ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"14" серпня 2007 р.                                        Справа
№ 17/272

м. Чернігів
«14 »серпня 2007 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні за участю:

Секретаря судового засідання:
Чепурна О.В.

Представника позивача: Остренська
І.Г. -гол. держподатінспектор, дов.№539/9/10-015 від 30.07.07р.; Відповідача:
не з'явився.

матеріали справи №17/272

За ПОЗОВОМ: Державної податкової
інспекції  у Носівському районі

17100, Чернігівська область, м. Носівка, вул. Центральна, 20

До ВІДПОВІДАЧА: Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Про стягнення 1256,65 грн. за
рахунок активів

СУТЬ СПОРУ :

ДПІ у Носівському районі
пред'явлено позов до СПД ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі
1090,89 грн. пені з єдиного податку та 165,76 грн. штрафних санкцій по збору на
розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за рахунок активів.

Відповідач надав відзив на позовну
заяву, яким проти позову заперечив, зазначивши, що з 2002 року не займається
підприємницькою діяльністю та не є платником єдиного податку. Оскільки пеня
нараховується саме з 2002 року, минув термін позовної давності.

Заслухавши представника Позивача та
дослідивши надані докази, суд -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 зареєстрований в якості
суб'єкта підприємницької діяльності Носівською райдержадміністрацією
17.08.1999р., про що зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ.

СПД ОСОБА_1 зареєстрований в ДПІ у
Носівському районі як платник податків та зборів з 17.08.1999р. за №163.

Відповідно до Закону України №
1251-ХІІ від 25.06.1991 р “Про систему
оподаткування” Боржник є платником податків і тому зобов'язаний подавати
до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до
законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів), та
сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни. Ст.
11 названого закону встановлює, що за порушення податкових законів платники
податків та зборів несуть відповідальність, передбачену законодавством.

Станом на момент подання позову, за
Відповідачем рахується податковий борг по сплаті єдиного податку в сумі 1090,89
грн. пені, який підтверджується копіями карток особового рахунку Відповідача.

Як вбачається з позову та пояснень
представника Позивача, дана пеня була нарахована на підставі ст.16 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами»від 21.12.00р. №2181-ІІІ (далі Закон №2181) в
зв`язку зі сплатою Відповідачем 19.03.07р. податкового боргу з єдиного податку
в розмірі 3970,29грн., стягнутого з Відповідача рішенням господарського суду
Чернігівської області від 20.07.06р. по справі №18/166.

Дійсно, відповідно до п.п.16.4.1.,
16.4.2. п.16.4. ст.16 Закону №2181, на які посилається Позивач:

«16.4.1. Пеня нараховується на суму
податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх  наявності)
із  розрахунку 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого
податкового боргу або на день його (його
частини) погашення,  залежно від
того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день
прострочення у його сплаті.

16.4.2. Зазначений розмір пені діє
щодо всіх видів податків і зборів (обов'язкових платежів),  крім пені щодо порушення  строків розрахунків    у
сфері   зовнішньоекономічної   діяльності,
що встановлюється окремим законодавством.»

Разом з тим, згідно п.п.16.1.1,
16.1.2 п.16.1 ст.16 Закону №2181:

16.1.1. Після   закінчення
встановлених  строків  погашення узгодженого податкового
зобов'язання  на  суму
податкового  боргу нараховується
пеня.

16.1.2. Нарахування пені
розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні
суми податкового зобов'язання платником податків -  від
першого  робочого  дня,
наступного  за останнім  днем  граничного
строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом;

б) при нарахуванні  суми
податкового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого
дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати  податкового
зобов'язання, визначеного  у  податковому
повідомленні  згідно  з нормами цього Закону.»

Відповідно до п.п.4.1.1. п.4.1.
п.п.4.2.1.,4.2.2. п.4.2 ст.4 Закону №2181:

«4.1.1. Платник податків самостійно
обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації,
крім випадків, передбачених
підпунктом  "г"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2,  а також
пунктом 4.3 цієї статті.

4.2.1. Якщо згідно з нормами цього
пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та
повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і
повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

4.2.2. Контролюючий орган
зобов'язаний  самостійно  визначити суму податкового зобов'язання
платника податків у разі якщо:

а) платник  податків
не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані  документальних  перевірок результатів діяльності
платника  податків  свідчать про заниження або завищення суми
його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки  виявляє
арифметичні або методологічні помилки у поданій платником   податків
податковій   декларації,  які
призвели  до заниження або
завищення  суми  податкового зобов'язання. Камеральною
вважається перевірка,    яка проводиться
контролюючим  органом  виключно
на  підставі даних,  зазначених у податкових  деклараціях,
без  проведення  будь-яких
інших  видів перевірок платника
податків;

г) згідно  з
законами   з   питань
оподаткування   особою,
відповідальною за   нарахування   окремого
податку  або  збору (обов'язкового платежу), є контролюючий
орган.

