими доказами.

У зв’язку з цим,  всебічно, повно та об’єктивно, у відповідності з вимогами ст.43 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, врахувавши пояснення, надані в судовому засіданні сторонами по справі, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та сплату державного мита покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов Виробничо-комерційного спільного підприємства задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги № 23-01/06 від 23.01.2006, укладений між Виробничо-комерційним підприємством «СД»ЛТД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дослідна Правова Група».

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідна Правова Група»(01042, м. Київ, вул. Саперне поле, 26-А, іден. код 31867740) з  будь-якого виявленого рахунку  на користь Виробничо-комерційного спільного підприємства «СД»ЛТД (03127, м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня, 126, корп.3, кв. 18, іден. Код 20041113)  85 (вісімдесят п’ять)  гривень  - витрат по оплаті державного мита, 118  (сто вісімнадцять) гривень –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                                 В.В. Сулім