ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

24.09.07                                                                                           Справа  № 5/2628-28/319А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                              Орищин Г.В.

суддів                                                                  Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова (далі –ДПІ) від 16.03.2007 р. № 6017/9/10

на постанову господарського суду Львівської області від 20.02.2007 року

у справі № 5/2628-28/319А

за позовом ДПІ у Франківському районі м.Львова

до відповідача 1: корпорації «Укрнерудпром», м.Львів

до відповідача 2: приватного підприємства «Інтелект-сервіс», м.Київ

про визнання недійсною угоди

за участю представників сторін:

від скаржника – Блашко І.М., Кармелюк Т.Б. – предст.

від відповідача-1,2 –не з’явились

Права і обов’язки сторін, передбачені ст.ст. 49,51 Кодексу адміністративного судочинства України, присутнім в судовому засіданні представникам скаржника роз’яснено.

Постановою господарського суду Львівської області від 20.02.2007 р. у справі № 5/2628-28/319А (суддя Морозюк А.Я.) відмовлено в задоволенні позову ДПІ у Франківському районі м.Львова про визнання недійсною усної угоди, укладеної між корпорацією «Укрнерудпром»та приватним підприємством «Інтелект-сервіс»(далі –ПП) на загальну суму 3 618 000 грн. та застосуванні наслідків визнання угоди недійсною при наявності умислу в обох сторін. Дана постанова суду мотивована тим, що податковим органом не доведено, що спірна угода укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Позивач у справі –ДПІ у Франківському районі м.Львова, подав апеляційну скаргу на згадану постанову  господарського суду, оскільки, на його думку, постанова господарського суду прийнята з неправильним застосуванням норм права. Зокрема, вважає скаржник, господарським судом, в порушення ст.ст. 69,70 КАС України, не враховано, що згідно листа ДПІ у Голосіївському районі м.Києва ПП «Інтелект-сервіс» за серпень 2001 року звітувало з нульовими показниками, а з вересня 2001 року не подавало звітності взагалі. На думку скаржника, оскільки сума ПДВ ПП «Інтелект-сервіс» у складі податкових зобов’язань не відображена, до бюджету не сплачена, неправомірним є включення відповідачем-1 сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Відповідач-1 вимоги скаржника заперечив усними поясненнями в судових засіданнях.

При розгляді апеляційної скарги та матеріалів справи судовою колегією встановлено наступне:

За результатами проведеної ДПІ у Франківському районі м.Львова комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства корпорацією «Укрнерудпром»за період з 01.01.2001р. по 30.06.2003р., 29.12.2003 р. складено акт за № 290/23-2/239/30163522.

Згідно накладної № 47 від 17.08.2001 р. корпорація «Укрнерудпром»отримала від ПП «Інтелект-сервіс»автомобіль МЗКТ-74131 з причепом 9379 на суму

3 600 000 грн., згідно акту виконаних робіт б/н від 22.08.2001 р. отримала від ПП «Інтелект-сервіс»послуги по передексплуатаційній підготовці колесного тягача МЗКт-74131 з причепом 9379 на суму 18 000 грн. За результатами проведених операцій відповідач-2 виписав відповідачу-1 податкові накладні № 55 від 17.08.2001 р. на суму 3 600 000 грн. (600 000 грн. ПДВ) та № 70 від 22.08.2001 р. на суму 18 000 грн.  (3 000 грн. ПДВ).

Податковий орган просить визнати недійсною усну угоду, укладення якої підтверджується податковими накладними № 55 від 17.08.2001 р. та № 70 від 22.08.2001 р. на загальну суму 3 618 000 грн. та застосувати наслідки визнання угод недійсними, оскільки, на його думку, неправомірним є включення корпорацією «Укрнерудпром»до податкового кредиту ПДВ, який не був сплачений ПП «Інтелект-сервіс»до бюджету, тобто, дана угода укладена  при наявності умислу в обох сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам та матеріалам справи, судова колегія відзначає наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК, який набрав чинності з 01.01.2004, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 цього Кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією із сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, такої як вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Контролюючий орган, відповідно до пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4,  ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зобов'язаний самостійно визначати суму податкового зобов'язання платника податків в разі, якщо платник податків не подає у встановлені строки декларацію.

Ухилення однією із сторін від сплати податків після здійснення угоди відповідно до діючого законодавства України, не може бути підставою для визнання угоди недійсною, а тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність посадових осіб суб'єкта підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було виконано умови договору, про що свідчать первинні бухгалтерські документи, долучені до матеріалів справи. Слід зазначити також, що на час розгляду даної справи у суді, а також, на момент здійснення господарської операції відповідачі були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, не дозволяється включення до податкового кредиту, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція до 25 березня 2005 року).

Оскільки позивачем, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту з  податку на додану вартість, були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством,  помилковим є висновок  податкового органу  про непідтвердження позивачем права на податковий кредит. Отже, з матеріалів справи не вбачається, що спірна усна угода містить зобов'язання сторін щодо сплати податків, тому несплата податків ПП „Інтелект-сервіс", у даному випадку, не може тягнути за собою недійсності такої угоди.

Слід зазначити, що пунктом 1.3 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними" №01-8/481 від 20.04.2001р. передбачено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання  такого договору недійсним.

При цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту підприємницької діяльності - порушнику податкового законодавства - ПП „Інтелект-сервіс", оскільки статею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

Оскільки податковим органом не доведено ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, що спірна угода укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови господарського суду, як такої, що прийнята у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підставі фактичних обставин і матеріалів справи.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  У Х В А Л И В :

Постанову господарського суду Львівської області від 20.02.2007 року у справі №5/2628-28/319 А залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211, 212 КАС України.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

головуючий суддя                                                                Г.В. Орищин

судді                                                                                      О.П. Дубник

Г.Г. Якімець