Згідно з п.п.5.3.1 п.5.1 ст.5
Закону №2181 платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації. У разі визначення податкового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити
нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від
дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого
строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Проте, згідно ч.ч.2,6 п.2 Указу
Президента України від 03.07.1998р. №727/98 “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”:

«Ставка єдиного податку для
суб'єктів малого підприємництва -фізичних осіб встановлюється  місцевими
радами  за  місцем
їх державної  реєстрації  залежно
від  виду  діяльності
і  не  може становити менше 20 гривень та більше 200
гривень на місяць

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична  особа  сплачує єдиний  податок
щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок
відділень Державного казначейства України.»

З викладеного вбачається, що
основний платіж по єдиному податку нараховується не самостійно платником
податків у відповідних деклараціях, як того вимагає абзац «а»п.п.16.1.2 п.16.1
ст.16 Закону №2181, а встановлюється місцевими радами за місцем державної
реєстрації суб'єктів малого підприємництва -фізичних осіб залежно  від
виду  діяльності.

Крім того, граничний строк сплати
податкового зобов'язання по єдиному податку визначений не Законом №2181, як
того вимагає абзац «а»п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16 Закону №2181, а п.2 вищевказаного
Указу.

Доказів нарахування єдиного податку
в розмірі 3970,29 грн. (на який в свою чергу нарахована пеня) відповідним
податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, як того вимагає абзац
«б»п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16 Закону №2181, Позивач не надав.

Як вбачається з письмового
пояснення Позивача, борг виник автоматично за період з лютого по листопад 2004
року.

З викладеного вбачається, що Закон
№2181, визначивши, що вищевказаний в ст.16 Закону №2181 розмір пені діє щодо
всіх видів податків і зборів (обов'язкових платежів), не встановив відповідного
строку початку нарахування пені по єдиному податку, крім випадків нарахування
основного платежу по даному податку відповідним податковим
повідомленням-рішенням контролюючого органу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України:

«Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та
законами України.»

Згідно п.п.4.4.1 п.4.4. ст.4 Закону
№2181:

“У разі коли норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми
різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та обов'язків платників  податків
або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення
на користь як  платника  податків,
так  і  контролюючого
органу, рішення приймається на користь платника податків.”

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України:

«1. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

2. В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.»

З урахуванням викладеного, суд
доходить висновку, що оскільки ДПІ у Носівському районі не довело наявності
встановленого Законом №2181 строку початку нарахування пені по єдиному податку
(крім випадків нарахування основного платежу по даному податку відповідним
податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу), а отже не довело
законності та обґрунтованості нарахування пені Відповідачу в розмірі 1090,89
грн. по єдиному податку, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, від Позивача
витребовувався обґрунтований розрахунок суми пені з врахуванням вимог
п.п.16.4.1. п.16.4. ст.16 Закону №2181.

Проте, наданий Позивачем розрахунок
не може бути визнаний обґрунтованим.

Так, з нього вбачається, що 22,02
грн. пені нараховано на суму боргу в розмірі 3900 грн. за період з 21.02.04р.
по 19.03.07р. Одночасно за даний же період з 21.02.04р. по 19.03.07р.
нараховано 37,59 грн. пені на суму боргу 3802,02 грн. Тобто, загальна сума
боргу, на яку нарахована пеня за період з 21.02.04р. по 19.03.07р. складає
3900+3802,02=7702,02 грн.

Разом з тим, згідно позову та
додаткових письмових пояснень від 13.08.07р. сума боргу, на яку нарахована пеня
складає 3970,29 грн.

Аналогічні невідповідності по сумам
боргу та періодам нарахування пені і по всіх інших сумах пені, зазначених в
розрахунку.

Тобто, Позивачем не надано
належного доказу, що підтверджує правильність обрахування суми пені саме в
розмірі 1090,89 грн. пені.

Крім того, відповідно до
п.п.15.1.1., 15.1.2 п.15.1. ст.15 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами»від 21.12.00р. №2181-ІІІ (далі Закон №2181), на який посилається
Відповідач:

«15.1.1. За винятком випадків,  визначених
підпунктом  15.1.2 цього пункту,
податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань
платника податків  у  випадках,
визначених цим  Законом,  не
пізніше  закінчення  1095
дня,  наступного  за останнім днем граничного строку подання
податкової декларації, а у разі,
коли  така  податкова декларація була надана
пізніше,  - за днем її  фактичного
подання.  Якщо  протягом
зазначеного  строку податковий
орган не визначає суму податкових зобов'язань,
платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання,
а спір   стосовно   такої
декларації   не   підлягає
розгляду  в адміністративному або
судовому порядку.»

15.2.1. У  разі
коли  податкове зобов'язання було
нараховане податковим органом до закінчення строку  давності,
визначеного  у пункті  15.1
цієї статті,  податковий
борг,  що виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні податкового  зобов'язання,  може бути
стягнутий  протягом  наступних 1095 календарних днів від дня
узгодження податкового зобов'язання.
Якщо  платіж  стягується
за рішенням суду, строки стягнення
встановлюються  до  повного погашення такого платежу або до
визнання боргу безнадійним.»

Позов датований 11.07.07.р., тобто
у вищевказаний строк позовної давності терміном 1095 днів укладається пеня,
нарахована після 11.07.04р. Проте, згідно розрахунку пеня почала обраховуватися
з 21.02.04р.

Враховуючи не надання
обґрунтованого розрахунку пені суд позбавлений можливості встановити, по якій
сумі пені з загального розміру 1090,89 грн. сплив строк позовної давності, та
яка відповідно не підлягає стягненню з Відповідача, що додатково підтверджує
обґрунтованість відмови в позові в цій частині.

Доводи Відповідача, що він з 2002
року не займається підприємницькою діяльністю спростовується наданими Позивачем
заявами Відповідача про застосування спрощеної системи оподаткування на 2004
рік.

Також за Відповідачем рахується
податковий борг по збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства.
Вищезазначена сума податкового боргу виникла на підставі податкового
повідомлення-рішення №/0 від 21.09.06р., яким визначено податкове
зобов`язання в розмірі 170 грн. штрафних санкцій, та яке надіслане Відповідачу
рекомендованим листом і отримане ним 27.09.06р. (повідомлення про вручення
№38408). Враховуючи наявність переплати в розмірі 4,24 грн., яка існувала на
момент виникнення боргу, сума податкового боргу по збору на розвиток
виноградарства, садівництва і хмелярства становить 165,76 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до п.п.5.2.1. п.5.2.
ст.5 Закону №2181:

“Податкове зобов'язання платника
податків, нараховане контролюючим органом відповідно  до
пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону,  вважається узгодженим у  день
отримання  платником податків податкового
повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.”

Доказів оскарження вищевказаного
податкового повідомлення-рішення до суду чи органів державної податкової служби
Відповідач не надав, а тому сума, визначена у податковому повідомленні-рішенні
є узгодженою.

Позивачем були сформовані та
направлені Відповідачу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення
податкові вимоги: перша за №1/19 від 22.11.01р. та друга за №2/32 від
23.01.02р., які були отримані Відповідачем 19.12.01р. та 31.01.02р. відповідно
(повідомлення про вручення №56 та №40). Доводи Відповідача, що на податковій
вимозі не його підпис, судом не приймаються, оскільки безпосередньо самі вимоги
не містять взагалі підпису Відповідача.

Враховуючи, що вищевказаний
податковий борг в розмірі 165,76 грн. штрафних санкцій по збору на розвиток
виноградарства, садівництва і хмелярства самостійно Відповідачем не погашений,
він підлягає стягненню за рахунок активів такого платника на підставі п.п.3.1.1
п.3.1. ст. 3 Закону №2181 в судовому порядку.

За таких обставин позовні вимоги в
цій частині являються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішенні питання розподілу
судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України:

“У справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем  -  фізична
чи  юридична  особа,
судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.”

Покладення на Відповідача держмита
у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, даною статтею
взагалі не передбачено.

На підставі викладеного, суд не
знаходить підстав для покладення на Відповідача обов'язку сплачувати держмито
за розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст.94, 158-163, п.6 Прикінцевих
та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити  частково.

2. Стягнути за рахунок активів з
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1  (АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1) до державного
бюджету (р/р0361, державний бюджет Носівського району: банк УДК в
Чернігівській області, МФО 853592,  код
21405534) 165 грн. 76 коп. штрафних санкцій по збору на розвиток
виноградарства, садівництва і хмелярства.

Виконавчий лист видати після
набрання постановою законної сили в разі надходження заяви особи, на користь
якої ухвалено судове рішення.

3.В решті позову відмовити.

4. Дана Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному
порядку. Про апеляційне оскарження рішення
суду  першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду апеляційної
інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі. Заява
про  апеляційне  оскарження
та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу -
з  дня  складення
в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

5. Дана Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження,  встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова або  ухвала  суду
першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У  разі  подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його  не  скасовано,
набирає  законної  сили
після   закінчення апеляційного
розгляду справи.

6. Дана Постанова після набрання
законної сили,  є обов'язковою для
осіб,  які беруть  участь
у  справі,  для
їхніх правонаступників,  а також
для всіх органів,  підприємств, установ
та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. Обставини,
які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,
в  одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя
І.В. Кушнір